УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 листопада 2017 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , розглянувши клопотання детектива Четвертого відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного Підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_2 про арешт майна,

в с т а н о в и в:

09 листопада 2017 року до Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання детектива Четвертого відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного Підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_2 про арешт майна.

Клопотання обґрунтовується тим, що ОСОБА_3 вчинив пособництво, тобто шляхом усунення перешкод, що не давали можливості набути своїй тітці ОСОБА_4 особисто у приватну власність квартиру АДРЕСА_1 , що на праві власності належала Рахунковій палаті, сприяв останній, яка обіймала на час вчинення кримінального правопорушення посаду головного контролера директора Департаменту з питань АПК, охорони навколишнього середовища та надзвичайних ситуацій Рахункової палати, у заволодінні нею державним майном в особливо великому розмірі, а саме вказаною квартирою, як власністю державної установи шляхом зловживання нею своїм службовим становищем.

У період з третьої декади січня 2014 року по другу декаду лютого 2014 року (після включення квартири АДРЕСА_1 до числа службового житла згідно з розпорядженням Голови Шевченківської районної в

м. Києві державної адміністрації від 23.01.2014 №17), точну дату досудовим розслідуванням не встановлено, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на заволодіння квартирою АДРЕСА_1 загальною площею 84,9 м2, житловою площею 42,1 м2.

Вказана квартира придбана Рахунковою палатою на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного із продавцем ПАТ «ХК «Київміськбуд» та передана у власність Рахункової палати згідно з актом приймання-передачі квартири від 27.12.2013, у результаті чого перейшла у повне господарське відання Рахункової палати як державного органу.

На підставі листів Голови Рахункової палати ОСОБА_5 до Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 13.03.2014 № 14-519, від 19.03.2014 № 03-581, наказу Рахункової палати від 18.03.2014 № 16п, рішення Рахункової палати від 19.03.2014, а також розпорядження Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 25.03.2014 № 150, вказана квартира надана ОСОБА_4 в якості службового житла.
Після отримання ордеру ні ОСОБА_4 , ні члени її сім`ї не проживали у квартирі АДРЕСА_1 всупереч раніше згаданій меті отримання вказаної квартири як службової (необхідності проживання поблизу місця роботи, виконання вкрай важливих державних завдань та ненормованого робочого дня). Разом з тим ОСОБА_4 для створення видимості користування вищевказаною квартирою вирішила певний час не вчиняти активних дій, спрямованих на реалізацію злочинної змови та кінцеве досягнення її корисливої мети отримання неправомірної вигоди шляхом зловживання службовим становищем.

11.08.2014 ОСОБА_4 , знаючи, що згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», не підлягають приватизації квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, звернулася до ОСОБА_5 із заявою про виключення наданої їй квартири з числа службових. При цьому ОСОБА_4 зазначила у заяві причину виключення квартири з числа службових, а саме те, що відпала потреба у такому її використанні. Водночас ОСОБА_4 достовірно знала, що з моменту отримання нею службового житла до часу звернення з вищевказаною заявою до ОСОБА_5 , вона та члени її сім`ї фактично у квартирі не проживали, не відбулось жодних змін в організації роботи підконтрольного їй департаменту Рахункової палати та в її службових повноваженнях, які б могли вплинути на виконання нею державних завдань та на її робочий графік, а отже, й не відпала мета отримання квартири проживання поблизу місця роботи у зв`язку з виконанням вкрай важливих державних завдань та ненормованим робочим днем. Окрім того, на той момент отримання службових жилих приміщень потребували ряд посадових осіб Рахункової палати, які згідно з п. 67 Переліку категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 № 37, мали право на його отримання.

За результатами розгляду вищевказаного звернення ОСОБА_5 02.10.2014 Шевченківською РДА прийнято розпорядження № 515 про виключення квартири АДРЕСА_1 з числа службового житла.

Станом на дату виключення зазначеної квартири із числа службових у ній були зареєстровані, але фактично не проживали, ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які раніше використали своє право на приватизацію житла з державного житлового фонду, а саме отримали у власність шляхом приватизації квартиру АДРЕСА_2 , згідно з розпорядженням Групи приватизації Управління справами Верховної Ради України від 24.02.2000 № 48. При цьому ОСОБА_4 достовірно знала, що вказана обставина перешкоджає їй самостійно приватизувати квартиру АДРЕСА_1 та довести злочинний умисел, направлений на заволодіння державним майном, до кінця.

Враховуючи зазначену обставину, з метою продовження виконання злочинного корисливого умислу та досягнення корисливої мети спрямованої на заволодіння державною квартирою, ОСОБА_4 у період з жовтня по 30 грудня 2014 року (точну дату досудовим розслідуванням не встановлено), вступила у злочинну змову зі своїм племінником ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запропонувавши йому формально зареєструвати місце проживання у вищевказаній квартирі, вчинити ряд дій, спрямованих на приватизацію квартири, та у подальшому безоплатно передати на її користь. На виконання висловленої пропозиції ОСОБА_3 надав свою згоду.

Діючи на виконання попередньої змови із ОСОБА_4 з метою вчинення дій, спрямованих на отримання нею у приватну власність державного майна, ОСОБА_3 через 11 днів з часу реєстрації, фактично не проживаючи у квартирі АДРЕСА_1 , 29.01.2015 звернувся у якості наймача вказаної квартири до органу приватизації Шевченківського району м. Києва з заявою про передачу йому вказаної квартири у приватну власність.

Згадана заява задоволена розпорядженням органу приватизації від 19.02.2015 № 2140. Того ж дня ОСОБА_3 отримав від органу приватизації свідоцтво про право приватної власності на вищевказану квартиру.

Таким чином, 29.01.2015 в результаті злочинних дій, що вчинені за пособництва ОСОБА_3 , державна квартира Рахункової палати перейшла у приватну власність фізичної особи ОСОБА_3 , у якого згідно зі ст. 12 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» виникли правомочності власника, тобто право розпоряджатися квартирою на свій розсуд: продати, подарувати, заповісти, здати в оренду, обміняти, закласти, укладати інші угоди, не заборонені законом.

У свою чергу в результаті вказаних злочинних дій Рахункова палата втратила правомочності власника квартири АДРЕСА_1 .

За результатами розслідування вказаного кримінального провадження 16.02.2017 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України.

Санкція частини 5 статті 191 КК України передбачає застосування додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.
У судовому засіданні детектив підтримав подане клопотання та просив його задовольнити з зазначених у ньому підстав.

Заслухавши думку учасників судового розгляду дослідивши матеріали, слідчий суддя дійшов до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частинами 2, 3 цієї статті визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою конфіскації майна як виду покарання, а оскільки згідно із санкцією ст. 209 КК України та з метою забезпечення спеціальної конфіскації, що передбачена ст. 96-1 КК України.

У ч. 2 ст. 172 КПК України визначено, що клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Досудовим слідством встановлено, що 18.06.2005 ОСОБА_3 уклав шлюб з ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Під час перебування у шлюбі остання набула право власності на наступні об`єкти:

- квартира АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000);

- гаражний бокс (гараж) № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000);

- частка у квартирі АДРЕСА_5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

Встановлено, що до 29.11.2016 право власності на квартиру АДРЕСА_3 було зареєстроване саме на підозрюваного ОСОБА_3 , однак після вручення 19.11.2016 повідомлення про підозру його тітці ОСОБА_4 , з метою уникнення кримінальної відповідальності та можливої конфіскації майна, передбаченої санкцією ч. 5 ст. 191 КК України, ОСОБА_3 відчужив вищевказаний а також інші об`єкти нерухомості.

Детективі просить накласти арешт з метою подальшої можливої конфіскації майна у підозрюваного як виду покарання.

Разом з тим, з матеріалів доданих до клопотання вбачається, що ОСОБА_10 квартира АДРЕСА_3 та гаражний бокс (гараж) № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_4 набуті у власність у порядку дарування; а частка у квартирі АДРЕСА_5 набута у власність на підставі договору міни на частку в квартирі, яка отримане нею в порядку приватизації.

У такому випадку зазначені об`єкти нерухомого майна не є спільною сумісною власністю подружжя її та підозрюваного ОСОБА_3 .

З огляду на наведене, клопотання не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 131, 132, 167, 170-173, 324, 236 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в:

Відмовити в задоволенні клопотання детектива Четвертого відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного Підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_2 про арешт майна.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду міста Києва протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя: