№ 336/5456/17
пр.1-кс/336/741/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року м. Запоріжжя
ВСТАНОВИВ:

Слідчий Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 за погодженням із прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 1 Запорізької області ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна.
Посилаючись в обгрунтування клопотання на те, що вилучені речі є знаряддям вчинення злочину, що зберігають на собі сліди злочину, можуть бути використані як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження і мають значення речових доказів просить про накладення арешту на них.
В судовому засіданні слідчий підтримав клопотання.
Вислухавши слідчого, перевіривши матеріали справи, слідчий суддя вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Виходячи із змісту наведених процесуальних норм предметом арешту може бути майно, що належить певній особі.
Ознаки майна наведені в Цивільному кодексі України.
Зокрема, відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки, а згідно із ст. 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.
Між тим, як зазначено об`єктом арешту, може бути лише майно особи.
Завданням арешту майна в силу ст. 170 КПК України є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, однією з підстав для накладення арешту є наявність ризику приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Вирішуючи клопотання не на користь особи, яка з ним звернулась, слідчий суддя не вбачає наявності наведених ризиків.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Оскільки слідчий не довів правової підстави для застосування арешту вказаних предметів, як не довів і наявність ризиків їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, слідчий суддя не вбачає процесуальних підстав для ухвалення рішення на користь доводів клопотання.
Керуючись ст. ст. 167-173, 309 КПК України,

УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання слідчого Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 про арешт майна- відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1