АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/659/2018 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія КК: ч.3 ст. 187 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши, у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду, кримінальне провадження № 0012626 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року щодо
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, з повною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, громадянина України, з неповною середньою освітою, учня 12-А класу вечірньої (змінної) школи № 7 м. Києва, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Києва, громадянина України, з неповною середньою освітою, учня 11-В класу спеціалізованої школи № 197 ім. Д.Луценка м. Києва, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , раніше не судимого,
які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, -
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_11 ,
обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_13 ,
законних представників
обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,
потерпілої ОСОБА_17 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року, ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, і призначено йому покарання з застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки без конфіскації майна. ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, і призначено йому покарання з застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без конфіскації майна. ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, і призначено йому покарання з застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки без конфіскації майна.

Запобіжний захід ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 у виді домашнього арешту, до вступу вироку в законну силу, змінено на тримання їх під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства Юстиції України, взявши їх під варту в залі судового засідання.
Строк відбуття покарання ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 встановлено рахувати з 27 листопада 2017 року, зарахувавши тримання ОСОБА_10 та ОСОБА_6 під вартою з 25.09.2016 року по 27.09. 2016 року, а ОСОБА_18 з 17.06.2017 по 19.06 2017 року.

Провадження по справі за позовними заявами потерпілої ОСОБА_17 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 14362 грн. 00 коп., потерпілої ОСОБА_19 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 11800 грн. 00 коп, потерпілої ОСОБА_20 про відшкодування моральної шкоди в сумі 2000 грн. 00 коп. закрити в зв`язку з відмовою від позову позивачів в зв`язку з добровільним погашенням їм збитків.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
На вказаний вирок, обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 , захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 просять вирок Святошинського районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року щодо ОСОБА_6 , змінити та призначити ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 187 КК України покарання з застосуванням статті 69 КК України у виді 2 років позбавлення волі, без конфіскації майна, та на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, та покласти на нього на підставі ст. 76 КК України обов`язки, а саме: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції або органу пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації. В решті вирок суду залишити без змін.
Захисник ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , просить змінити вирок щодо ОСОБА_9 у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та призначити покарання ОСОБА_9 із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки без конфіскації майна та на підставі ст. ст. 104, 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням та встановити йому іспитовий строк тривалістю 2 роки.
На обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що суд не вірно встановив, що він начебто здобув неповну середню освіту, про те він здобув повну середню освіту, що було відомо суду. Вважає, що призначене покарання є суворим, а тому може бути застосована ст. 75 КК України.
Захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом при призначенні покарання не повною мірою було враховано дані про особу засудженого неповнолітнього ОСОБА_6 , а саме, що він раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, інших правопорушень не скоював, не перебуває на обліку в психоневрологічному та наркотичному диспансерах, позитивно характеризується за місцем проживання та навчання, відшкодував потерпілим заподіяні злочином збитки, щиро розкаявся, допомагав слідчому та активно сприяв розкриттю злочину, судом не враховано погіршення стану здоров`я, а саме наявність хвороби очей міопія та, крім цього, що ОСОБА_6 успішно закінчив середню загальноосвітню школу, успішно склав ЗНО та зарахований до вищого навчального закладу, де стаціонарно навчається.
Крім того апелянт зазначає, що суд не надав оцінки молодому віку та віковим психологічним особливостям неповнолітнього ОСОБА_6 , на які вказав психолог, зміни його поведінки до та після вчинення злочину, які свідчать про те, що в подальшому він має намір заробляти собі на життя своєю працею, а не вчиняти в майбутньому злочини і цей його вчинок є прикрою помилкою, в якій він щиро розкаявся.
Також апелянт зазначає, що будь-які відомості про потерпілих чи їх представників, їх анкетні дані, чи за їх присутності відбувався судовий розгляд, яка була позиція потерпілих чи їх представників, чи допитувалися вони та що повідомили суду, у вироці що оскаржується відсутні.
Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 обґрунтовує вимоги апеляційної скарги, тим що суд не врахував співвідношення тяжкості кримінального правопорушення та особи ОСОБА_9 , не врахував обставини, які пом`якшують його покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, відсутність шкоди та тяжких наслідків від кримінальних правопорушень, не врахував думку потерпілих щодо призначення ОСОБА_9 покарання та свідчення психолога, який спілкувався з обвинуваченим після вчинення злочинів та підтвердив, що обвинувачений став на шлях виправлення, не прийняв до уваги те, що психолог взяв на себе зобов`язання у разі призначення покарання ОСОБА_9 не пов`язаного з позбавленням волі, в подальшому проводити роботу з ОСОБА_9 з метою, при необхідності, коригування його поведінки, не врахував саме ставлення ОСОБА_9 до вчинення ним злочинів, його щире намагання виправдатися, тобто не врахував ті зміни в його особистості, які роблять ОСОБА_9 безпечним для суспільства, та виніс покарання його підзахисному ОСОБА_9 , яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.
Служба у справах дітей Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації надіслала до Апеляційного суду листа в якому просила розглянути апеляційне провадження у відсутність їх представника. Винести рішення в інтересах обвинувачених та відповідно до чинного законодавства України.
Заслухавши доповідь судді, обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , та їх захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , та представників обвинувачених ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_10 , його захисника ОСОБА_12 та представника ОСОБА_14 , які поклалися на розсуд суду, та не наполягали на задоволенні апеляційних скарг, потерпілої, яка підтримала апеляційні скарги, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 , та захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 , провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 , та захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 , задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом визнано доведеним, що неповнолітній ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в останніх числах липня 2016 року, перебуваючи в ресторані швидкого обслуговування «МакДональдс» №85, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , достовірно знаючи про режим роботи торгівельних павільйонів з продажу продовольчих товарів, розташованих на території Святошинського району міста Києва, та, усвідомлюючи те, що в їх касах в наявності є певні грошові кошти, запропонував своїм знайомим неповнолітнім ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6 ,ІНФОРМАЦІЯ_6 , з якими спільно проводив вільний час, вчиняти розбійні напади, на що останні погодились, чим вступили між собою в попередню злочинну змову.
Після цього 23.08.2016 року у вечірній час, в невстановленому досудовим розслідуванням місті, ОСОБА_9 , реалізуючи свій злочинний умисел направлений на незаконне заволодіння чужим майном шляхом розбою, запропонував неповнолітнім ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , із використанням предмету схожого на ніж, вчинити напад на продавця павільйону «Продукти», розташованого по АДРЕСА_7 , на що останні погодились, чим вступили між собою в попередню злочинну змову.

Після цього, ОСОБА_9 розповів ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , про заздалегідь розроблений ним план скоєння вищевказаного злочину, суть якого полягала в тому, що ОСОБА_10 разом з ОСОБА_6 повинні зайти до приміщення вказаного торгівельного павільйону, та з погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, демонструючи предмет схожий на ніж, вчинити розбійний напад на жінку продавця. Тим часом, ОСОБА_9 буде знаходитись неподалік від приміщення торгівельного павільйону, та спостерігати за навколишньою обстановкою, щоб у разі виникнення небезпеки попередити про це ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , які заволодівши грошовими коштами з каси, повинні були з місця учинення злочину втекти.
На дану пропозицію ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , відповіли згодою, та діючи з корисливих мотивів, в той же день о 22 годин 25 хвилин, діючи узгоджено між собою, прибули до торгівельного павільйону «Продукти», розташованого по пр. Леся Курбаса, 16 в м. Києві.
Після цього, ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , прослідували всередину торгівельного павільйону, де в цей час знаходилась продавець ОСОБА_17 , а ОСОБА_9 , згідно розподіленим злочинним ролям, залишився на вулиці спостерігати за навколишньою обстановкою, та, у разі необхідності, попередження про появу інших сторонніх осіб.
Знаходячись в приміщенні вказаного павільйону, під приводом здійснення покупки, ОСОБА_10 звернувся до раніше незнайомої йому ОСОБА_17 , з проханням надати цигарок, а тоді направився слідом за нічого не підозрюючою про його дійсні злочинні наміри потерпілою.
Після того, ОСОБА_10 дістав невстановлений досудовим слідством предмет схожий на ніж, та, утримуючи його в своїй правій руці, притиснув ним в область живота потерпілої ОСОБА_17 , яка сприйняла злочинні дії ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, та наказав не чинити опір їх злочинним діям.
В цей час ОСОБА_6 , діючи згідно досягнутої раніше домовленості та розподіленим з ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , ролям, перестрибнув через торгівельну стійку, обшукав прилеглу території в районі касового апарату та дістав під коробкою грошові кошти в сумі 14362 грн., які належать фізичній особі-підприємцю ОСОБА_21 , після чого останні з викраденим чужим майном з місця вчинення злочину втекли, розпорядившись ним у подальшому на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 03.09.2016 року у вечірній період часу, знаходячись по АДРЕСА_8 , відчуваючи потребу в грошових коштах, діючи згідно заздалегідь розробленого плану, вирішили із використанням предмету схожого на ніж вчинити напад на продавця павільйону з продажу продовольчих товарів, розташованого по АДРЕСА_8 , вступивши між собою знову в попередню злочинну змову.
З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на незаконне заволодіння чужим майном шляхом розбою, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , 03.09.2016 року о 22 годині 25 хвилин діючи з корисних мотивів, та узгоджено заздалегідь розподіленим ролям, прибули до торгівельного павільйону, розташованого по АДРЕСА_8 . Після цього ОСОБА_9 та ОСОБА_10 попередньо наділи на обличчя маски та прослідували всередину торгівельного павільйону, де в цей час знаходилась нічого не підозрююча продавець ОСОБА_19 .
Діючи узгоджено між собою, ОСОБА_9 дістав невстановлений досудовим слідством предмет схожий на ніж, та утримуючи його в своїй правій руці, демонструючи потерпілій ОСОБА_19 , яка сприйняла злочинні дії останнього та ОСОБА_10 як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, висловивши погрозу його застосування, наказав надати їм грошові кошти. А тоді ОСОБА_9 , діючи згідно досягнутої раніше домовленості та заздалегідь розподіленим ролям, разом з ОСОБА_10 , який перестрибнув через вітрину з товаром та знаходячись за прилавком, обшукали прилеглу території в районі касового апарату та холодильників, та дістав з касового апарату та холодильника грошові кошти в сумі 11800 грн., які належать фізичній особі-підприємцю ОСОБА_19 , після чого останні з викраденими грошовими коштами з місця вчинення злочину втекли, розпорядившись ними на власний розсуд.
Крім того, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вечірній період часу 17.09.2016 року, знаходячись по АДРЕСА_9 , відчуваючи потребу в грошових коштах, діючи з корисливих мотивів, та згідно заздалегідь розробленого плану, вирішили знову вчинити напад на продавця павільйону «Продукти», розташованого по АДРЕСА_9 , вступивши знову між собою в попередню злочинну змову.

З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на незаконне заволодіння чужим майном шляхом розбою, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , діючи узгоджено, 17.09.2016 о 18 годині 25 хвилин, прибули до торгівельного павільйону, розташованого по АДРЕСА_9 . Після цього, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 прослідували всередину торгівельного павільйону, де в цей час знаходилась нічого не підозрююча продавець ОСОБА_22 .
Знаходячись в приміщенні вказаного павільйону, під приводом здійснення покупки, ОСОБА_9 звернувся до раніше незнайомої йому ОСОБА_22 , з проханням надати тістечка, а тоді ОСОБА_10 наблизився до потерпілої ОСОБА_22 ззаду та схопив рукою за шию потерпілої, утримуючи її та, не даючи можливість чинити опір їх злочинним діям, після чого висловив погрозу вбивством, яку ОСОБА_22 сприйняла як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, побоюючись за своє життя та здоров`я, виконала вимоги останнього та залишалась стояти на місці. В цей час, ОСОБА_9 , діючи згідно досягнутої раніше домовленості з ОСОБА_10 , обшукав прилеглу території в районі касового апарату та дістав грошові кошти в сумі 3418 грн., які належать фізичній особі-підприємцю ОСОБА_23 , після чого останні з викраденим чужим майном з місця вчинення злочину втекли, розпорядившись ним у подальшому на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_9 та невстановлена слідством особа, у денний період часу, 19.09.2016 року, знаходячись по АДРЕСА_10 , не маючи постійного місця роботи, а також відчуваючи потребу в грошових коштах, діючи з корисливих мотивів, та згідно заздалегідь розробленого плану, вирішили із використанням предмету схожого на пістолет, вчинити напад на продавця торгівельного павільйону, розташованого по АДРЕСА_10 , вступивши між собою знову в попередню злочинну змову.

З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на незаконне заволодіння чужим майном шляхом розбою, ОСОБА_9 взяв з собою предмет схожий на пістолет, після чого разом прослідували всередину торгівельного павільйону, де в цей час знаходилась нічого не підозрююча продавець ОСОБА_24 .

Після цього ОСОБА_9 , утримуючи в руці предмет схожий на пістолет, направив його в сторону ОСОБА_24 , та перезарядив, став погрожувати його застосуванням, з метою подолання опору потерпілої, яка сприйнявши злочинні дії останнього та невстановленої слідством особи, як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, не стала чинити опір їх злочинним діям.
В свою чергу невстановлена слідством особа, підтримуючи злочинні дії ОСОБА_9 , діючи згідно досягнутої раніше домовленості та заздалегідь розподіленим ролям, обшукав приміщення в районі касового апарату та дістав з касового апарату та холодильнику грошові кошти в сумі 3500 грн., які належать фізичній особі-підприємцю ОСОБА_25 , після чого останні з викраденим чужим майном з місця вчинення злочину втекли, розпорядившись у подальшому ними на власний розсуд.
Крім цього, ОСОБА_9 та невстановлена слідством особа, продовжуючи свою злочину діяльність, у денний період часу 23.09.2016 року, знаходячись по вул. Кучера, 2-А, в м. Києві, не маючи постійного місця роботи, а також відчуваючи потребу в грошових коштах, діючи з корисливих мотивів, та згідно заздалегідь розробленого плану, вирішили із використанням пістолету вчинити напад на продавця торгівельного павільйону, розташованого по АДРЕСА_11 , вступивши між собою знову в попередню злочинну змову.

З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на незаконне заволодіння чужим майном шляхом розбою, ОСОБА_9 , взяв з собою предмет схожий на пістолет з маркуванням «ЕКОLМаjorСа1.9 mm Р.А.К. НОМЕР_1 » заряджений 5 патронами. Після чого останні зайшли через незачинені вхідні двері приміщення магазину, де в цей час знаходилась нічого не підозрююча продавець ОСОБА_26 .
Після цього ОСОБА_9 , утримуючи в руці предмет схожий на пістолет, направив його в сторону ОСОБА_26 та став погрожувати його застосуванням, з метою подолання опору потерпілої, яка сприйняла злочинні дії останнього та невстановленої слідством особи, як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, висловив словесну погрозу застосування фізичного насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, вчинив напад на продавця магазину ОСОБА_26 з метою заволодіння наявними в касі грошовими коштами.
Однак потерпіла, схопивши з столику ніж, яким незадовго до нападу відрізала сосиски, та утримуючи його у своїй правій руці, направилась на останнього, який, розгубившись від неочікуваних для нього дій зі сторони потерпілої, почав відходити назад. В свою чергу ОСОБА_26 наблизившись впритул, вихопила з рук ОСОБА_9 знаряддя злочину, а саме пістолет з маркуванням «ЕКОL Маjor Са1.9 mm Р.А.К. НОМЕР_1 » заряджений 5 патронами, чим і припинила злочинні дії останнього та невстановленої слідством особи, які з місця учинення злочину зникли.

Крім того, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 і ОСОБА_6 у вечірній період часу 24.09.2016 року, знаходячись по вул. Якуба Коласа в м. Києві, не маючи постійного місця роботи, а також відчуваючи потребу в грошових коштах, вирішили знову вчинити напад на продавця павільйону «Продукти», розташованого по АДРЕСА_12 , вступивши між собою в попередню злочинну змову, застосовуючи при цьому електрошокер POLICE 10000 W.
З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на незаконне заволодіння чужим майном шляхом розбою, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , 24.09.2016 о 20 годині 25 хвилин, діючи з корисливих мотивів та узгоджено, згідно заздалегідь розробленого плану, прибули до торгівельного павільйону, розташованого по АДРЕСА_12 .

Після цього, ОСОБА_10 та ОСОБА_6 прослідували всередину торгівельного павільйону «Продукти», де в цей час знаходилась продавець ОСОБА_27 , а ОСОБА_9 , згідно розподіленим злочинним ролям, залишився на вулиці спостерігати за навколишньою обстановкою, та, у разі необхідності, попередження про появу інших сторонніх осіб.
Знаходячись в приміщенні вказаного павільйону, під приводом здійснення покупки, ОСОБА_10 звернувся до раніше незнайомої йому ОСОБА_27 з проханням надати йому пляшку пива, яка знаходилась в холодильнику поза торгівельною стійкою. Після того як ОСОБА_27 , нічого не підозрюючи про дійсні злочинні наміри ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , вийшла із-за торгівельної стійки та нахилилась до холодильника з напоями, ОСОБА_10 дістав електрошокер та наніс ним удар в шию останньої. ОСОБА_27 в свою чергу, з метою самозахисту відштовхнула від себе ОСОБА_10 та спробувала дістатися до свого робочого місця з метою викликати службу охорони за допомогою «тривожної кнопки». В цей час, ОСОБА_6 , діючи згідно досягнутої раніше домовленості з ОСОБА_10 , перестрибнув через торгівельну стійку, обшукав прилеглу територію в районі касового апарату та дістав з-під коробки грошові кошти в сумі 1000 грн., які належать фізичній особі-підприємцю ОСОБА_28 , після чого звернувся до ОСОБА_27 , яку в цей час правою рукою за шию утримував ОСОБА_10 , із словесною вимогою, передати решту грошових коштів, наявних у ОСОБА_27
ОСОБА_27 , сприймаючи злочинні дії ОСОБА_10 та ОСОБА_6 як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, дістала з кишені свого одягу та передала ОСОБА_6 гроші в сумі 300 грн., які належать фізичній особі-підприємцю ОСОБА_28 , після чого останні з викраденим чужим майном з місця вчинення злочину втекли, розпорядившись ним у подальшому на власний розсуд.
В результаті скоєного нападу згідно висновку судово-медичної експертизи № 2499 від 30.09.2016 року ОСОБА_27 були спричинені тілесні ушкодження: у вигляді синців по задній поверхні правого ліктьового суглобу, передній поверхні ліктьової в середній третині, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Відповідно до вимог частин 1, 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд першої інстанції, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, та визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, оскільки учасники судового провадження правильно розуміли зміст цих обставин, і у суду не було сумнівів у добровільності та істинності їх позицій. В зв`язку із цим, суд правомірно розглянув кримінальне провадження в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинених кримінальних правопорушень та кваліфікація дій обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 187 КК України, апелянтами не оспорюються та не оскаржуються, а тому відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_10 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, обставини скоєння злочину, особу обвинуваченого, який характеризується за місцем навчання у вечірній (змінній) школі № 7 м. Києва позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше не судимого.
При призначенні покарання ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, обставини скоєння злочину, особу обвинуваченого, який характеризується за місцем навчання у спеціалізованій школі № 197 та за місцем проживання тільки позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше не судимий, його стан здоров`я.
При призначенні покарання ОСОБА_9 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, обставини скоєння злочину, особу обвинуваченого, який характеризується за місцем проживання та місцем роботи на посаді промислового альпініста в ФОП ОСОБА_29 та ТОВ «Теплий Дім» тільки позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше не судимий.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 згідно ст. 66 КК України, суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, добровільне відшкодування завданих збитків та вчинення злочинів неповнолітніми.
Обставин, що обтяжують покарання обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 згідно ст. 67 КК України, суд не встановив.
На підставі викладеного суд першої інстанції, прийшов до висновку, що обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 слід обрати міру покарання у виді позбавлення волі, з застосуванням ст. 69 КК України, без конфіскації майна відповідно до вимог ч. 2 ст. 98 КК України.
З такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів погоджується, а відтак доводи апеляційних скарг є необґрунтованими.
Крім того, покарання обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 призначене з дотриманням вимог ст.65 КК України, за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого та даним про особу обвинувачених, є необхідним і достатнім для їх виправлення, перевиховання та попередження вчинення ними нових кримінально караних діянь.
При цьому, колегія суддів враховує вимоги ст.65 КК України, а також роз`яснення, наведені у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, згідно з якими при призначенні покарання суд повинен в повній мірі враховувати ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, дані про особу, а також ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Таким чином, на думку колегії суддів, покарання обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 призначено відповідно до вищезазначених вимог.
Доводи захисника ОСОБА_7 про те, що суд першої інстанції при призначенні покарання не повною мірою врахував дані про особу обвинуваченого неповнолітнього ОСОБА_6 , а саме, що він раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, інших правопорушень не скоював, не перебуває на обліку в психоневрологічному та наркотичному диспансерах, позитивно характеризується за місцем проживання та навчання, відшкодував потерпілим заподіяні злочином збитки, щиро розкаявся, допомагав слідчому та активно сприяв розкриттю злочину є голослівними, оскільки саме вказані обставини були враховані судом при застосуванні ст.69 КК України та призначення обвинувачем покарання нижче нижчої межі.
Те, що ОСОБА_6 успішно закінчив середню загальноосвітню школу, склав ЗНО та зарахований до вищого навчального закладу, де стаціонарно навчається на думку колегії суддів не може бути підставами для застосування ст.75 КК України, оскільки він і до того успішно навчався, однак це не впливало на вчинення ним тяжких злочинів.
Доводи захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що суд не врахував співвідношення тяжкості кримінального правопорушення та особи ОСОБА_9 , не врахував обставини, які пом`якшують його покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, відсутність шкоди та тяжких наслідків від кримінальних правопорушень, не врахував думку потерпілих щодо призначення ОСОБА_9 покарання та свідчення психолога, який спілкувався з обвинуваченим після вчинення злочинів та підтвердив, що обвинувачений став на шлях виправлення, не прийняв до уваги те, що психолог взяв на себе зобов`язання у разі призначення покарання ОСОБА_9 , не пов`язане з позбавленням волі, в подальшому проводити роботу з ОСОБА_9 з метою, при необхідності, коригування його поведінки, не врахував саме ставлення ОСОБА_9 до вчинення ним злочинів, його щире намагання виправдатися, тобто не врахував ті зміни в його особистості, які роблять ОСОБА_9 безпечним для суспільства, та виніс покарання його підзахисному ОСОБА_9 , яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є без підставними, та спростовуються висновками суду першої інстанції, які належним чином обґрунтовані, та з якими і погодилась колегія суддів.
Всі ці обставини на які посилається захисник були враховані судом першої інстанції при застосуванні до ОСОБА_9 ст.69 КК України тобто призначення йому покарання нижче нижчої межі.
Крім того колегія суддів вважає, що оскільки ОСОБА_15 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вчиняли тяжкі, корисливі злочини, передбачені ч. 3 ст. 187 КК України, протягом тривалого часу, з певною періодичністю, та в різних місцях, за спланованим планом, що в свою чергу свідчить про те, що обвинувачені усвідомлювали свої дії стосовно вчиненого та потерпілих, а саме жінок, що саме ними завдається матеріальна шкода потерпілим, що в свою чергу також підтверджує те, що вони бажали їх вчинення, з застосуванням ножа, предмета схожого на пістолет та електрошокера, що унеможливлює їх виправлення без ізоляції від суспільства, тому доводи апеляцій про можливість застосування щодо обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_15 ст.75 КК України є безпідставними.
Стосовно доводів захисту про те, що судом не враховано погіршення стану здоров`я ОСОБА_6 , а саме наявність хвороби очей, слід зазначити наступне. Особам, які відбувають покарання у виді позбавлення волі надається медична допомога відповідно до порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України 15.08.2014 № 1348/5/572, а тому дана обставина не може свідчити про зниження суспільної небезпеки скоєного обвинуваченим, та жодним чином не спростовує висновки суду першої інстанції та оправдовує протиправну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненому.
Також слід зазначити, що колегія суддів не бере до уваги висновок експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи № 2113/18-61 від 01.03.2018 року щодо ОСОБА_9 , так як останній не спростовує висновки суду першої інстанції, та ОСОБА_9 , хоч є і неповнолітньою особою, але він в силу своїх психологічних та фізичних можливостей розумів дію своїх вчинків, та міг їх контролювати, та не вчиняти протиправні діяння. Крім того саме ОСОБА_9 був ініціатором скоєння інкримінованих обвинуваченим тяжких злочині, вчинив більшу кількість епізодів злочинної діяльності, що свідчить про його особливий ступінь небезпечності для суспільства.
Стосовно доводів захисту що будь-яких відомостей про потерпілих чи їх представників, їх анкетні данні, чи за їх присутності відбувався судовий розгляд, яка була позиція потерпілих чи їх представників, чи допитувалися вони та що повідомили суду, у вироці що оскаржується відсутні, є слушними, але як убачається з вироку суду, судовий розгляд було проведено в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, та судом враховано, що потерпілим шкоду відшкодовано в повному обсязі, тому дані обставини, не спростовують висновків суду.
Інших переконливих доводів апеляційної скарги, які б безумовно спростовували висновки суду у вироку та були підставою для його скасування або зміни, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 418 та 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м. Києва, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , - залишити без задоволення.
Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року, щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 187 КК України, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той же строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

_____________ _____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4