Справа №635/5313/17
Провадження № 1-в/635/682/2017
У Х В А Л А
Іменем України

06 жовтня 2017 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника установи ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Покотилівка Харківського району Харківської області клопотання

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Головецьке Старосамбірський район Львівська область, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджений 21 жовтня 2013 року Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст.121, ч. 1 ст.122, ч. 4 ст.70 КК України до 11 років позбавлення волі; ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 06 лютого 2017 року невідбута частина покарання у вигляді 4 роки 27 днів позбавлення волі замінена на обмеження волі на той самий строк,

про застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення, -

в с т а н о в и в:
До Харківського районного суду Харківської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення на підставі ст.81 КК України.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 просив клопотання задовольнити.

Представник виправного центру клопотання підтримав та просив його задовольнити, вказуючи на те, що сумлінною поведінкою та ставленням до праці засуджений довів своє виправлення.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання засудженого заперечував.

Суд, вислухавши думки прокурора, представника Державної установи «Хролівський виправний центр (№140)» та засудженого, оглянувши матеріали особової справи засудженого, вважає заявою такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 засудженого вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2013 року за ч. 2 ст.121, ч. 1 ст.122, ч. 4 ст.70 КК України до 11 років позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 15 січня 2014 року, вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2013 року змінено, а саме, зменшено суму, яка підлягає стягненню з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди, до 300 тисяч гривень, а в іншій частині вирок залишено без змін.

Згідно ухвали Харківського районного суду Харківської області від 17 лютого 2016 року на підставі ч.5 статті 72 КК України у строк відбування покарання за вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2013 року ОСОБА_5 зараховано строк попереднього ув`язнення у період часу з 10.02.2012 по 15.01.2014, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 06 лютого 2017 року невідбута частина покарання у вигляді 4 роки 27 днів позбавлення волі ОСОБА_5 замінена на обмеження волі на той самий строк.

Судом встановлено, що засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі перебуває з 16.02.2012. За час перебування у Харківському слідчому ізоляторі режиму тримання не порушував, стягнень та заохочень не мав. До праці не залучався. З 02 листопада 2012 року відбував покарання в Темнівській ВК (№100), де за період відбування покарання вимог режиму тримання не порушував, стягнень не мав, а за сумлінну поведінку і ставлення до праці 5 (п`ять ) разів був заохочений правами начальника установи, характеризувався позитивно. З 28 лютого 2017 року згідно ухвали Харківського районного суду Харківської області від 06.02.2017 відбуває покарання в Хролівському виправному центрі (№140), де за час відбування покарання в Хролівському виправному центрі (№140) характеризується позитивно, випадків порушення вимог режиму відбування не допускає, до дисциплінарної відповідності не притягувався, за сумлінну поведінку та ставлення до праці два рази заохочувався комісією установи.

У відповідності до довідки про працевлаштування засудженого, ОСОБА_5 працевлаштований починаючи з березня 2017 року і по серпень 2017 року на контрагентських об`єктах, отримує заробітку плату.

Відповідно до ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

За змістом п.2 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 лютого 2002 року «Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміни невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно - дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення.

Разом з тим, суд не приймає до уваги доводи засудженого та представника установи стосовно того, що засуджений став на шлях виправлення і до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення, адже ОСОБА_5 відбуває покарання у виправному центрі лише з березня 2017 року після застосування до нього ст.82 КК України. Фактичне відбуття засудженим 2/3 призначеного строку, працевлаштування та наявність у нього заохочень, не дає суду підстав говорити, про те, що особа довела своє виправлення, адже всі заохочення отримані ним під час відбування покарання у Темнівській виправній колонії (№100), суд розцінює як такі, що стали підставою для заміни засудженому невідбутої частин покарання на більш м`яке, а саме, у виді обмеження волі.

Крім того, оцінюючи дані про особу ОСОБА_5 судом враховано, що останній був засуджений за злочин проти життя і здоров`я особи з відшкодуванням моральної шкоди у розмірі 300 000,00 гривень, натомість матеріали особової справи не містять відомостей, які б вказували на вчинення з боку засудженого ОСОБА_5 дій, направлених на погашених цивільного позову.

Разом з тим, у відповідності до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Так, враховуючи мету покарання, досить короткий термін перебування засудженого ОСОБА_5 у виправному центрі, з огляду на тяжкість вчиненого ним злочину та строк призначеного покарання, свідчить про передчасність такого заходу як умовно-дострокове звільнення.

З огляду на викладене, суд критично оцінює доводи засудженого та представника установи, з приводу того, що засуджений ОСОБА_5 сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а фактичне відбуття 2/3 призначеного покарання та наявність заохочень є не достатньою підставою для умовно-дострокового звільнення засудженого. Відтак, для застосування умовно-дострокового звільнення до засудженого суд не вбачає підстав.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, ст. 154 КВК України, -

п о с т а н о в и в:
В задоволенні клопотання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 7 днів з дня її проголошення до апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області.

Суддя ОСОБА_1