АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1582/17 Справа № 187/217/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000022, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах ОСОБА_8 , та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 06.06.2017 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Верхньодніпровська Дніпропетровської області, українця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок суду першої інстанції змінити, у мотивувальній частині зазначити як обставину, що пом`якшує покарання активне сприяння розкриттю злочину, у резолютивній частині вироку вирішити питання, щодо процесуальних витрат за проведення експертиз під час досудового розслідування.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить оскаржуваний вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити свій вирок, яким призначити обвинуваченому мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 121 КПК України.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України, та призначено йому покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Зараховано у строк відбування покарання час його попереднього ув`язнення у межах цього кримінального провадження з 17.01.2017 року по 06.06.2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Позовну заяву потерпілої ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_8 матеріальної та моральної шкоди задоволено частково, стягнуто на користь останньої з обвинуваченого матеріальні збитки у розмірі 12 968 грн. 74 коп., моральні збитки у розмірі 75 000 грн. 00 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 400 грн. 00 коп., а також стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на проведення судової трасологічної експертизи № 27/4.6-83 від 27.01.2017 року у розмірі 1320 грн. 60 коп. Вирішено питання про долю речових доказів.

Згідно обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, які в апеляційному порядку не оспорюються, 14.01.2017 року, приблизно о 15 годині 00 хвилин, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , спричинив близько шести ударів кулаком правої руки в обличчя та декілька ударів ногами по тулубу ОСОБА_11 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у виді: мікрогеморагії під мозкові оболонки та у речовину мозку, семи синців, трьох саден, двох ран обличчя, трьох крововиливів у м`які покриви голови зі сторони внутрішнього боку, перелом кісток носу, крововилив та рану слизової верхньої губи, крововилив та двох ран слизової нижньої губи, крововилив у склеру лівого ока; переломи 4-го, 6-го, 10-го 11-го ребер по середньопахвинній лінії ліворуч, 7-го, 9-го по середньопахвинній лінії ліворуч, двох синців на саден тулубу, синця лівого стегна, статевого члену, лівого передпліччя, правого ліктьового суглобу, синця та восьми саден лівої кісті, внаслідок чого о 13 годині 00 хвилин ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 помер.

Вищезазначені дії обвинуваченого були кваліфіковані в оскаржуваному вироку за ч. 2 ст. 121 КК України за ознаками умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, прокурор не оспорюючи висновків суду щодо фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України, доведеності його вини, законності та справедливості призначеного йому покарання, у той же час вважає, що оскаржуваний вирок суду підлягає зміні через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Так, судом першої інстанції всупереч вимогам ст. 374 КПК України не враховано та не зазначено у вироку як обставину, що пом`якшує покарання, - активне сприяння розкриттю злочину, що суперечить дослідженому у суді протоколу слідчого експерименту від 23.02.2017 року за участю обвинуваченого.

Крім того вказує, що в порушення вимог ст. 374 КПК України в резолютивній частині вироку не вирішено питання про стягнення на користь держави витрат за проведення під час досудового розслідування експертиз, оскільки було вирішене тільки питання про стягнення з обвинуваченого витрат на проведення судово трасологічної експертизи №27/4.6-83 від 21.07.2017 року.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, захисник ОСОБА_7 зазначає, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції є незаконним, необгрунтованим і таким, що підлягає зміні через суворість призначеного обвинуваченому покарання.

Вказує, що судом у вироку було зазначено як обтяжуючі так і пом`якшуючі обставини, втім при призначенні покарання не було враховано у достатній мірі пом`якшуючі обставини, а саме те, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, має пенсійний вік, що потягло призначення ОСОБА_8 занадто суворого покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та є несправедливим.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник додатково зазначив, що не оспорює кваліфікацію вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 121 КК України, а зазначення ним в апеляційній скарзі вимоги про призначення обвинуваченому мінімального покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 121 КК України, належить вважати опискою, при цьому фактично він мав на увазі санкцію ч. 2 ст. 121 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який апеляційну скаргу прокурора, що брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, підтримав частково, за виключенням вимоги про зазначення обставини, що пом`якшує покарання, проти задоволення апеляційної скарги захисника заперечував; обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Так, висновки суду про винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції та викладених в оскаржуваному вироку, правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 121 КК України в апеляційних скаргах не оспорюються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України колегією суддів не переглядаються.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора про допущені судом першої інстанції при ухваленні вироку істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства, колегія суддів вважає їх такими, що не обґрунтовують апеляційні вимоги про зміну вказаного судового рішення.

Так, згідно ч. 2 ст. 370 КПК України законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Доводи прокурора щодо неповного вирішення судом першої інстанції питання про процесуальні витрати на проведення експертиз колегія суддів оцінює критично, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи.
Так, питання про відшкодування витрат на проведення єдиної експертизи, щодо якої в матеріалах справи наявні відповідні відомості, - судової трасологічної експертизи від 27.01.2017 р. № 27/4.6-83, - у вироку вирішене. Щодо решти експертиз будь-які відомості про розмір витрат на їх проведення в матеріалах справи відсутні, в обвинувальному акті зазначено, що такі витрати не здійснювалися, а отже питання про відшкодування цих витрат вирішенню у вироку не підлягає.
Доводи прокурора про те, що судом у порушення вимог кримінального процесуального закону не було зазначено у вироку обставину, що пом`якшує покарання, - активне сприяння розкриттю злочину, незважаючи на те, що обвинувачений 23.02.2017 р. у межах слідчого експерименту показав механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, не можуть бути прийняті до уваги.
Так, відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2015 р. № 12 "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності", активним сприянням розкриттю злочину слід вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги
в установленні невідомих їм обставин справи.
У цьому сенсі поведінку обвинуваченого, який не ухилився від участі у слідчому експерименті та у його межах деталізував відомі органу досудового розслідування обставини - факт заподіяння ним тілесних ушкоджень потерпілому, обсяг яких встановлений експертним шляхом, - належить вважати такою, що підтверджує його щире каяття, враховане судом при призначенні покарання як обставина, що пом`якшує покарання. Підстав для врахування такої поведінки як самостійної обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, не вбачається.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора такою, що не підлягає задоволенню.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги захисника щодо суворості призначеного ОСОБА_8 покарання, колегія суддів приходить до наступного.

Так, відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегією суддів встановлено, що при призначенні ОСОБА_8 покарання судом належним чином виконані вимоги ст. ст. 50, 65 КК України та враховані характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України є тяжким злочином; наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, якою було визнано щире каяття; наявність обставин, що обтяжують покарання, якими було визнано вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку; відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, є пенсіонером, одружений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, втім збитки потерпілій не відшкодував.
Взявши до уваги та належним оцінивши всі вищенаведені обставини у сукупності, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_12 покарання у виді позбавлення волі на строк, що перевищує нижчу межу, встановлену санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, втім наближений до неї, з реальним його відбуванням, з яким колегія суддів погоджується та не вбачає підстав для пом`якшення цього покарання, оскільки вважає його справедливим за видом та розміром і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо суворості призначеного обвинуваченому покарання не можуть бути прийняті до уваги з міркувань, наведених вище щодо обґрунтування законності та справедливості цього покарання, а також зважаючи на те, що зазначені заявником обставини, - відомості про особу обвинуваченого та наявність обставини, що пом`якшує покарання, - були відомі суду першої інстанції, проаналізовані у вироку та достатньою мірою взяті ним до уваги. Крім того, на думку колегія суддів, наявність декількох обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, та характер його дій, зокрема кількість нанесених ним ударів потерпілому, виключають можливість призначення йому мінімального покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 121 КК України.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника такою, що не підлягає задоволенню.
Інших підстав, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону згідно ст. ст. 87, 412 КПК України, під час апеляційного перегляду, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 06.06.2017 року щодо ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України, - залишити без змін.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015 р.) зарахувати ОСОБА_8 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, починаючи з 07.06.2017 року по 20.06.2017 року включно.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4