Справа №487/3340/16-к 05.12.2017

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 грудня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0005967

за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 Миколаївської області ОСОБА_5 ,

на ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2017 року у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Біліченій Ной, район Синжерей, Молдова, раніше судимого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2
- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 313, ч.2 ст. 307, ч.2 ст. 309 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_6

захисник ОСОБА_8 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2017 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 313, ч.2 ст. 307, ч.2 ст. 309 КК України повернуто прокурору для виконання вимог ст.291 КПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Прокурор, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні - ОСОБА_5 , просить скасувати ухвалу в частині повернення обвинувального акта прокурору та направити обвинувальний акт до суду першої інстанції для розгляду.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Апелянт вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Вказує, що суд першої інстанції безпідставно повернув обвинувальний акт, який відповідає всім вимогам ст.291 КПК України та має всі необхідні додатки. Зазначає, суд вдався до аналізу об`єктивної сторони злочину, що у підготовчому судовому засіданні є неприпустимим.
Не погоджується з висновком суду першої інстанції, що в обвинувальному акті фактичні обставини кримінальних правопорушень, які кваліфіковані за ч. 2 ст. 307 та за ч. 2 ст. 309 КК України, є неконкретними.

На думку апелянта, в обвинувальному акті обвинувачення сформульовано, зазначено, що ОСОБА_6 притягується до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 313 КК України, тобто за незаконне придбання, зберігання обладнання, призначеного для виготовлення психотропних речовин, з метою виготовлення психотропних речовин, вчинених повторно; за ч. 2 ст. 307 КК України, тобто незаконне придбання, виготовлення, зберігання з метою збуту особливо небезпечних наркотичних засобів та психотропних речовин, вчинених особою, яка раніше вчинила злочин передбачений ст. 309 КК України; за ч. 2 ст. 309 КК України, тобто незаконне виготовлення, зберігання психотропних речовин без мети збуту у великих розмірах, вчинених повторно.
Зазначає, що вимагати від прокурора викладати обставини, які ним фактично не встановлені, суд не вправі.
Під час судового розгляду, якщо прокурору стануть відомі будь-які обставини, які він буде вважати такими, що впливають на обвинувачення, він має право змінити обвинувачення або відмовитись від нього. Суд же розглядає кримінальне провадження лише у межах обвинувачення, яке пред`явлене особі прокурором.
Вважає, що у підготовчому судовому засіданні суд першої інстанції фактично вийшов за межі питань, які вирішуються у підготовчому судовому засіданні, та неправомірно зробив висновок щодо неконкретизованості обвинувачення, який можливо зробити лише дослідивши під час судового засідання обставини справи та надані докази, а не у підготовчому судовому засіданні, де такі питання відповідно до ст.ст. 314, 315 КПК України взагалі не вирішуються.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
Рішення про повернення обвинувального акта прокурору вмотивоване тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки в порушення вимог КПК України та практики Європейського суду з прав людини, встановлені прокурором та викладені в обвинувальному акті фактичні обставини кримінальних правопорушень, які кваліфіковані за ч. 2 ст. 307 та за ч. 2 ст. 309 КК України, є неконкретними.

Обвинувальний акт в частині викладення фактичних обставин кримінальних правопорушень, кваліфікованих за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України, не містить даних щодо кількості психотропних речовин (амфетаміну) ані тих, які обвинувачений виготовив та зберігав для власного вживання, ані тих, які останній виготовив та зберігав для збуту. Тоді як дана обставина має суттєве значення для кваліфікації дій обвинуваченого за відповідною частиною статті закону України про кримінальну відповідальність.

Обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 307 КК України та за ч. 2 ст. 309 КК України сформульовано на підставі одних і тих же фактичних обставин. При тому, що наявність або відсутність мети на збут психотропних речовин в його діях обов`язково унеможливить його відповідальність за однією із вказаних норм.

За такого, суд першої інстанції прийшов до висновку, що обвинувальний акт не містить викладення об`єктивної сторони складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309 та ч. 2 ст. 307 КК України.

Вказані недоліки обвинувального акта унеможливлюють прийняття законного вироку будь-якого виду, у зв`язку з чим вказаний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, прокурора ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги, заперечення захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 , вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційній суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акта вимогам закону є правильними.

Відповідно до п. 5 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Як передбачено п.1 ч.1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки викладені в ньому фактичні обставини кримінальних правопорушень, які кваліфіковані за ч. 2 ст. 307 та за ч. 2 ст. 309 КК України, є неконкретними, не містять викладення об`єктивної сторони складу даних кримінальних правопорушень.

Викладення фактичних обставин кримінальних правопорушень, кваліфікованих за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України, дійсно не містить даних щодо кількості психотропних речовин - амфетаміну, які, згідно висунутого обвинувачення, ОСОБА_6 виготовив та зберігав для власного вживання, та кількість для збуту, тоді як дана обставина має суттєве значення для кваліфікації дій обвинуваченого.

Обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 307 КК України та за ч. 2 ст. 309 КК України сформульовано на підставі одних і тих же фактичних обставин, тому неможливо визначити наявність або відсутність мети на збут психотропних речовин в його діях.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.
Отже, в даному випадку, повернення обвинувального акта прокурору через його невідповідність вимогам закону є правильним, оскільки при його складанні допущені такі недоліки, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
Тому, апеляційний суд вважає прийняте судом рішення про повернення прокурору обвинувального акта в порядку, передбаченому ст. 314 КПК України, таким, що відповідає вимогам закону.

Під час апеляційного провадження прокурором ОСОБА_5 подано клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 строком до 60 діб.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.05.2016 р. ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. При обранні запобіжного заходу встановлена наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість ОСОБА_6 ухилитись від слідства та суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

На думку апеляційного суду, на даний час заявлені ризики, які були враховані при обранні запобіжного заходу, не зменшилися, що виправдовує тримання ОСОБА_6 під вартою. Більш м`яка міра запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належної поведінки обвинуваченого та виконання ним процесуальних рішень по справі.

Разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого на менший строк, ніж просить прокурор.

Керуючись ст. ст. 404, 407,424,425, 532 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу прокурора Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 Миколаївської області ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2017 року, якою обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 313, ч.2 ст. 307, ч.2 ст. 309 КК України, повернуто прокурору для виконання вимог ст.291 КПК України залишити без змін.

Клопотання прокурора Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 Миколаївської області ОСОБА_5 про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою задовольнити частково.
Обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк тримання під вартою на 30 днів, до 03 січня 2018 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_9 ОСОБА_3