Справа № 445/1168/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2017 року Золочівський районний суд Львівської області
в складі судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3

особи, стосовно якої вирішується питання про застосування
примусових заходів виховного характеру ОСОБА_4
законного представника малолітнього ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
представника служби в справах дітей ОСОБА_7
розглянувши у судовому засіданні у залі суду м. Золочеві клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні № 0000173 від 22.03.2016 року відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, учня 8-Б класу Золочівської загальноосвітньої школи 1-3 ступеня №1 ім. Ст.Тудора Золочівського району Львівської області, українця, громадянина України, згідно Ухвали Золочівського районного суду Львівської області від 22.03.2016 р. до останнього застосовано примусові заходи виховного характеру у виді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки малолітнього,
у скоєнні суспільно небезпечного діяння передбаченого ч.3 ст.185 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
Малолітній ОСОБА_4 , який раніше вчиняв суспільно небезпечні діяння , що підпадають під ознаки діянь, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, а саме передбачені ч.3 ст. 185 КК України , на шлях виправлення не став, а скоїв нове суспільно небезпечне діяння.
Так, малолітній ОСОБА_4 , повторно, за попередньою змовою із неповнолітнім ОСОБА_8 , 6 березня 2016 року, близько 23:00 год., знаходячись в м.Золочів Золочівського району Львівської області, з метою крадіжки чужого майна, переліз через огорожу господарства ОСОБА_9 , яке знаходиться у АДРЕСА_2 , і яке є місцем зберігання майна ОСОБА_9 звідки умисно, таємно, із корисливих спонукань, викрав разом із ОСОБА_8 алюмінієві трубки загальною вагою 4 кг. та латунні трубки загальною вагою 37,5 кг. , які перенесли до підсобного приміщення за його місцем проживання , що у АДРЕСА_3 , де поламали їх та помістили у три господарські мішки, маючи намір здати викрадене майно на металобрухт.
07.03.2016року, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 були виявлені працівниками поліції Золочівського ВП ГУ НП у Львівській області, під час перевезення викраденого майна ОСОБА_9 за допомогою господарського візка , до пункту прийому металобрухту. Загальна сума спричиненої матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_9 становить 2142,50 грн.
У діях малолітнього ОСОБА_4 вбачаються ознаки суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна( крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у приміщення.
14 червня 2017 року до суду надійшло клопотання про застосування до ОСОБА_4 , примусових заходів виховного характеру у виді направлення до професійного училища соціальної реабілітації на три роки.
Малолітній ОСОБА_4 в судовому засіданні винним себе у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діянь, передбачених ч.3 ст. 185 КК України, визнав і підтвердив, що дійсно 06 березня 2016р. разом з ОСОБА_8 вчинили крадіжку майна ОСОБА_9 .. Маючи намір здати викрадене майно на металобрухт вони були затримані працівниками поліції. У вчиненому щиро кається, та просить суд його суворо не карати.
Законний представник малолітнього - ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що син не слухає її, та не піддається виховному впливу. Не заперечує відносно направлення сина до професійного училища соціальної реабілітації .
Захисник ОСОБА_10 в судовому засіданні проти клопотання про застосування заходів виховного характеру у виді направлення до професійного училища соціальної реабілітації заперечив, та просив застосувати до малолітнього ОСОБА_4 більш мякий примусовий захід виховного характеру .
Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання про застосування до ОСОБА_11 примусових заходів виховного характеру у вигляді направлення до професійного училища соціальної реабілітації вказуючи, що ОСОБА_4 раніше вчиняв суспільно-небезпечні діяння, на шлях виправлення не став, вийшов з під контролю своєї матері ,не піддається виховному впливу, не досяг віку з якого наступає кримінальна відповідальність, та вважає, що саме такий вид примусових заходів є достатнім та необхідним для попередження вчинення малолітнім нового злочину.
Заслухавши пояснення малолітнього ОСОБА_4 , його законного представника, захисника, враховуючи думку прокурора який просить задовольнити клопотання, перевіривши докази та інші обставини, які мають істотне значення для вирішення питання про застосування примусових заходів виховного характеру, суд прийшов до висновку, що клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_4 , вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.3 ст.185КК України, тобто таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у приміщення.
Причетність неповнолітнього ОСОБА_4 , до вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України , повністю підтверджується показами самого ОСОБА_4 , а також підтверджується зібраними в ході досудового слідства та дослідженими у суді доказами, які містяться в матеріалах справи.
За ст. 498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ч.2ст.97 КК України, примусові заходи виховного характеру, передбачені ст.105 КК України, суд застосовує і до особи, яка не досягла віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність.
Згідно з п.5 ч.2 ст.105 КК України до неповнолітнього може бути застосовано примусові заходи виховного характеру у виді направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує трьох років. Умови перебування в цих установах неповнолітніх та порядок їх залишення визначаються законом.

Змістом пунктів 9,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що до спеціальних навчально-виховних
установ відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 105 КК ( 2341-14 ) направляють
неповнолітніх, котрі вийшли з-під контролю батьків чи осіб, які їх
заміняють, не піддаються виховному впливу та не можуть бути
виправлені шляхом застосування інших примусових заходів виховного
характеру. До таких установ не можна направляти осіб, визнаних
інвалідами, а також тих, кому згідно з висновком відповідних
спеціалістів перебування там протипоказане за станом здоров`я
через наявність певних захворювань. До спеціальних навчально-виховних установ належать загальноосвітні школи соціальної реабілітації та професійні училища соціальної реабілітації. Слід мати на увазі, що згідно зі ст. 8 Закону
( 20/95-ВР) до загальноосвітніх шкіл соціальної реабілітації
направляють неповнолітніх віком від 11 до 14 років, а до
професійних училищ соціальної реабілітації - віком від 14 років.
Учнів тримають у зазначених установах у межах установленого
судом строку, але не більше трьох років: у загальноосвітніх школах
соціальної реабілітації - до досягнення ними 14, у професійних
училищах соціальної реабілітації - 18 років, а у виняткових
випадках (якщо це необхідно для завершення навчального року або
професійної підготовки) за рішенням суду -відповідно 15 і
19 років.
Відповідно до частини 1 ст. 501 КПКУкраїни під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння; 2) чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння; 3) чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.
Відповідно до інформаційного листа ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-1134/0/4-13 від 18.07.2013 року «Про деякі питання здійснення кримінального провадження щодо неповнолітніх», суд ухвалює судове рішення щодо неповнолітнього, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, встановленого у ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, відповідно до положень глави 29 КПК та розділу ХІ КК України.
До особи, яка вчинила кримінальне правопорушення після досягнення одинадцятирічного віку, але до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, у будь-якому випадку, незважаючи на ступінь тяжкості вчинюваного діяння, згідно зі ст. 498 КПКУкраїни мають застосовуватись примусові заходи виховного характеру.
Судом встановлено, що на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, ОСОБА_4 , згідно ст. 22 КК України, не досягнула віку, з якого передбачена кримінальна відповідальність.
Отже, судом встановлено, що вчинене малолітнім ОСОБА_4 суспільно-небезпечне діяння мало місце, і вчинено ним у віці від одинадцяти років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність за це діяння.
Як встановлено судом, ОСОБА_4 на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння досяг 13 років, тобто не являється суб`єктом злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, в скоєному ОСОБА_4 щиро розкаявся, винним себе визнав, за місцем проживання характеризується позитивно, за місцем навчання характеризується негативно, перебуває на обліку у дитячого психіатра, раніше вчиняв суспільно небезпечні діяння, що підпадають під ознаки діянь , передбачених законом України про кримінальну відповідальність , а саме передбаченні ч.3 ст. 185 ККУкраїни, за що до останнього згідно Ухвали Золочівського районного суду Львівської області від 22.03.2016 р. було застосовано примусові заходи виховного характеру у виді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки малолітнього, матір ОСОБА_4 вказує, що її син вийшов із -під контролю, не піддається виховному впливу , на даний час він досяг 15 років, протипоказань за станом здоров`я щодо скерування ОСОБА_4 в професійне училище соціальної реабілітації немає, не може бути виправлений шляхом застосування інших примусових заходів виховного характеру, і він та його мати згідні на застосування до нього примусових заходів виховного характеру.
Враховуючи все вищенаведене, суд вважає можливим застосувати до ОСОБА_4 примусовий захід виховного характеру у виді направлення до професійного училища соціальної реабілітації до його виправлення на строк три роки.
Керуючись ст. 22, ст. 97, ст. 105 КК України, ст.ст. 369-372, 376, 392-395, 498, 500,5 01 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру задовільнити.
Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , , примусові заходи виховного характеру у виді направлення до професійного училища соціальної реабілітації до його виправлення на строк три роки.
Обов`язок доставити неповнолітнього ОСОБА_4 до приймальника розподільника для дітей ГУ НП у м. Київ за адресою : 04073 провулок Бондарський, 14, м. Київ, на строк 30 діб для доставлення його до спеціального навчального закладу покласти на працівників ювенальної превенції сектору превенції патрульної поліції Золочівського ВП ГУ НП у Львівській області.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Львівської області через Золочівський районний суд протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя : ОСОБА_1