Справа № 148/948/17
Провадження №1-кп/148/171/17
06 листопада 2017 року Тульчинський районний суд Вінницької області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження -
з боку обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,
з боку захисту: обвинуваченого ОСОБА_4 ,
за участю потерпілого ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ:
05 січня 2017 року близько 23.00 год. в м. Тульчині ОСОБА_4 зустрів свого знайомого ОСОБА_5 та разом вони на таксі поїхати до будинку, де проживав ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 . Перебуваючи разом з ОСОБА_5 у будинку, в ОСОБА_4 виник умисел на заволодіння чужим майном. Реалізуючи свій злочинний умисел, зловживаючи довірою ОСОБА_5 , ОСОБА_4 попросив у останнього його мобільний телефон, щоб зателефонувати. ОСОБА_5 , довіряючи ОСОБА_4 , як своєму знайомому, дав йому свій мобільний телефон. Після чого ОСОБА_4 вийшов з будинку та, діючи повторно, шляхом зловживання довірою, з умислом на незаконне заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, сів в автомобіль таксі та поїхав в с. Нестерварку Тульчинського району. Після чого залишив в заставі водієві таксі ОСОБА_6 мобільний телефон марки "Lenovo K3 Note", належний ОСОБА_5 , вартістю згідно товарознавчої експертизи № 50 від 19.01.2017 року 2758 грн., в якому знаходилась сім-картка оператора мобільного зв`язку "Київстар" вартістю 25 грн, флеш-карта 32 Gb вартістю 230 грн., а також чохол вартістю 100 грн. Своїми діями ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_7 матеріальної шкоди на загальну суму 3 113 грн.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю за обставин, викладених в обвинувальному акті. Суду пояснив, що дійсно 05.01.2017 року в м. Тульчині він зустрів ОСОБА_5 , якого знав раніше. Після цього він запропонував йому поїхати до себе додому в с. Крищинці на таксі. Сам повідомив ОСОБА_5 , що оплатить вартість таксі. Коли приїхали до села виявилось, що коштів розрахуватись з таксистом у нього немає. Тому він попросив у ОСОБА_8 телефон, з якого зателефонував до своєї тітки в с. Нестерварку, щоб вона йому позичила грошей. Та після цього на цьому ж таксі поїхав до неї. Але оскільки він був у нетверезому стані, то грошей тітка йому не позичила. Він повернувся на таксі до с. Крищинці та в рахунок боргу перед таксистом в сумі 300 грн. передав йому в заставу належний ОСОБА_5 телефон з тим, щоб на другий день повернути борг. Крім цього таксист повернув йому ще 400 грн., на які він придбав випити та якісь продукти. Про те, як розпорядився телефоном ОСОБА_5 , він останньому нічого не повідомляв. Цивільний позов визнав частково в частині матеріальної шкоди та не визнав в частині моральної шкоди.
Потерпілий ОСОБА_9 в судовому засідання пояснив, що 05.01.2017 року він в м.Тульчині зустрів знайомого ОСОБА_4 . Останній запропонував поїхати до нього додому в с. Крищинці, сказав, що в нього вдома є кошти і він сам оплатить таксі. Коли вони приїхали додому до ОСОБА_4 , то ОСОБА_10 повідомив йому, щоб він залишався в будинку, а сам розрахується та все вирішить з таксистом. При цьому ОСОБА_4 попросив у нього телефон, бо йому кудись потрібно було зателефонуваи. Він, довіряючи ОСОБА_4 , дав свій телефон. Коли ОСОБА_10 вийшов з будинку, то його не було близько півгодини. Після його повернення він запитав у нього про свій телефон, однак той повідомив, що дав ним покористуватись своїй подрузі. Потім на таксі ОСОБА_4 відвіз його до м. Тульчина та висадив на "Брамці". Але на його прохання повернути телефон, так і не повернув. Тому він відразу звернувся до поліції та написав заяву. Цивільний позов підтримав у повному обсязі. Просив стягнути на його користь з обвинуваченого 712 грн. матеріальної шкоди, що включає в себе вартість флеш-карти в сумі 547 грн. та чохла до телефону в сумі 165 грн., а також 5000 грн. моральної шкоди. Квитанції про вартість флеш-карти та чохла у нього не збереглись, представити їх суду він не може.
Враховуючи, що учасники судового провадження визнають недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь - які сумніви у добровільності їх позиції, роз`яснивши їм, що згідно ч. 3 ст. 349 КПК України у такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Суд розцінює показання обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 як належний, допустимий та достатній доказ вини обвинуваченого, оскільки вони є добровільними та такими, що повністю підтверджують всі обставини злочину, а саме: умисні дії ОСОБА_4 , спрямовані на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою потерпілого.
При встановлених обставинах суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину доведена і зібраних доказів достатньо для визнання його винуватим.
Надавши юридичну оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає, що їх слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 190 КК України, як шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, вчинене повторно.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому суд керується вимогами ст.ст. 65-68 КК України, приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, і слідує принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Обвинувачений ОСОБА_4 має непогашену судимість за корисливий злочин, під час іспитового строку вчинив новий умисний корисливий злочин, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд визнає повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.
З урахуванням наведеного, конкретних обставин, особи обвинуваченого, який на шлях виправлення не став, відповідних висновків для себе не зробив та вчинив новий корисливий злочин в період іспитового строку, суд вважає, що його виправлення не можливе без ізоляції від суспільства та покаранням необхідним і достатнім для попередження вчинення нових злочинів буде покарання в межах ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі.
З урахуванням вирокуТульчинського районного суду Вінницької області від 07 серпня 2015 року, згідно якого ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до чотирьох років позбавлення волі, відповідно до ст. 75 КК України, звільнено від відбутття покарання з іспитовим строком два роки, остаточне покарання йому слід призначити відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, частково приєднавши невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню, оскільки ним не доведено спричинення йому матеріальної шкоди на суму 712 грн., так як вартість флешкарти та чохла згідно товарних чеків становить 230 грн. та 100 грн. відповідно. Іншого належними та допустимими доказами потерпілим суду не доведено. У відшкодування моральної шкоди суд вважає можливим стягнути на користь потерпілого 1000 грн.
Процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 440,20 грн. підлягають стягненню з обвинуваченого в дохід держави.
Питання речових доказів підлягає вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого в кримінальному провадженні не обирався.
Керуючись ст.ст. 65-67, ч. 1 ст. 71, ч. 2 ст. 190 КК України, ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України і призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Тульчинського районногосуду Вінницької області від 07 серпня 2015 року остаточне покарання ОСОБА_4 призначити у виді 4 (чотирьох) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з дня приведення вироку до виконання.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_4 на його користь у відшкодування матеріальної шкоди 330 грн. та 1000 грн. у відшкодування моральної шкоди.
Речовий доказ - мобільний телефон "Lenovo K3 Note", переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_5 , - повернути останньому за належністю.
Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 440, 20 грн. (чотириста сорок гривень двадцять копійок).
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Тульчинський районний суд Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Суддя ОСОБА_1