АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 530/1368/17 Номер провадження 11-сс/786/536/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 жовтня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі захисника адвоката ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Зіньківського відділу Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області на ухвалу слідчого судді Зіньківського районного суду Полтавської області від 09 жовтня 2017 року, -

В С Т А Н О В И Л А :
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого Зіньківського відділення поліції Гадяцького відділу поліції ГУНП в Полтавській області про арешт майна в межах кримінального провадження №0000335 від 14.07.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, до слідчого судді Зіньківського районного суду Полтавської області звернувся старший слідчий із клопотанням про накладення арешту 1/3 частини квартири, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_7 на праві приватної спільної часткової власності, з метою попередження можливого відчуження належної ОСОБА_7 частки квартири.

В клопотанні слідчого зазначено, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.307 КК України. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №98595030 від 27.09.2017 року, підозрюваний ОСОБА_7 має у своїй власності об`єкт нерухомого майна квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Форма власності приватна спільна часткова (частка його власності 1/3).

Тому, з метою забезпечення виконання можливого покарання у вигляді конфіскації майна та попередження можливості відчуження 1/3 частки квартири з приватної власності підозрюваного виникла необхідність у накладенні арешту на вкзаний об`єкт нерухомого майна.

Відмовляючи в задоволенні клопотання, слідчий суддя зазначив, що ні слідчим, ні прокурором у клопотанні про накладення арешту на майно не зазначено та не доведено необхідності застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, та те, що вжиття такого заходу забезпечення, при встановлених обставинах, забезпечить його дієвість та досягнення відповідних завдань, а також не доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України. Окрім того, слідчим не надано доказів, чи прийняв ОСОБА_7 спадщину після смерті його батька, у зв`язку з чим частка ОСОБА_7 у власності могла збільшитися.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати у зв`язку із невідповідністю його висновків фактичним обставинам кримінального провадження, та ухвалити нову, якою задовольнити клопотання слідчого та накласти арешт на майно. Вказав, що слідчим суддею при вирішенні питання про арешт майна не взято до уваги безальтернативний вид додаткового покарання у виді конфіскації майна, передбаченого санкцією ч.2 ст.307 КК України, яке може бути застосовано судом в разі визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому не взято до уваги, що ОСОБА_7 як власник наділений можливістю передачі права власності іншій особі або відмови від права на річ.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, заперечення захисника ОСОБА_6 та підозрюваного ОСОБА_7 проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170, 173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до положень ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з п.3 ч.2 вказаної статті Кодексу арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України. Санкцією вказаної статті передбачено безальтернативне покарання у вигляді конфіскації майна.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає доводи прокурора в апеляційній скарзі про наявність ризиків відчуження підозрюваним своєї частки у квартирі, що в разі визнання судом ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину перешкодить виконанню покарання, переконливими. Тому, з метою забезпечення можливої конфіскації майна необхідно позбавити ОСОБА_7 права здійснити відчуження та розпорядження зазначеною власністю.

Посилання слідчого судді як на обґрунтування відмови в задоволенні клопотання на той факт, що частка ОСОБА_7 у власності може збільшитися у разі отримання ним спадщини після померлого батька, є помилковим. Так, до матеріалів провадження додано інформаційну довідку з реєстру прав власності на нерухоме майно, згідно якої ОСОБА_7 станом на 27.09.2017 належить 1/3 частина квартири. Право підозрюваного в майбутньому отримати спадщину та збільшити розмір своєї частки не може впливати на вирішення питання про накладення арешту на ту власність, яка є у нього в наявності на даний момент.

З урахуванням викладеного, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з ухваленням нової, якою клопотання слідчого необхідно задовольнити та накласти арешт 1/3 частину квартири, що належить ОСОБА_7 на праві приватної спільної часткової власності, із забороною розпорядження та відчуження вказаної частки.

Разом з тим, слідчий звернувся з клопотанням про накладення арешту на квартиру по АДРЕСА_2 . Згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира знаходиться на АДРЕСА_3 . Відповідно до розпорядження Зіньківського міського голови від 19.02.2016 АДРЕСА_3 , у зв`язку з чим адреса місцезнаходження квартири підлягає уточненню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Полтавської області задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Зіньківського районного суду Полтавської області від 09 жовтня 2017 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна в межах кримінального провадження відносно ОСОБА_7 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити.

Накласти арешт на 1/3 частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_7 на праві приватної спільної часткової власності, шляхом заборони відчуження та розпорядження вказаною часткою у квартирі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4