Апеляційний суд міста Києва
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

15 січня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0011174 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, українця, громадянина України,

з середньою освітою, не одруженого, не працюючого,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , судимого:

1) вироком Деснянського районного суду м. Києва від 13.02.2009 року

за ч.3 ст.307 КК України із застосуванням ст.69 КК України

на 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

2) вироком Деснянського районного суду м. Києва від 16.10.2015 року

за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України

на 1 рік 6 місяців позбавлення волі,

звільненого 15.03.2017 року по відбуттю строку покарання,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2017 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 20.10.2017 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

________________________________

Справа № 11-кп/796/348/2018
Категорія: ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_7
Доповідач: ОСОБА_1 .
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки і на нього покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Судом прийнято рішення щодо речових доказів.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні прокурор Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості обвинуваченого і правильність кваліфікації його дій, просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Свої апеляційні вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме, ст.75 КК України, безпідставно звільнивши ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, внаслідок чого призначене обвинуваченому покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі через м`якість.

На переконання прокурора, суд, фактично, не врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, а так само дані про особу винного, які не дають підстав вважати, що його виправлення можливе без відбування покарання. Звертає увагу, що ОСОБА_6 є судимим і знову вчинив умисний злочин через п`ять місяців після звільнення з місць позбавлення волі, не працює, що свідчить про його стійку антисоціальну поведінку.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить задовольнити частково, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_6 вчинив замах на крадіжку чужого майна, за наступних обставин.

10 серпня 2017 року близько 21 години 45 хвилин ОСОБА_6 , знаходячись у приміщенні гіпермаркету Ашан за адресою: м. Київ, пр-т Ватутіна, 2-т, реалізовуючи умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, впевнився, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв з полиць товар, що належить ТОВ Ашан Україна Гіпермаркет загальною вартістю 1 960 гривень 79 копійок, а саме: дві упаковки картриджів для гоління Gillette Fusion, два станка для гоління Gillette Fusion + 2к, дві упаковки картриджів для гоління Gillette Venus, два станка для гоління Gillette Venus + 1к, три плитки молочного шоколаду з лісовими горіхами Ritter Sport, три плитки білого шоколаду з лісовими горіхами Ritter Sport, які поклав у поліетиленовий пакет та заховав за пояс штанів; пляшку безалкогольного напою Fanta, два снеки Kіnder maxi king, які вжив у приміщенні магазину, та, не маючи наміру розраховуватись, пройшов зону кас. Однак, виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, ОСОБА_6 злочин до кінця не довів з причин, які не залежали від його волі, оскільки при виході з магазину він був затриманий працівниками охорони.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, оскільки особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли зміну або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, суд першої інстанції всупереч вимогам ст.ст.50, 75 КК України, без достатніх підстав, призначивши обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, звільнив від його відбування з випробуванням, на що обґрунтовано послався в апеляційній скарзі прокурор.

Так, згідно з ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Цих вимог закону суд першої інстанції не дотримав і, звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, не навів переконливих доводів на підтвердження прийнятого рішення про можливість його виправлення без відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 неодноразово судимий, в тому числі за злочини проти власності, відбував покарання у місцях позбавлення волі, не працює. Однак належних висновків він для себе не зробив і через п`ять місяців після звільнення від відбування покарання за попереднім вироком знову вчинив злочин, що свідчить про його небажання вести законослухняний спосіб життя і дотримуватись загальноприйнятих у суспільстві правил поведінки.

Не погоджується колегія суддів і з висновками суду першої інстанції, який врахував як обставину, що пом`якшує покарання, відшкодування обвинуваченим завданої шкоди, оскільки обвинувачений був затриманий працівниками охорони з більшістю викраденого товару, за який розрахувався після того, як його злочинні дії було викрито.

А тому колегія суддів приходить до висновку про відсутність законних підстав для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Згідно з ст.409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Тому в даному випадку відповідно до вимог ст.ст.413, 420 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто застосування закону, який не підлягає застосуванню, що, як правильно вказує прокурор, потягло за собою неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_6 покарання і ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції.

При ухваленні вироку в цій частині колегія суддів відповідно до вимог ст.65 КК України враховує, що ОСОБА_6 вчинив умисний злочин середньої тяжкості, особу винного, який неодноразово судимий, відсутність у нього роботи та міцних сімейних і соціальних зв`язків, обставину, що пом`якшує покарання, щире каяття та обставину, що його обтяжує, рецидив злочинів, оскільки він має судимість за вчинення злочину у сфері незаконного обігу наркотичних засобів.

А тому колегія суддів приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально.

Саме таке покарання, яке полягає в ізоляції та поміщенні до кримінально-виконавчої установи закритого типу, буде відповідати вимогам ст.65 КК України за своїм видом та буде необхідним для досягнення його мети, тобто необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_6 та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Необхідності у призначенні обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора, суд апеляційної інстанції не вбачає, а тому апеляційна скарга задовольняється частково.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання із звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст.75 КК України скасувати.

Призначити ОСОБА_6 за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 2 /два/ роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з 15 січня 2018 року.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

На вирок може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3