У Х В А Л А
іменем України
(про продовження строку тримання під вартою)

Справа № 134/1820/17
Провадження № 1-кп/142/24/18

"12" січня 2018 р. смт. Піщанка
Піщанський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 в кримінальному провадженні про кримінальне правопорушення, передбачене ст.ст. 289 ч.2, 185 ч.2 КК України, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000397 від 16 листопада 2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 ,-
В С Т А Н О В И В:
В провадженні Піщанського районного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження про кримінальне правопорушення, передбачене ст.ст. 289 ч.2, 185 ч.2 КК України, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000397 від 16 листопада 2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 .

В підготовчому судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів.
Клопотання мотивоване тим, що 16 листопада 2017 року близько 01 години ОСОБА_4 , маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, зайшов на територію домогосподарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_6 , з якою ОСОБА_4 раніше до жовтня 2017 року спільно проживав.
В подальшому, як йдеться в клопотанні, ОСОБА_4 , продовжуючи свої дії направлені на незаконне заволодіння транспортним засобом, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, пройшов до місця знаходження автомобіля марки «ЗАЗ» модель 110307-40, державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого являється ОСОБА_6 , не приводячи двигун автомобіля в роботу, розпочав викочувати його на вулицю. Покинувши територію вищевказаного домогосподарства ОСОБА_4 без дозволу законного власника, розпочав за допомогою ключа запалювання, яким він заволодів під час спільного проживання з ОСОБА_6 , приводити двигун автомобіля в рух. Запустивши двигун зазначеного автомобіля. ОСОБА_4 з метою використання його у власних цілях, поїхав на ньому до м. Тараща Київської області, де перебував до моменту затримання працівниками поліції, тобто до 16 год. 20 хв.16листопада 2017року.
Згідно висновку автотоварознавчої експертизи № 319 від 14 грудня 2017 року ринкова вартість автомобіля марки «ЗАЗ» модель 110307-40, в технічно-справному стані, станом на момент вчинення кримінального правопорушення, становить 41580 гривень.
Своїми діями, на думку обвинувачення, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України, а саме: незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.
Окрім того, ОСОБА_4 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.В клопотанні зазначено, що в кінці жовтня 2017 року, точної дати досудовим слідством не встановлено, ОСОБА_7 під час спільного відпочинку разом зі своїм знайомим ОСОБА_4 , попросив останнього його підвезти в с. Сонячне Крижопільського району Вінницької області, на що ОСОБА_4 погодився. За допомогою автомобіля своєї знайомої, ОСОБА_4 повіз ОСОБА_7 , в с. Сонячне Крижопільського району Вінницької області, де по приїзду. ОСОБА_7 на передньому сидінні вищевказаного автомобіля залишив свій мобільний телефон марки «Huawei Honor 4С». В подальшому ОСОБА_4 виявивши даний мобільний телефон в салоні автомобіля та достовірно знаючи про те, що вказаний телефон належить ОСОБА_7 , умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, з метою протиправного звернення чужого майна на свою користь, викрав вказаний мобільний телефон.
Згідно висновку судової-товарознавчої експертизи № 1135 від 23 листопада 2017 року ринкова вартість мобільного телефону марки «Huawei Honor 4С», в технічно-справному стані, станом на момент вчинення кримінального правопорушення, становить 2896,67 гривень.
В клопотанні йдеться, що своїми умисними діями ОСОБА_4 , завдав потерпілому ОСОБА_7 , матеріальної шкоди на загальну суму 2896,67 гривень.
На думку обвинувачення своїми діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Ухвалою слідчого судді Крижопільського районного суду від 17листопада 2017 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого,раніше судимого (востаннє: 10.06.2016 Таращанським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. 26.05.2017 Піщанським районним судом Вінницької області звільнено умовно-достроково на невідбуту частину покараннястроком 9 місяців 1 день) обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 14січня 2018 року.
Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_4 раніше неодноразово судимим за вчинення умисних злочинів, обвинувачується у вчиненні двох нових злочинів (один з них тяжкий злочин) під час умовно-дострокового звільнення, а також ОСОБА_4 може вчиняти інші правопорушення, переховуватися від органів досудового розслідування та перешкоджати кримінальному провадженню. ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавленні волі строком до 8 років.
Таким чином ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не відпали і на даний час продовжують існувати зважаючи на особу обвинуваченого, залишається достатньо підстав вважати, що ОСОБА_4 , продовжуючи перебувати за місцем свого проживання, зможе ухилятися від суду, не виконуватиме процесуальні рішення (ризики втечі тапереховування), незаконно вплинути на свідків та потерпілих, а також вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 заперечували проти клопотання прокурора про продовження строку тримання від вартою. ОСОБА_4 просить змінити запобіжний захід відносно нього у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Прокурор ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, при цьому просив продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 на 60 днів, посилаючись на те, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, останній може продовжувати вчиняти нові злочини та переховуватися від суду.
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 заперечували проти продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та наполягали на задоволенні клопотання обвинуваченого.
Заслухавши думку учасників судового провадження, суд встановив наступне.
Згідно обвинувального акту, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачене ст.ст. 289 ч.2, 185 ч.2 КК України.
Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення та тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується.
Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.
На даний час в судовому засіданні докази сторони обвинувачення та захисту не досліджені.
З практики ЄСПЛ вбачаються та діють принципи конвенційного прецедентного права як підстави для відмови в звільненні особи з-під варти, а саме: 1. ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСППЛ «Штегмюллер проти Австрії» від 10.11.1969 року; 2. ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя ( рішення ЄСППЛ «Вемгофф проти Німеччини» від 27.06.1968 року).
У справі «Москаленко проти України» (рішення від 20.05.2010 року п. 36) Європейський суд зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті ЄСПЛ нагадав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Також ЄСПЛ визнав, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
В рішеннях Європейського суду існує розширене трактування терміну обґрунтована підозра, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).
При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу суд враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні нових умисних злочинів, з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватися від суду, може вчинити інший злочин та продовжити свою злочинну діяльність, крім того може незаконно впливати на свідків, що перешкоджатиме встановленню істини по даному кримінальному провадженню, обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти наявним ризикам, а тому суд вважає, що необхідно продовжити дію стосовного обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Разом з тим, суд, керуючись правилами ч. 5 ст. 182 КПК України, ст. 183 КПК України, знаходить правові підстави для визначення обвинуваченому ОСОБА_4 розміру застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 331, 369 КПК України, ст.5 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод, суд
У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу відмовити.
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.
Продовжити дію запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та жителю АДРЕСА_2 , громадянину України, з базовою загальною середньою освітою, не одруженому, не працюючому, раніше судимому, у вигляді тримання під вартою в Вінницькій установі виконання покарань управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Вінницькій області (№1), строком на 60 днів, тобто до 12 березня 2018 року включно.
Визначити суму застави у розмірі 50 000 грн. (п"ятдесят тисяч гривень), яку необхідно внести на депозитний рахунок: р/р № 0401, одержувач коштів ТУ ДСАУ в Вінницькій області, МФО 820172, , Державне казначейство України, м. Київ, призначення платежу: застава згідно КПК по справі № 134/1820/17; н/п - 1-кп/142/24/18, кримінальне провадження №0000397, від ОСОБА_4 , його рідних або іншої особи, яка діє в інтересах ОСОБА_4 .
При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_4 з-під варти звільнити.
У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:
1) прибувати до суду за першою вимогою; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Копію ухвали направити в Вінницьку установу виконання покарань №1.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Вінницької області через Піщанський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення, а обвинуваченим в цей же строк з дня вручення йому копії даної ухвали.
Суддя: