Справа №718/2574/17
Провадження №1-кп/718/206/17
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2017 року м. Кіцмань

Кіцманський районний суд Чернівецької області

у складі: головуючої-судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кіцмань кримінальне провадження № 0000663, внесене 30.10.2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м . Калуш Івано-Франківської області, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, з середньою освітою, не працюючого, раніше не судимого, інваліда 3 групи загального захворювання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3ст.15,ч. 1 ст. 185 КК України,-
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 в ніч з 28.10.2017 по 29.10.2017 року, працюючи охоронцем в ТОВ «УПГ-Інвест», що в с. Витилівка, Кіцманського району, Чернівецької області переслідуючи корисливу мету, направлену на таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення, скориставшись можливістю вільного доступу до будь-яких приміщень, що знаходяться на території даного товариства та, переконавшись в тому, що його ніхто не бачить викрав корм для птиці вагою 41,5 кг., вартістю 373,5 гривень та з приміщення забою птиці - м`ясо індика, вагою 12 кг, вартістю 798,24 гривень, після чого заховав викрадені речі в свій автомобіль марки ВАЗ-2103, д.н.з. НОМЕР_1 , припаркований на автомобільній стоянці ТОВ «УПГ-Інвест». Однак, вранці 29.10.2017 року начальником охорони ОСОБА_6 було виявлено викрадені речі, які повернуті в ТОВ «УПГ-Інвест». У зв`язку з викриттям, ОСОБА_4 не зміг розпорядитись викраденим на власний розсуд, оскільки не покинув охоронювану територію товаритсва. Враховуючи наведене, ОСОБА_4 не закінчив вчинення кримінального правопорушення з причин, які не залежали від його волі.
Відтак, дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.3ст.15, ч.1ст.185 КК України, як незакінчений замах на вчинення крадіжки.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , після роз`яснення суті обвинувачення, свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав в повному обсязі. Пояснив, що всі обставини, викладені у пред`явленому йому обвинуваченні відповідають дійсності. Усвідомлював, що чинить протиправно, у вчиненому розкаюється.
Представник ТОВ «УПГ-Інвест» в судове засідання не прибув, скерував суду заяву про розгляд справи за його відсутності. При вирішенні питання щодо міри покарання обвинуваченого покладається на розсуд суду. Заявлений цивільний позов просить залишити без розгляду.
Враховуючи те, що обвинувачений не заперечував фактичні обставини та судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, переконавшись у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши всім учасникам судового провадження правові наслідки ч.3 ст. 349 КПК України та отримавши на це їх згоду, визнав не доцільним дослідження інших доказів по справі.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що винність ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкриміноване, доведена повністю.

Виходячи з вимог ст. 337 КПК України, зокрема те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд, розглянувши дане кримінальне провадження дійшов висновку, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.3ст.15,ч. 1 ст. 185 КК України є правильною, оскільки він вчинив незакінчений замах на крадіжку, таємне викрадення чужого майна.

Відповідно до ст. 65 КК України, п.1 постанови Пленуму ВСУ №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами станом на 6 листопада 2009 року), під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно п.3 згаданої Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Тому, вирішуючи питання про обрання обвинуваченому покарання, суд відповідно до ст.ст. 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, зокрема те, що згідно із ст. 12 КК України, злочин, вчинений ОСОБА_4 відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості .

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є щире каяття, беззаперечне визнання своєї вини у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, згідно із ст. 12 КК України, відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, на спеціальних обліках не перебуває, являється інвалідом 3-ї групи загального захворювання.

Виходячи з наведеного, враховуючи думку представника потерпілого, зважаючи на те, що свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення ОСОБА_4 визнав повністю, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 слід обрати покарання у вигляді штрафу визначеного санкцією статті, яке буде достатнім і необхідним для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, оскільки суд, застосовуючи принцип індивідуалізації покарання, переконаний, що перевиховання та виправлення обвинуваченого можливі без ізоляції від суспільства, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання.

Заявлений цивільний позов, суд рахує правильним залишити без розгляду, враховуючи вимоги ч.3ст.129 КПК України.
Питання речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст.100, 129, 370, 373, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним в скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3ст.15, ч.1 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в дохід держави в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят ) гривень.

Речові докази : мішок з комбікормом, вагою 41,6 кг, м`ясо індика, вагою 12 кг, що передані на зберігання начальнику охорони ТОВ «УПГ-Інвест» ОСОБА_6 , - передати ТОВ «УПГ-Інвест» за належністю.

Цивільний позов ТОВ «УПГ-Інвест» до ОСОБА_4 про відшкодування немайнової шкоди залишити без розгляду.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не заперечувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Чернівецької області через Кіцманський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя: ОСОБА_1