АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/2872/17 Номер провадження 11-кп/786/533/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.185 КК - Т.З.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурораОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченоїОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_8 та прокурора Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 зі змінами, внесеними першим заступником прокурора Полтавської області ОСОБА_10 , на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 7 грудня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Полтава, зареєстрована в АДРЕСА_1 , мешканка АДРЕСА_2 , громадянка України, з середньою освітою, непрацююча, розлучена, судима,

визнана винуватою та засуджена:

- за ст.395 КК України на 3 місяці арешту;

- за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно засуджена на 3 роки позбавлення волі.

Постановлено стягнути з обвинуваченої ОСОБА_8 на користь держави 2379 грн. 52 коп. витрат за проведення судових експертиз.

Вирішене питання про речові докази.
Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнана винуватою у вчиненні злочинів за таких обставин.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 31 травня 2016 року стосовно ОСОБА_8 було встановлено адміністративний нагляд строком на 1 рік.

З метою ухилення від адміністративного нагляду ОСОБА_8 без дозволу контролюючого органу залишила своє місце проживання та виїхала за межі Полтавської області і при цьому вісім разів не з`явилася на реєстрацію до Лубенського ВП ГУ НП в Полтавській області.

18 квітня 2017 року близько 12 год. обвинувачена прийшла до господарства своєї знайомої потерпілої ОСОБА_11 по АДРЕСА_3 , де шляхом відкриття вхідних дверей проникла до вказаного будинку, звідки повторно, таємно, викрала належний потерпілій ноутбук «ASUS» вартістю 4329 грн. 21 коп.
Кримінальне провадження розглянуте в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

За змістом апеляційної скарги обвинувачена заперечує свою винуватість в ухиленні від адміністративного нагляду, не погоджується з викладеними у вироку обставинами крадіжки та просить не позбавляти її волі.

Також наголошує, що до ОСОБА_11 прийшла з метою повернення боргу, який був у потерпілої перед нею. Оскільки ОСОБА_11 вдома не було, ноутбук взяла в рахунок боргу. Крім того вказує про вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин і звертає увагу на незадовільний стан свого здоров`я.
Стверджує, що не розуміла положень ст.349 КПК України та наслідків розгляду провадження в такому порядку.
В апеляційній скарзі з внесеними змінами прокурор порушує питання про скасування вироку в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а саме ч.3 ст.349 КПК України, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Інші учасники провадження вирок не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої та її захисника, які наголошували на істотних порушеннях кримінального процесуального закону під час розгляду провадження місцевим судом, думку прокурора на підтримання апеляційної скарги із внесеними змінами, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Підставою для скасування вироку судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що передбачено п.3 ч.1 ст.409 КПК України.
Згідно з ч.1 ст.412 цього Кодексу, істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення і забезпечити права і законні інтереси учасників провадження.
Суд апеляційної інстанції при виявленні відповідних порушень повинен виходити не лише із того, що вони фактично перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а й з потенційної можливості такого перешкоджання.
З огляду на приписи ст.370 КПК України судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та принципу верховенства права. Тому суду слід неухильно додержуватись вимог про законність, обґрунтованість та вмотивованість вироку.
Частиною третьою ст.349 КПК України передбачено право суду, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Відповідно до п.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має бути негайно і детально поінформований зрозумілою для нього мовою про формулювання висунутого йому обвинувачення.
Нероз`яснення обвинуваченому суті обвинувачення є істотним порушенням права обвинуваченого на захист, оскільки перешкоджає суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Тільки після роз`яснення суті обвинувачення і впевненості в тому, що обвинувачений зрозумів про що йде мова, головуючий може з`ясувати у нього ставлення до висунутого обвинувачення - чи визнає він свою вину повністю, частково або повністю її заперечує.
Однак, ці вимоги закону судом першої інстанції під час судового провадження були порушені.
Як вбачається з аудіозапису судового засідання, під час з`ясування судом обставин вчинення злочину, передбаченого ст.395 КК України, обвинувачена фактично не визнавала свою вину і стверджувала про те, що поїхала з місця постійного проживання з дозволу працівників поліції та детально розповідала про узгодження з ними поїздки.
По епізоду крадіжки (ч.3 ст.185 КК України), обвинувачена показала в судовому засіданні, що прийшла до своєї знайомої ОСОБА_11 з приводу боргу. Оскільки двері були відчинені, вона зайшла до будинку та покликала господарів, але вдома нікого не було. Після цього ОСОБА_8 побачила ноутбук, який забрала в рахунок боргу.
Не зважаючи на такі показання ОСОБА_8 , які свідчать про заперечення нею обставин вчинення інкримінованих злочинів, суд не забезпечив дотримання її права на захист та фактично змусив погодитися на розгляд кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Забезпечення обвинуваченому права на захист згідно зі ст.129 Конституції України є основною засадою судочинства, а відповідно до ст.7 КПК України віднесено до загальних засад кримінального провадження.
Практика Європейського суду з прав людини, яка поряд з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до положень Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», під час розгляду справ судами повинна використовуватись як джерело права.
Відповідно до п.1 ст.46 Конвенції та ст.2 вказаного Закону рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковим для виконання Україною.
Приписами ч.5 ст.9 КПК України встановлено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, відображеною, зокрема, у п.262 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», «право кожного обвинуваченого у вчиненні злочину на ефективний захист, наданий захисником…, є однією з основних ознак справедливого судового розгляду». Також у п.89 рішення Європейського суду з прав людини від 13 лютого 2001 року у справі «Кромбах проти Франції» вказано, що «хоча право кожної особи, обвинувачуваної у вчиненні кримінального правопорушення, на ефективний захист адвокатом не є абсолютним, воно становить одну з головних підвалин справедливого судового розгляду».

З огляду на конкретні обставини справи та показання ОСОБА_8 в судовому засіданні, суд першої інстанції, всупереч наведеним приписам закону та п.3 ч.1 ст.49 КПК України, не забезпечив участь захисника у кримінальному провадженні, обставини якого вимагали, на думку колегії суддів, участі захисника, але обвинувачена не залучила його.
Таким чином колегія суддів прийшла до висновку про порушення судом вимог ст.49, ст.348, 349 КПК України, що призвело до порушення права обвинуваченої на захист.
Вказані порушення кримінального процесуального закону колегія суддів вважає істотними, оскільки вони перешкодили ухвалити законне судове рішення та такими, що тягнуть за собою скасування вироку з призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
Під час нового розгляду кримінального провадження місцевому суду необхідно усунути вказані порушення, провести процедуру провадження з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення, перевіривши доводи апеляційних скарг.
Оскільки запобіжний захід щодо ОСОБА_8 у виді тримання під вартою був обраний за вироком суду, який підлягає скасуванню, необхідно також скасувати цей запобіжний захід.
Отже, апеляційна скарга обвинуваченої підлягає частковому задоволенню, а апеляційну скаргу прокурора Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області зі змінами, внесеними першим заступником прокурора Полтавської області, необхідно задовольнити.

Керуючись ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.404, ст.405, ст.407, ст.412, ст.415 та ст.418 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 задовольнити частково.
Апеляційну скаргу прокурора Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 зі змінами, внесеними першим заступником прокурора Полтавської області ОСОБА_10 , задовольнити.

Вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 7 грудня 2017 року щодо ОСОБА_8 скасувати, призначивши новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду.
У зв`язку із скасуванням вироку суду запобіжний захід щодо ОСОБА_8 у виді тримання під вартою скасувати, звільнивши її з-під варти в залі суду негайно.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4