Справа № 296/8195/17
Вирок
Іменем України
22 листопада 2017 року м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

розглянув у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Житомирі кримінальне провадження №0005149 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народжено в Республіка Білорусь, громадянки України, з середньою освітою, не заміжня, не працює, проживає: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.303 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Згідно обвинувального акту, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у невстановлений слідством день та час березня 2016 року, з метою реалізації злочинного умислу, направленого на отримання доходу від сутенерства, всупереч врегульованих законом суспільних відносин щодо моральних засад суспільства в частині задоволення статевих потреб, за попередньою змовою, систематично забезпечували надання повіями платних сексуальних послуг на території приватної лазні, яка розташована в приватному будинку АДРЕСА_2 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в невстановлений слідством день, час та місці березня місяця 2016 року, домовились сумісно виконувати функції нагляду й опіки над повіями, відвернення насильства чи обману з боку клієнтів та інших дій, що забезпечують умови сексуальної експлуатації повій.
Далі, ОСОБА_4 за попередньою змовою із ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , контролювали надання повіями платних сексуальних послуг клієнтам у місцях, визначених цими особами на території приватної лазні по АДРЕСА_2 на умовах, визначених останніми, тобто у суму грошової винагороди за одну годину надання однією повією платних сексуальних послуг. Частину від отриманих за надання платних сексуальних послуг коштів, повії, за домовленістю, періодично надавали ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , які останні розподіляли між собою.
За діяльністю кожної повії, що діяла на території приватної лазні по АДРЕСА_2 під опікою ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , останні наглядали за допомогою телефонів НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , шляхом періодичного телефонування повіям, уточнюючи суми коштів, отриманих повіями за надання сексуальних послуг та з`ясування у повій про перешкоди надавання ними сексуальних послуг.
Також, ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 встановлювали правила поведінки повій між собою, з клієнтами та забезпечували відвернення насильства чи обману з боку клієнтів за надання повіями платних сексуальних послуг. Так, під контролем та забезпеченням даної діяльності на території приватної лазні по АДРЕСА_2 , у період часу з березня 2016 року по 25.03.2017 року займалися проституцією наступні жінки: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .
Своїми умисними діями по забезпеченню заняття проституцією іншою особою, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.303 КК України.
17 жовтня 2017 року між прокурором Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості, у відповідності до вимог ст.472 КПК України.

Згідно даної угоди обвинувачена ОСОБА_4 повністю визнала свою винуватість у зазначеному діянні та погодилась на співпрацю з правоохоронними органами у з`ясуванні обставин щодо вчинення правопорушення.

Вказаною угодою погоджено покарання, яке повинна понести ОСОБА_4 за ч.2 ст.303 КК України у виді 4 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України із встановленням іспитового строку терміном на 2 роки та покладенням обов`язків визначених ст.76 КК України.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання передбачені ст.476 КПК України.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.

Відповідно ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Криміналне правопорушення, передбачене ч.2 ст.303 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , згідно ст.12 КК України, є тяжким злочином.

Судом з`ясовано, що обвинувачена цілком розуміє права визначені абз. 1, 4 п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.

Суд приходить висновку, що дана угода відповідає вимогам КПК Українита може бути затверджена і на ній може бути ухвалений вирок, оскільки умови угоди не суперечать його вимогам, правова кваліфікація кримінального правопорушення вірна, умови угоди не порушують права, свободи та інтереси сторін. Укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконання обвинуваченою взятих на себе зобов`язань, встановлені фактичні підстави для визнання винуватості. Узгоджене сторонами покарання відповідає загальним правилам призначення покарань, передбачених ст.65 КК України.

Обставинами, які відповідно ст.66 КК України пом`якшують покарання є щире каяття. Обставин, які відповідно ст.67 КК України обтяжує покарання не встановлено.

ОСОБА_4 вперше притягається до кримінальної відповідальності, за місцем проживання ОСОБА_4 позитивно характеризується, працює не офіційно, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває.

З врахуванням встановлених обставин кримінального провадження та особи винної, суд вважає можливим призначити ОСОБА_4 узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі з випробуванням.

Запобіжний захід щодо обвинуваченої не обирався.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання речових доказів, суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 , укладену 17 жовтня 2017 року по кримінальному провадженню №0005149 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.303 КК України.

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.303 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання:

за ч.2 ст.303 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 2 (два) роки.

Відповідно ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Речові докази:

мобільний телефон марки «Самсунг», в корпусі білого кольору, ІМЕІ: НОМЕР_5 з сім картою № НОМЕР_6 , який поміщено на зберігання до Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області повернути ОСОБА_4 .
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1