Справа № 496/5125/15-к
Провадження № 1-кс/496/113/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 січня 2018 року м. Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка матеріали заяви захисника ОСОБА_4 щодо відводу судді Біляївського районного суду Одеської області ОСОБА_9 , -
В С Т А Н О В И В:
Захисник ОСОБА_4 заявив відвід судді Біляївського районного суду Одеської області ОСОБА_9 , яка розглядає кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368 ч.3 КК України та ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.3 ст.368 КК України, з тих підстав, що на даний час суд досліджує документальні докази, а саме: протоколи негласних слідчих дій. Суддя ОСОБА_9 продовжила вивчення документальних доказів (том 8 а.с. 118, 119) ухвала апеляційного суду Херсонської області від 13.08.2015 року про дозвіл на проведення негласних слідчих дій у відношенні заступника начальника Одеського міського управління ГУМВД України в Одеській області, начальника кримінальної поліції ОСОБА_10 , після дослідження вказаного доказу захисником ОСОБА_4 було заявлено клопотання про недопустимість даного доказу, оскільки вказана ухвала винесена з порушенням норм КПК України та являється недопустимим доказом, тому не може бути досліджена в судовому засіданні, однак судом було прийнято до уваги вказане клопотання захисника щодо недопустимості доказу та продовжено дослідження доказів по справі. Захисник ОСОБА_4 вважає такі дії судді ОСОБА_9 недопустимими та такими, що порушують основоположні принципи правосуддя, у зв`язку з чим, захисник ОСОБА_4 заявив клопотання про відвід судді ОСОБА_9 .
У судовому засіданні захисник ОСОБА_4 на задоволенні заяви наполягав, при цьому зазначив, що такі дії судді ОСОБА_9 , відповідно до п.4 ч.1 ст. 75 КПК України, викликали у нього сумнів у неупередженості судді ОСОБА_9 , також захисником було заявлено клопотання про приєднання до матеріалів справи копії паспорту ОСОБА_10 , серії НОМЕР_1 , копії ухвали про дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 20.08.2015 року та копії ухвали про дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 13.08.2015 року, яке судом було задоволено та вказані матеріали приєднані до заяви про відвід.
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення вказаної заяви про відвід, обґрунтовуючи це тим, що раніше з боку захисників неодноразово заявлялись клопотання щодо визнання доказів по справі недопустимими та з боку судді ОСОБА_9 було роз`яснено що питання допустимості доказів буде вирішено в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
Захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , а також обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтримали заяву про відвід судді та просили її задовольнити, при цьому навели свої особисті доводи щодо заяви про відвід.
У судове засідання суддя ОСОБА_9 не з`явилася, її неявка не перешкоджає розгляду заяви про відвід.
Заслухавши думку сторін, вивчивши заяву про відвід судді ОСОБА_9 , а також дослідивши матеріали даного кримінального провадження, як про це клопотали захисники ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , а також обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , суд дійшов до наступного.
Статтями 75 та 76 КПК України визначені підстави відводу судді.
Положеннями ст. 80 КПК України розкрито поняття заяви про відвід, а саме частиною 5 вказаної статті передбачено, що відвід повинен бути вмотивованим.
Згідно до ч. 1 ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Виходячи із положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, які є частиною національного законодавства і джерелом права, що підлягають застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини", суд, який розглядає справу, має бути "безстороннім" і "незалежним"
Розглядаючи питання безсторонності з двох точок зору, Європейський Суд з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначив, що по-перше, йдеться про суб`єктивний підхід, для того щоб спробувати визначити переконання та особисту поведінку конкретного судді у конкретній обстановці. Зокрема, суд не повинен суб`єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне. По-друге, слід застосувати об`єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зняти з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву; крім того, поняття незалежності та об`єктивної безсторонності тісно пов`язані між собою.
Так, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»).
У заяві захисник ОСОБА_4 , посилається на п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, якими встановлено, що слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Як вбачається з матеріалів справи (т.8 а.с. 63, 155, 221, 225, 272, 275, т.9 а.с. 9-17) з боку захисників та обвинувачених до суду неодноразово надходили письмові клопотання про виключення з числа доказів, а також визнання доказів недопустимими, крім того під час судових засідань учасники провадження неодноразово заявляли аналогічні усні клопотання, що випливає з прослуханих аудіозаписів судових засідань від 26.12.2017 р. та 22.01.2018 р. (на які посилалися захисники та обвинувачені), частина клопотань суддею ОСОБА_9 була розглянута у нарадчій кімнаті, питання щодо деяких клопотань суд вирішив на місці або прийняв до уваги з метою подальшого вирішення клопотання по суті (т.8 а.с.84-85, 176-177, 243-244, т.9 а.с.170-177, 179-184). Згідно ухвал суду від 16.02.2017 р., 27.04.2017 р., 15.08.2017 р. суд зазначав, що клопотання про виключення з числа доказів та визнання доказів недопустимими, які були заявлені захисниками, є передчасними та відповідно до ст. 89 КПК України буде вирішено в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
На підставі викладеного, суд дійшов до переконання, що заявлений відвід є необґрунтований, оскільки не містить належних та підтверджених даних, які б свідчили про упередженість судді ОСОБА_9 та наявність інших підстав відводу, що передбачені зазначеними нормами КПК України, крім того з аналізу вищевказаних норм Закону та практики ЄСПЛ, в даному випадку вбачається, що суд не керувався особистими переконаннями в процесі розгляду справи, а слідував загальним засадам кримінального провадження та конкретним нормам національного та міжнародного права для повного та всебічного розгляду справи. Здійснення, відповідно до закону, процесуальної діяльності суддею в ході розгляду будь-якої справи, не може бути підставою для відводу цього судді, оскільки не свідчить про наявність ознак необ`єктивності чи упередженості.
Інших обставин, які б були підставою для відводу судді заявник не довів.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 75, 76, 81 КПК України суд, -
У Х В А Л И В:
У задоволенні заяви захисника ОСОБА_4 про відвід судді Біляївського районного суду Одеської області ОСОБА_9 від участі у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368 ч.3 КК України та ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.3 ст.368 КК України - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Біляївського районного суду
Одеської області ОСОБА_1