АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1833/17 Справа № 180/661/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00005585 від 29 липня 2016 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2017 року ухваленого відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоселиця Міжгірського району Закарпатської області, громадянина України, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2017 року ОСОБА_7 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 3 років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 1 рік та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Крім того, судом вирішено питання про стягнення з обвинуваченого процесуальних витрат.

ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за наступних обставин.

28 липня 2016 року, приблизно о 18-40 годині, обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем ВАЗ-2107, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не прийнявши заходів належної уваги та обережності, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, не маючи будь-яких перешкод технічного характеру, в порушення пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, рухався по проїзній частині вул. Горького зі сторони вул. Будівельників у напрямку вул. Б. Хмельницького, де на перехресті вул. Горького та вул. Б. Хмельницького допустив наїзд правою передньою частиною автомобіля на пішохода неповнолітню ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка йшла по проїзній частині дороги у зустрічному напрямку, внаслідок чого потерпіла ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому середньої третини лівого стегна зі зміщенням уламків, яке за своїм характером відноситься до ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції змінити в частині покарання, виключивши з нього додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги, обвинувачений вказує на те, що суд першої інстанції, встановивши дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують покарання, зокрема те, що він усвідомив свою вину та розкаявся у вчиненому злочині та оплатив лікування потерпілої, необґрунтовано дійшов висновку про необхідність позбавлення його права керування транспортними засобами. Обвинувачений зазначає, що має потребу у транспорті, оскільки він підробляє в різних районах Дніпропетровської області, його неповнолітня донька навчається в м. Дніпропетровську, він має хвору дружину. На думку ОСОБА_7 , додаткове покарання позбавить його засобів існування, а також можливості надавати допомогу потерпілій.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновок суду про винність ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, підтверджуються зібраними органами досудового розслідування та дослідженими у судовому засіданні доказами, які отримали належну правову оцінку, у відповідності з вимогами ст. 94 КПК України. Ці фактичні обставини кримінального провадження були предметом оцінки суду першої інстанції й в апеляційному порядку не заперечуються. Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України в апеляційній скарзі обвинуваченого також не оскаржується.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а

також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.

Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання та звільняючи останнього від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є злочином невеликої тяжкості, особу винного, який раніше не судимий, офіційно не працює, на обліку у лікарів не перебуває. Разом з тим, суд визнав в якості обставини, що пом`якшує покарання, добровільне усунення заподіяної шкоди, а саме надання матеріальної допомоги на лікування потерпілої, та в якості такої, що його обтяжує, - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Надавши правову оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Поряд з цим, колегія суддів вважає, що суд також навів переконливі докази про необхідність звільнення останнього від відбування призначеного йому основного покарання, обґрунтовано дійшов висновку про можливість його виправлення у разі такого звільнення та належним чином мотивував прийняте рішення. Звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, суд належним чином дослідив обставини, що істотно на нього впливають, а тому колегія суддів вважає, що призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України в даному випадку є необхідним і достатнім для його виправлення та відповідає меті покарання. Ті обставини, що ОСОБА_7 раніше не судимий, повністю визнав свою вину, в скоєному щиро розкаявся, є достатніми для висновку про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства протягом визначеного судом іспитовим строком в один рік.

Колегія суддів також вважає обґрунтованим призначення обвинуваченому додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. Колегією суддів встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Вказані обставини підтверджені матеріалами кримінального провадження та визнані самим обвинуваченим. На думку колегії суддів, такі обставини унеможливлюють пом`якшення покарання, зокрема в частині виключення з вироку додаткового покарання. Колегія суддів вважає, що виключення останнього, ставитиме під сумнів справедливість призначеного за ч. 1 ст. 286 КК України покарання в цілому.

З огляду на викладене, доводи обвинуваченого про необхідність зміни вироку в частини не об`єктивно призначеного додаткового покарання колегія суддів розцінює як необґрунтовані та такі, що не заслуговують на увагу.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні з викладених в апеляції мотивів не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2017 року, залишити без задоволення.

Вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2017 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді: