АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 536/1677/17 Номер провадження 11-кп/786/600/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.115 КК - О.Т.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 квітня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурораОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченогоОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 19 січня 2018 року ,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, вдівець, непрацюючий, несудимий,

визнаний винуватим та засуджений за ч.1 ст.115 КК України на 11 років позбавлення волі.

Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_9 58758 грн. 64 коп. майнової шкоди та 200000 грн. моральної шкоди.

Вирішене питання про речові докази.
Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину за таких обставин.

23 липня 2017 року у вечірній час ОСОБА_8 , перебуваючи у своєму будинку АДРЕСА_1 , після спільного вживання алкогольних напоїв з потерпілим ОСОБА_10 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисно наніс потерпілому удар кулаком в голову, в результаті чого останній втратив свідомість. Потім обвинувачений відволік потерпілого ОСОБА_10 за будинок та умисно вбив його, нанісши чисельні удари металевим ломом по тулубу, голові та кінцівкам. В подальшому, з метою приховування злочину, ОСОБА_8 у дворі власного будинку закопав труп потерпілого.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження з огляду на недоведеність вини підзахисного.

При цьому зазначає, що досліджені судом докази не містять фактичних даних про час, місце, спосіб та обставини вчинення злочину і особу, яка його вчинила, а також мотиви таких її дій.

Вважає недопустимим доказом протокол обшуку від 26 липня 2017 року, оскільки під час проведення цієї слідчої дії було застосовано відеозйомку, яка декілька раз переривалася без повідомлення причин і часу зупинення та відновлення відеофіксації.

Ставить під сумнів протокол слідчого експерименту та вважає неналежними доказами висновки судових експертиз.

Наголошує про відсутність взаємозв`язку висновку експерта №879 від 1 серпня 2017 року щодо групової належності крові трупа ОСОБА_10 з іншими доказами у кримінальному провадженні.

Наголошує про відсутність на знарядді злочину слідів крові, що, на його думку, спростовує висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 .

Вважає порушенням принципу презумпції невинуватості твердження в обвинувальному акті про встановлений факт вчинення обвинуваченим злочину.

Інші учасники провадження вирок не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого на підтримання доводів апеляційної скарги, міркування прокурора про законність та обґрунтованість судового рішення, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Факт настання смерті потерпілого внаслідок нанесення чисельних ударів тупим твердим предметом з обмеженою поверхнею контактування в область грудної та черевної порожнини, а також перебування в цей час на місці вчинення злочину обвинуваченого та приховування ним слідів злочину (закопування трупу), встановлений на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, оціненими відповідно до ст.94 КПК України та ніким із учасників провадження не оспорюються.

Доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність вини ОСОБА_8 у вбивстві спростовуються такими доказами.

Як правильно встановив суд, конфлікт між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник після спільного вживання алкогольних напоїв в помешканні обвинуваченого.

Обставини спільного розпивання алкоголю підтвердив свідок ОСОБА_11 , який в судовому засіданні показав, що 23 липня 2017 року на пропозицію ОСОБА_8 випити, він прийшов до останнього, де вже перебував потерпілий. Через деякий час після вживання горілки він пішов додому, а ОСОБА_10 залишився удвох із ОСОБА_8 .
Не заперечував цього і сам обвинувачений.
При цьому під час слідчого експерименту ОСОБА_8 в подробицях, які можуть бути відомі лише учаснику подій, розповідав про обставини нанесення потерпілому удару рукою, від якого той втратив свідомість, волочіння ОСОБА_10 на подвір`я, нанесення ударів металевим ломом по його тілу та закопування трупу за будинком.
Як вбачається з матеріалів провадження, слідчий експеримент проведений у відповідності з вимогами ст.240 КПК України, з участю захисника, понятих, статиста, спеціаліста, судово-медичного експерта.
За його результатами складений відповідний протокол, в якому докладно викладені умови і результати слідчого експерименту (а.с.160-161).
При цьому зауважень щодо проведення слідчої дії від учасників не надходило. Місцевим судом не було встановлено підстав, передбачених ст.87 КПК України, для визнання цього доказу недопустимим.
Не містить таких даних і апеляційна скарга.
Обставини подій, про які розповідав під час слідчої дії обвинувачений, підтверджуються висновками судових експертиз №879 та №880, з яких вбачається, що на штанах обвинуваченого знайдена кров людини, яка може походити від ОСОБА_10 (т.1 а.с.163, 165-166).
Також показання обвинуваченого узгоджуються з протоколом обшуку його домогосподарства, згідно з яким на подвір`ї у вказаному ОСОБА_8 місці було виявлено закопаний труп ОСОБА_10 (т.1 а.с.128-145).
Доводи захисника про недопустимість протоколу обшуку є непереконливими, оскільки переривання відеозапису зумовлене лише використанням 3-х носіїв інформації (DVD-дисків) через обмеженням місця для запису, а не перериванням відеофіксації слідчої дії (а.с.205-207).

Інших підстав для визнання цього доказу недопустимим захисник не наводить і судом не встановлено.
Доводи апеляційної скарги про те, що висновки судових експертиз є неналежними доказами через відсутність вказівок про вчинення злочину саме ОСОБА_8 , суперечать приписам закону, за змістом якого (ст.101 КПК України) експерт викладає відомості про ті чи інші факти об`єктивної реальності, які він установив у процесі свого дослідження, а не повинен називати конкретне прізвище особи, яка вчинила злочин.
Виявлення на знарядді вчинення злочину (металевому ломі) лише без`ядерних епітеліальних клітин, непридатних для цитологічного обліку, а не слідів крові, не спростовує висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину, про що наголошував адвокат.

Таким чином, твердження захисника про недоведеність вини ОСОБА_8 обґрунтоване аналізом певних доказів ізольовано один від одного.
В той же час, місцевий суд об`єктивно з`ясував обставини вчинення злочину, оцінив сукупність усіх зібраних та досліджених доказів, які обґрунтовано визнав належними та допустимими, з точки зору достатності та взаємозв`язку, як того вимагають приписи ст.94 КПК України, та прийняв правильне процесуальне рішення.
Версія обвинуваченого, який під час судового розгляду змінив свої показання і розповідав, що невідомі особи проникли до його будинку та примусили закопати труп потерпілого, була належним чином перевірена місцевим судом і не знайшла свого підтвердження.

Твердження захисника про порушення принципу презумпції невинуватості з огляду на те, що обвинувальний акт містить відомості щодо встановленого факту вчинення обвинуваченим злочину є непереконливими.

У Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи (п.44 рішення «Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).
При цьому Суд звертає увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Тому в даному випадку немає підстав стверджувати, що зміст обвинувачення ОСОБА_8 порушує презумпцію його невинуватості.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину, правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст.115 КК України та належним чином мотивував своє рішення.

Призначене покарання відповідає вимогам ст.65 КК України, є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів і є справедливим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.404, ст.405, ст.407 та ст.418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Автозаводського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 19 січня 2018 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_7 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4