Ухвала
Іменем України
23 лютого 2018 року
м. Київ
справа № 159/1932/17
провадження № 51-1805ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 15 листопада 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002282, за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , такого, що не має судимостей,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21 червня 2017 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік; за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців з конфіскацією майна; на підставі ст. 70 КК до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців з конфіскацією майна.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.
За вироком місцевого суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він наприкінці вересня 2016 року на одній з дачних ділянок в м. Ковелі Волинської області знайшов та зірвав дикорослий кущ коноплі, який переніс за місцем свого проживання у двір будинку АДРЕСА_2 , де висушив та подрібнив росину, тим самим виготовивши канабіс масою 7,8 г, який зберігав у своїй квартирі до 21 жовтня 2016 року, поки цей особливо небезпечний наркотичний засіб не вилучили працівники поліції під час огляду місця події.
Він же з корисливих мотивів за невстановлених обставин незаконно придбав бупренорфін, який зберігав при собі з метою збуту, а 03 березня 2017 року близько 15:00 в під`їзді будинку АДРЕСА_3 збув за 150 грн 0,0024 г вказаного наркотичного засобу ОСОБА_5 , якого було залучено працівниками поліції для проведення оперативної закупки.
У подальшому ОСОБА_4 з тих же мотивів за невстановлених обставин повторно незаконно придбав бупренорфін, який зберігав при собі з метою збуту, а 28 березня 2017 року близько 14:20 в під`їзді будинку АДРЕСА_2 збув за 150 грн 0,0019 г вказаного наркотичного засобу тому ж закупнику, а решту бупренорфіну масою 0,0072 г у нього вилучили працівники поліції під час особистого обшуку відразу після проведення оперативної закупки.
Апеляційний суд Волинської області 15 листопада 2017 року залишив вирок місцевого суду без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення. Апеляційну скаргу прокурора цим судом задоволено частково, з вироку місцевого суду із формулювання обвинувачення за ч. 2 ст. 307 КК виключено посилання на кваліфікуючу ознаку «особливо небезпечний наркотичний засіб».
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції на підставах істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого внаслідок м`якості. На обґрунтування цих вимог зазначає, що суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. 419 КПК не вмотивував своїх висновків про залишення без задоволення доводів скарги прокурора щодо м`якості призначеного ОСОБА_4 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК, не врахував доводів про необхідність призначення більш суворого покарання з огляду на те, що засуджений вчинив кілька злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, збував наркотик з корисливою метою для особистого збагачення, хоча сам ніде не працював. При цьому враховані судом пом`якшуючі обставини, на думку прокурора, жодним чином не знижують ступеня тяжкості вчинених ОСОБА_4 злочинів і не впливають на пом`якшення його покарання.
Мотиви суду
Верховний Суд відповідно до положень ст. 433 КПК перевіряє дотримання судами норм матеріального та процесуального права і не досліджує доказів, не дає їм іншу оцінку, виходить із фактичних обставин, установлених судами.
Розглянувши касаційну скаргу і дослідивши копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження за скаргою слід відмовити на таких підставах.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 та про правильність кваліфікації його дій, а також справедливість призначеного за ч. 1 ст. 309 КК покарання у касаційній скарзі не оспорюються, а доводи прокурора про м`якість призначеного засудженому покарання за ч. 2 ст. 307 КК та за сукупністю злочинів є необґрунтованими.
Так, призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд дотримався загальних засад, передбачених статтями 50, 65 КК, оскільки врахував ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, одне з яких є злочином середньої тяжкості, а друге тяжке, конкретні обставини злочинів, зокрема, що збут наркотичних засобів, кількість яких невелика, вчинявся під контролем працівників поліції, відсутність негативних наслідків від злочинів для інших осіб. Врахував суд і дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, є особою молодого віку, та стан його здоров`я. Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд визнав відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які обтяжують покарання засудженого, суд не встановив.
Врахувавши вищезазначені обставини в сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість застосування положень ст. 69 КК і призначив ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 307 КК основне покарання у виді позбавлення волі, яке за строком нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції вказаної норми кримінального закону, та відповідне покарання за сукупністю злочинів на підставі ст. 70 КК.
Апеляційний суд, перевіряючи доводи прокурора про безпідставне застосування місцевим судом положень ст. 69 КК та м`якість призначеного засудженому покарання, погодився із вищезазначеними висновками місцевого суду в цій частині, навівши в ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення.
Погоджується з такими висновками і колегія суддів Верховного Суду, оскільки призначене ОСОБА_4 покарання відповідає принципу індивідуалізації покарання, є достатнім та необхідним для виправлення винуватого й попередження вчинення нових злочинів. За наявності двох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, місцевий суд мав підстави для застосування положень ст. 69 КК.
В апеляційному порядку справу розглянуто у відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а постановлена ухвала є вмотивованою та відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Отже, з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для її задоволення немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 15 листопада 2017 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3