АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 641/7047/15-к Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-сс/790/1641/15 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія : ст.173 КПК України (арешт майна)

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі :

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

представника - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянула у судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАКТОРИНГ ПРО» на ухвалу слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 липня 2015 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001591 від 06. 07.2015 р.

Ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 липня 2015 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ Комінтернівського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області капітана міліції ОСОБА_8 , погодженого з прокурором прокуратури Комінтернівського району м. Харкова та накладено арешт на нежитлові будівлі літ. «АА 8» площею 15285,0 кв. м, літ. «АБ 1» площею 11431, 4 кв.м, що розташовані за адресою: м. Харків, вул.. Морозова, 13 Б, належні ТОВ «Килими України» шляхом заборони проведення реєстраційних дій по їх відчуженню.

Не погодившись із вказаним процесуальним рішенням слідчого судді, Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАКТОРИНГ ПРО» в особі директора ОСОБА_9 подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді від 09 липня 2015 року, посилаючись на те, що фактично володільцем нежитлових будівель, які є предметом іпотеки, є саме ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАКТОРИНГ ПРО», при цьому ані ТОВ «КИЛИМИ УКРАЇНИ», ані ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАКТОРИНГ ПРО» не є особами в кримінальному провадженні, щодо яких може бути застосовано захід кримінально правового характеру у вигляді арешту майна. Крім того, апелянт зазначає, що майно, на яке накладено арешт, не відповідає критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, представника ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАКТОРИНГ ПРО» адвоката ОСОБА_7 , якій підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора про законність ухвали слідчого судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У розумінні положень ст.131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна, який застосовується з метою дієвості цього провадження.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, слідчий суддя чи суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу. Зокрема, згідно п. 3 ч.2 ст.167 КПК України, якщо є достатні підстави вважати, що вони є предметом кримінального правопорушення.

Згідно з ч.3 ст.170 КПК України, арешт майна може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

Частиною 4 ст. 170 КПК України передбачено, що заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Приймаючи рішення про накладення арешту на зазначене у клопотанні слідчого майно, суд першої інстанції дійшов висновку, що слідчий довів наявність вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України, а майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 167 КПК України, а також врахував, що не застосування такого заходу, як арешт майна, може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, тому доцільне накласти арешт на зазначене у клопотанні слідчого майно.

Такий висновок слідчого судді є обґрунтованим та відповідає фактичним обставинам по справі.

Так, згідно із вимогами ст. 214 КПК України, 06 липня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001591 внесені відомості про кримінальне правопорушення , передбачене ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України. Відповідно до вимог ст. ст. 214, 223 КПК України після внесення повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до ЄРДР, слідчий або прокурор розпочинають досудове розслідування, виконують слідчі (розшукові) дії, спрямовані на отримання (збирання) доказів.

Повідомлення про підозру, відповідно до ст. 276 КПК України, здійснюється тільки за наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Тому відсутність повідомлення про підозру у кримінальному правопорушенні не позбавляє права звернутися з клопотанням про арешт майна для забезпечення цивільного позову та для забезпечення доказової бази в кримінальному провадженні, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України.

Що стосується доводів апелянта про те, що фактично володільцем нежитлових будівель, які є предметом іпотеки, є саме ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАКТОРИНГ ПРО», то колегія суддів критично відноситься до цього ствердження. Так, в апеляційній скарзі зазначено, що ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАКТОРИНГ ПРО» відповідно до договору про надання фінансових послуг факторингу № 02/22.01.2015 від 22.01.2015 р., укладеним між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАКТОРИНГ ПРО» та Публічним Акціонерним Товариством «Комерційний Банк «СТАНДАРТ», набуло права іпотеко держателя за іпотечним договором № 07 238 від 30.08.2007 р., укладеним між АКБ «ЗОЛОТІ ВОРОТА» та ТОВ «КИЛИМИ УКРАЇНИ», предметом якого є нерухоме майно, а саме нежитлові будівлі літ. «АА 8» площею 15285,0 кв. м, літ. «АБ 1» площею 11431, 4 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , яків належать ТОВ «Килими України».

Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 липня 2015 року є законною та обґрунтованою, а апеляційна скарга ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАКТОРИНГ ПРО» задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.404,405, ч.3 ст.407,418,419,422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАКТОРИНГ ПРО» в особі директора ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 липня 2015 року про накладення арешту на нежитлові будівлі літ. «АА 8» площею 15285,0 кв. м, літ. «АБ 1» площею 11431, 4 кв.м, що розташовані за адресою: м. Харків, вул.. Морозова, 13 Б, які належать ТОВ «Килими України» - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді :