Ухвала
Іменем України
26 березня 2018 року
м. Київ
Провадження № 51-1378 ск 18
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 28 листопада 2017 року у кримінальному провадженні № 0000423 щодо нього,
встановила:
Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 травня 2017 року

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Крутеньки Хотинського р-н. Чернівецької обл. мешканця АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості, засуджено:

за ч. 1 ст. 119 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Цим же вироком, частково задоволено цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , стягнуто на користь ОСОБА_5 25 651 грн. 16 коп. матеріальної та 300 000 грн. моральної шкоди.
Прийняте рішення щодо речових доказів у провадженні.
Згідно з вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за те, що він 27 лютого 2016 року о 14 год. 30 хв., в гуртожитку, який знаходиться по АДРЕСА_2 , в ході суперечки з потерпілим ОСОБА_6 , наніс один сильний удар кулаком в область голови потерпілому та спричинив останньому тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Внаслідок сильного удару потерпілий впав та вдарився головою до бетонного покриття підлоги, і таким чином, ОСОБА_4 з необережності, яка виразилася у злочинній недбалості, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті потерпілого, хоча повинен був і міг їх передбачити, внаслідок набутого життєвого досвіду, спричинив потерпілому ОСОБА_6 , тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які утворилися внаслідок падіння потерпілого з висоти власного росту і удару потиличною ділянкою голови об тупі тверді предмети та які перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого ОСОБА_6 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 о 15 год. 15 хв.
Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 28 листопада 2017 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.
У касаційній засуджений, не оспорюючи правильності кваліфікації дій та доведеності вини, просить судові рішення змінити у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, просить звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Як на підстави для прийняття такого рішення, ОСОБА_4 у касаційній скарзі просить суд врахувати визнання ним вини, щире каяття, часткове відшкодування потерпілій завданої шкоди, те, що раніше до кримінальної відповідальності він не притягувався, в нього на утриманні перебуває дитина його цивільної дружини та мати, яка є інвалідом 1-ї групи, хворіє та потребує значних коштів на лікування.
Крім того, у касаційній скарзі ОСОБА_4 вказує, що у нього є неповнолітня дитина, батьківських прав щодо якої він не позбавлений, у зв`язку з чим просить застосувати до нього п.п. «в», «є» ст.1, п. «г» ст.10 Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнити його від призначеного покарання.

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у ній.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданого до неї судового рішення та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Як вбачається з касаційної скарги засудженого, висновки суду про доведеність його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, та кваліфікація його дій не оспорюються.

Що стосується доводів ОСОБА_4 про суворість призначеного йому покарання внаслідок суворості, то вони на думку колегії суддів є непереконливими.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи його ОСОБА_4 суд першої інстанції, як вбачається з вироку врахував, що обвинувачений вчинив злочин, який відноситься до злочинів середньої тяжкості, він позбавив життя іншу людину, раніше не судимий. Також враховані фактичні обставини справи, дані про його особу, те, що він характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, пом`якшуючі покарання обставини добровільне відшкодування в рахунок заподіяної моральної шкоди 2000 грн., відсутність обтяжуючих покарання обставин.
На думку колегії суддів, призначене ОСОБА_4 місцевим судом покарання, яке залишено без змін судом апеляційної інстанції, навіть з урахуванням усіх обставин, які на думку засудженого пом`якшують призначене йому покарання, є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Таке покарання відповідає вимогам статей 50, 65, 66 КК України і підстав для застосування положень ст. 75 КК України, як про це просить засуджений у своїй скарзі, колегія суддів не вбачає.
Крім того, як вбачається зі змісту ухвали апеляційного суду, наведені у апеляційній скарзі засудженого доводи щодо суворості призначеного покарання, які за своїм змістом аналогічні доводам касаційної скарги належним чином перевірені апеляційним судом і на них надано обґрунтовані відповіді.
Зміст ухвали апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України, вона є належним чином вмотивованою та обґрунтованою і колегія суддів погоджується з наведеними в ній висновками щодо неможливості пом`якшення покарання засудженому ОСОБА_4 , шляхом застосування до нього положень ст. 75 КК України.
Що стосується доводів касаційної скарги засудженого про необхідність застосування до нього п. п. «в», «є» ст.1, п. «г» ст.10 Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнення його від призначеного покарання, то колегія суддів приходить до наступного висновку.

Як вбачається з рішення апеляційного суду, зазначене було предметом дослідження суду апеляційної інстанції, який встановив, що засуджений не має своїх дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами, а в його матері, яка досягла 70 річного віку, є інші працездатні діти.

Крім того, засуджений не надав суду апеляційної та касаційної інстанцій документ, що підтверджує факт реєстрації народження його дитини, а саме свідоцтво про народження, що унеможливило застосувати до нього Закону України «Про амністію у 2016 році».

Разом з цим, слід звернути увагу засудженого, що він не позбавлений права звернутися із обґрунтованим клопотанням (необхідними документами) про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнення його від призначеного покарання, в порядку визначеному у Розділі VIII«Виконання судових рішень» КПК України до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання (п. 1 ч. 2. ст. 539 КПК України).
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі не наведено.
З урахуванням вищенаведеного, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги засудженого та вважає, що у відкритті провадження слід відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів
постановила:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 28 листопада 2017 року щодо нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3