УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №296/3862/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 січня 2018 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря: ОСОБА_5
прокурора: ОСОБА_6
захисника: ОСОБА_7
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ола, Магаданської області РФ, громадянина Росії, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
- за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Богунського районного суду м. Житомира від 18.01.2017 року у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, більш суворим призначеним даним вироком остаточно призначено ОСОБА_8 - 4 (чотири) роки позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_8 обрано у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з 18 жовтня 2017 року.
Відповідно до ч. 5 ст.72 КК України (в ред. Закону від 26.11.2015 року) зараховано ОСОБА_8 в строк відбутого покарання час його тримання під вартою, а саме в період з моменту затримання, з 03.10.2016 року по 21.06.2017 року включно, до набрання чинності Закону України від 18.05.2017 року №2046-VІІІ, яким внесено зміни до ч. 5 ст.72 КК України, з розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 2 (два) дні позбавлення волі, а з 22 червня 2017 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 1 (один) день позбавлення волі.
Речові докази, які в ході досудового розслідування повернуто потерпілій ОСОБА_9 та потерпілому ОСОБА_10 , залишено останнім.
в с т а н о в и л а:
Згідно вироку, 22.03.2016 року приблизно о 21 год. 00 хв. ОСОБА_8 перебував поблизу будинку № 4 по вул. М.Бердичівська в м. Житомирі, де помітив раніше невідомого йому ОСОБА_10 .
В цей же день, час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна, а саме: будь-якого майна, що належить ОСОБА_10 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , керуючись корисливим мотивом, підбіг до ОСОБА_11 та раптово для останнього схопив його обома руками за шию і повалив його на асфальтне покриття, після чого наніс удари кулаками та ногами по різним частинам тіла потерпілого, тим самим подолав його волю до опору.
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_8 витягнув з внутрішньої кишені куртки потерпілого ОСОБА_10 мобільний телефон «Хіаоmі» моделі «Redmі 2», чорного кольору, ІМЕІ № 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ № 2: НОМЕР_2 , вартістю 3200 гривень, та з іншої внутрішньої кишені куртки потерпілого ОСОБА_10 гаманець чорного кольору, який для останнього матеріальної цінності не становить, всередині якого знаходились грошові кошти 8 гривень та 10 Євро, що складали згідно з офіційним курсом НБУ станом на 22.03.2016 рік 299 гривень 80 копійок.
Після чого ОСОБА_8 , утримуючи при собі викрадене майно місце вчинення злочину залишив та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 , матеріальної шкоди на загальну суму 3507 гривень 80 копійок.
03.03.2016 року близько 22 год. 30 хв. ОСОБА_8 перебуваючи поряд з буд. №3, що по вул. Хлібній в м. Житомирі де помітив у раніше незнайомої ОСОБА_9 в лівій руці жіночу сумку з речами. В цей день, час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, а саме: вищевказаної сумки з речами.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_8 підійшов ззаду до раніше невідомої ОСОБА_9 обхопив її двома руками за тулуб та масою свого тіла повалив на землю. Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, наніс чотири удари лівою та правою рукою в потилицю останньої та таким чином подолав волю потерпілої ОСОБА_9 до опору. Після чого підняв з землі жіночу сумку, вартістю 500 грн., в якій знаходилась косметика, яка для потерпілої матеріальну шкоду не становить, гаманець вартістю 100 грн. з грошовими коштами в сумі 2000 грн., мобільний телефон марки «Nokia» в корпусі сірого кольору вартістю 400 грн.
Після цього ОСОБА_8 , утримуючи викрадене майно при собі, місце вчинення кримінального правопорушення залишив, та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 3000 грн.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 не оспорюючи фактичних обставин кримінального правопорушення, кваліфікації дій, вважає, що вирок суду щодо нього підлягає зміні, оскільки суд першої інстанції належним чином не дослідив всі обставини що стосуються строку тримання його під вартою у даному кримінальному провадженні.
Вказує, що він перебуває під вартою з 03.10.2016 року по теперішній час.
На його думку, скорочення терміну зарахування судом першої інстанції строку попереднього ув`язнення по 21.06.2017 року включно з тих підстав, що норма втратила чинність суперечить одному із основних принципів кримінального законодавства, а саме дії кримінального закону у часі, відповідно до якого Закон, що скасовує або пом`якшує покарання, має зворотну силу.
Просить вирок суду щодо нього змінити та зарахувати йому в строк покарання час його тримання під вартою, а саме: період з моменту затримання з 03.10.2016 року до набрання вироком законної сили, відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 2 (два) дні позбавлення волі. В решті вирок суду залишити без змін.
Заслухавши доповідача, пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу, заперечення прокурора, перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду і наведених у вироку доказів, є обґрунтованими і законними і ніким із апелянтів не оспорюються.
Не оспорюється в апеляційній скарзі також правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України.
Покарання ОСОБА_8 на думку колегії суддів, призначено з дотриманням положень ст. 65 КК України.
Положеннями ч.5 ст.72 КК України в редакції, яка діяла до 21.06.2017 року, було передбачено, що попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі із розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В зазначену норму ЗУ «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» №2046-VIII від 18.05.2017 року, який набрав чинності 21.06.2017 року, було внесено зміни, із врахуванням яких частина 5 даної норми передбачає, що попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день.
З аналізу положень ст. 72 КК України вбачається, що вказана норма передбачає правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання, тобто зазначена норма КК України визначає порядок зарахування у строк вже призначеного покарання (визначеної міри відповідальності обвинуваченого), терміну перебування останнього обвинуваченого в умовах попереднього ув`язнення під час досудового розслідування чи розгляду кримінального провадження судовими органами.
Разом з тим, частина 2 статті 5 КК України, на яку посилається в своїй апеляційній скарзі обвинувачений зазначає, що не має зворотної дії в часі закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи.
Враховуючи поняття та суть зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі, самі по собі положення ч.5 ст.72 КК України в будь-якій редакції жодним чином не встановлюють злочинність діяння, не посилюють кримінальну відповідальність або іншим чином не погіршують становище особи в частині кримінальної відповідальності, передбаченої в Особливій частині КК України.
Крім того, слід зазначити, що згідно рішення Конституційного Суду України від 19.04.2000 року у справі № 1-1 2000 визначено, що суть зворотної сили закону в часі полягає в тому, що його приписи поширюються на правовідносини, які виникли до набрання ним чинності, за умови, якщо вони скасовують чи пом`якшують відповідальність.
З матеріалів провадження вбачається, що запобіжний захід щодо ОСОБА_8 було обрано 03.10.2016 року, на момент чого діяла ч.5 ст. 72 КК України в редакції ЗУ від 26.11.2015 року, за якою попереднє ув`язнення зараховувалося у строк покарання із розрахунку: один день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, а вирок щодо ОСОБА_8 було ухвалено судом 18.10.2017 року, на час якого, а саме з 21.06.2017 року діяла ч.5 ст. 72 в реакції ЗУ від 18.05.2017 року, за якою попереднє ув`язнення підлягає зарахуванню в строк покарання день за день.
Виходячи з наведених обставини ч.4 ст. 5 КК України не підлягає застосуванню, оскільки в період між обранням ОСОБА_8 запобіжного заходу та постановленням вироку зміни до ч.5 ст. 72 КК України вносились лише один раз.
Вирішуючи питання про зарахування обвинуваченому ОСОБА_8 строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання, судом першої інстанції було вірно враховано положення ч.5 ст.72 КК України в редакції згідно із ЗУ № 838-19 від 26.11.2015 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», а також зміни, внесені згідно із ЗУ №2046-VIII від 18.05.2017 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення», які діяли на момент прийняття судом першої інстанції рішення за висунутим ОСОБА_8 обвинуваченням.
Таким чином, колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції про зарахування ОСОБА_8 за ч.5 ст.72 КК (з урахуванням змін до вказаної статті, що набрали чинності 21.06.2017) у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 03.10.2016 року до 21.06.2017 року (включно) із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 22.06.2017 року до дня набрання вироком законної сили - із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Враховуючи вищенаведене, підстави до задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 з викладених в ній мотивів відсутні.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які давали б підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-
п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 18 жовтня 2017 року щодо нього - без змін.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді: