ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/590/18

23 квітня 2018 року

м.Костопіль
Костопільський районний суд Рівненської області в складі:
головуючий суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000119 від 23 лютого 2018 року по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Потсдам, Німеччина, громадянин України, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на даний час утримується в Рівненському СІ ( АДРЕСА_3 ), освіта повна середня, одружений, на вихованні має малолітню дитину, на підставі ст. 89 КК України раніше не судимий,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.1 ст.185 Кримінального кодексу України

за участю

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_5

представника органу з питань пробації ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:
20 лютого 2018 року, близько 18:00 год., ОСОБА_3 , прибув до домогосподарства, за місцем проживання ОСОБА_5 , яке належить ОСОБА_7 , що за адресою АДРЕСА_4 . Перебуваючи в кухні вказаного будинку, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, що виник раптово, шляхом вільного доступу, скориставшись обставиною коли ніхто не помічав його дій, таємно, з корисливих спонукань, викрав бувший у використанні мобільний телефон марки «SAMSUNG» моделі J1 mini, ІМЕІ: 1) НОМЕР_1 , 2) НОМЕР_2 , вартістю 1384,07 грн., в якому знаходилась сім-карта оператора телекомунікацій «Київстар», вартістю 25 грн., сім-карта оператора телекомунікацій «ВФ Україна» вартістю 25 грн., що належав ОСОБА_5 , чим спричинив потерпілому матеріальний збиток на загальну суму 1434,07 грн.

Отже, своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), ОСОБА_3 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185 КК України.

Крім того, 22 лютого 2018 року, близько 18:00 год., ОСОБА_3 , попередньо вчинивши майновий злочин, діючи повторно, прибув до домогосподарства, за місцем проживання ОСОБА_5 , яке належить ОСОБА_7 , що за адресою АДРЕСА_4 . Перебуваючи в кухні вказаного будинку, маючи намір на заволодіння чужим майном ОСОБА_3 підійшов до ОСОБА_5 та умисно застосував до нього насильство, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, що виразилось у заламуванні руки за спину, з подальшим ударом кулаком правої руки в область лівого ока від якого ОСОБА_5 впав на землю, після чого ОСОБА_3 наніс ще три удари кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_5 . Після вказаних дій ОСОБА_3 відкрито в присутності ОСОБА_5 та власника будинку ОСОБА_7 викрав належне ОСОБА_5 майно, грошові кошти та залишив місце вчинення злочину.

Таким чином ОСОБА_3 , спричинивши ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді синців повік лівого ока і скроні, лівої передвушної ділянки та лівого плеча, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 50 від 5 березня 2018 року за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, відкрито заволодів особистими речами та грошовими коштами потерпілого а саме : мобільним телефон марки «NOMI» моделі І240, ІМЕІ 1: НОМЕР_3 ; 2) НОМЕР_4 , вартістю 283,33 грн, з сім-картою оператора телекомунікацій «Київстар», вартістю 25 грн. грошовими коштами в сумі 550 гривень, які лежали на столі, що розташований в кухні будинку, з кишені куртки ОСОБА_5 викрав механічний годинник марки «SLAVА» з металевим браслетом вартістю 307,50 грн., та підійшовши до потерпілого з його руки зірвав годинник марки «TAG HEUER» з металевим браслетом вартістю 78,80 грн. чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріального збитку на загальну суму 1244,63 грн.

Отже, своїми умисними діями, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, ОСОБА_3 скоїв злочин, передбачений ч.2 ст. 186 КК України.

У судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчинені вказаних кримінальних правопорушень визнав у повному обсязі, визнає усі обставини, викладені у обвинувальному акті. Від дачі показань на підставі статті 63 Конституції України відмовився.
У судовому засіданні прокурор, враховуючи, що обвинувачений визнає свою вину та всі встановлені обставини справи, просить суд визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Обвинувачений та потерпілий не заперечили щодо визнання судом недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Враховуючи думку учасників судового провадження, які не заперечували щодо застосування ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 підтвердив обставини вчинення кримінальних правопорушень та зазначив, що йому повернуто два годинника та телефон Nomi, а решта збитків на даний час не відшкодовані.
За таких обставин, суд дійшов переконливого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, а саме таємному викрадені чужого майна (крадіжці), та грабежі, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно. Такі дії ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за ч.2 ст.186, ч.1 ст. 185 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ст.65 Кримінального кодексу України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів та зокрема те, що відповідно до ст.12 Кримінального кодексу України злочин, передбачений ч.1 ст.185 Кримінального кодексу України кваліфікується як злочин середньої тяжкості, а злочин, передбачений ч.2 ст.186 Кримінального кодексу України кваліфікується як тяжкий.

При вирішенні питання про призначення ОСОБА_3 виду та розміру покарання, суд в якості обставин, які його пом`якшують, приймає до уваги те, що обвинувачений на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, активне сприяння розкриттю злочинів.

При цьому, суд у якості пом`якшуючої обставини не враховує щире каяття обвинуваченого, оскільки ним не вчинено активних дій, які б свідчили про його щире каяття. Зокрема, завдану потерпілому шкоду не відшкодовано. Крім того, під час судового розгляду обвинувачений жодного разу не вказав, що щиро кається у вчиненому, по відношенню до потерпілого поводив себе зухвало.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України є вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Відповідно до ст.50 Кримінального кодексу України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Санкція ч.1 ст.185 Кримінального кодексу України передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або позбавлення волі на строк до трьох років.

Санкція ч.2 ст. 186 Кримінального кодексу України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років.

Згідно досудової доповіді щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , обвинувачений має середній рівень ризику небезпеки для суспільства, а тому Костопільський районний відділ з питань пробації вважає за можливе виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк.

Приймаючи до уваги ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, суд дійшов висновку про призначення покарання в межах санкцій ч.1 ст.185, ч.2 ст. 186 КК України із застосуванням ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи обставини справи, наявність обставин, які пом`якшують покарання, а також обставин, що обтяжують покарання, особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе виключно в умовах його ізоляції від суспільства.

Кримінальними правопорушеннями завдана матеріальна шкода потерпілому ОСОБА_5 на загальну суму 2678,70 грн., яка частково відшкодована в сумі 694,63 грн.

Цивільний позов потерпілим не заявлявся.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.122 КПК України, витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучила спеціаліста, перекладача чи експерта. Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України. Згідно ч.2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Витрати на залучення експертів під час проведення досудового розслідування становлять 1430,00 грн.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність фактичних та правових підстав для стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 1430,00 грн. витрат, пов`язаних з проведенням експертизи.

Вирішуючи питання про речові докази суд керується приписами ст.100 КПК України.

Речові докази, мобільний телефон марки "Nomi i240" IMEI 1: НОМЕР_3 , 2) НОМЕР_4 , наручний механічний годинник марки «Slava», наручний годинник «TAG HEUER», які та передано на відповідальне збереження ОСОБА_5 , після набрання вироком законної сили вважати повернутими за належністю.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 у виді особистого зобов`язання скасувати.

Керуючись ст.ст. 124-126, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд -

ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст. 185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання:

за ч.1 ст. 185 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі на строк 1 /один/ рік;

за ч.2 ст. 186 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі на строк 4 /чотири/ роки.

На підставі ч.1 ст.70 Кримінального кодексу України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточну міру покарання у виді позбавлення волі на строк 4 /чотири/ роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту затримання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 у виді особистого зобов`язання скасувати.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення судової експертизи в сумі 1430 /одна тисяча чотириста тридцять/ грн. 00 коп.
Речові докази, мобільний телефон марки "Nomi i240" IMEI 1: НОМЕР_3 , 2) НОМЕР_4 , наручний механічний годинник марки «Slava», наручний годинник «TAG HEUER», які та передано на відповідальне збереження ОСОБА_5 , після набрання вироком законної сили вважати повернутими за належністю.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

СуддяОСОБА_1