Справа № 755/6392/16-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"16" листопада 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судових засідань ОСОБА_2 , за участю: заявника/засудженого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві клопотання ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_5 , в його інтересах, про застосування амністії згідно Закону України "Про амністію у 2016 році", Закону України "Про застосування амністії",

в с т а н о в и в :
Заявник ОСОБА_3 подав клопотання про застосування до нього амністії за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 27.04.2017 посилаючись на наявність обставин визначених п. а) ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" (надалі Закон), а саме те, що на момент учинення злочину він був неповнолітнім.

Заявник ОСОБА_5 , в інтересах ОСОБА_3 , як захисник, також подав клопотання про застосування до нього амністії за вказаним вироком місцевого суду посилаючись на наявність обставин визначених ст. 4 Закону.

У судовому засіданні ОСОБА_3 наявні клопотання про застосування амністії підтримав, просив задовольнити, та надав відповідну згоду з цього питання, у той час, як прокурор поклався на розсуд суду.

ОСОБА_5 у судове засідання не прибув, однак у силу ст.ст. 22, 26 КПК України, ст. 10 Закону, це не є перешкодою для розгляду клопотання.

Суд заслухавши думку учасників провадження, дослідивши наявні матеріали у справі на час розгляду цього питання, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 КК України звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно ст. 85 КК України на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Статтею 86 КК України регламентовано, що амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб.
Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
Правові засади застосування амністії регламентуються Законом України від 01.10.1996 № 392/96-ВР «Про застосування амністії в Україні» та законами про амністію.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 11.02.2016 по справі № 5-331кс16, амністія в Україні оголошується спеціальним законом (стаття 92 Конституції України) і в кримінальному праві є складовою частиною інституту звільнення від покарання та його відбування (розділ ХІІ КК), отже, питання застосування амністії підлягає вирішенню в межах кримінальної процедури.

При цьому, слід вказати, що ст. 10 Закону передбачає, що питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників, а тому, дані клопотання подані уповноваженими на те особами у розумінні вказаної статі закону.

Щодо питання підсудності звернень.

За змістом положень Закону України "Про амністію у 2016 році", вирішення питання про територіальну підсудність розгляду клопотання про застосування амністії залежить від процесуального статусу особи, яка притягується до кримінальної відповідальності та заявила клопотання про амністію, а також від стадії кримінального провадження та органу в провадженні якого перебуває кримінальна справа.
Так, під час виконання вироку питання застосування Закону України " Про амністію у 2016 році", враховуючи зміст положень ч. 6 ст. 9 Закону України "Про амністію у 2014 році", має вирішуватися у порядку передбаченому ст. 9 Закону України "Про амністію у 2014 році"місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, що також витікає з положень п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України.
У період між ухваленням обвинувального вироку та набранням ним законної сили, або ж до моменту вчинення дій регламентованих ст. 534 КПК України, враховуючи зміст положень ч. 6 ст. 9 КПК України, такого типу клопотання, має вирішуватися судом, який ухвалив такий вирок (п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК).
Аналогічні позицію щодо підсудності клопотань даного характеру надано і у роз`ясненні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування амністії у 2014 році з урахуванням останніх законодавчих змін" від 21 травня 2014 року, які враховуються судом при прийнятті судового рішення у цьому провадженні на підставі ст. 32 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
З листа слідчого ізолятора слідує, що для ОСОБА_3 ДУ «Київський слідчий ізолятор», як установа відбування покарання, згідно ч. 1 ст. 11 КВК України, та з урахуванням норм наказу № 680/5 від 27.02.2017 МЮУ, не визначалася.
Рішенням ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.
З огляду, на, що та з урахуванням норм КПК України, через призму його ч. 6 ст. 9, уважає, що такого типу клопотання, має вирішуватися судом, який ухвалив такий вирок, з огляду на що дані звернення подано з дотриманням кримінального процесуального законодавства та вимог Закону, у період між ухваленням обвинувального вироку та до моменту вчинення дій регламентованих ст. 534 КПК України, тобто до часу його звернення до виконання, так як такий підхід найбільш сприйятливий для заявників.
Щодо самих звернень по суті порушених ними питань.

Статтею 11 Закону передбачено, що рішення про застосування чи незастосування амністії приймається судом щодо кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання.
У цьому випадку, судом встановлено, що вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 27.04.2017, який залишено без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 05.10.2017, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 22 квітня 2016 року, яким ОСОБА_3 засуджено за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі із застосуванням ст.ст. 75, 104, 76 КК України з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, визначено виконувати самостійно.

Строк покарання ОСОБА_3 обчислено з моменту його затримання з 24 лютого 2016 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_3 в строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення, а саме: з моменту фактичного затримання з 24.02.2016 року до набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою у Київському СІЗО Управління Державної Пенітенціарної служби України в м.Києві та Київській області залишено без змін до набрання вироком законної та вважати продовженим до набрання вироком законної сили.

Вказаним вироком суду ОСОБА_3 визнаний винним у грабежу, який був вчинений ним 19.02.2016, тобто у період, коли він був неповнолітнім.

А тому, суд аналізуючи наявність підстав для застосування амністії, а у цьому випадку, ураховує, що заявники посилаються на 2 передумови одночасно.

У той же час, згідно ст. 10 Закону у разі якщо до особи може бути застосовано декілька підстав, передбачених цим Законом, застосовується підстава, яка найбільшим чином поліпшує становище особи, а тому суд аналізуючи підставу передбачену п. а) ст. 1 Закону, виходить з такого.

Згідно п. а) ст. 1 Закону можливо звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: а) які на момент вчинення злочину були неповнолітніми.
При цьому, зі змісту ст. 1 «Про амністію у 2016 році» випливає, що амністія застосовується не до усіх засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими та за злочини, вчинені з необережності, які відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк та інші покарання, не пов`язані з позбавленням волі, а лише виключно ті з них, які мають ознаки, передбачені пунктами 17 ч. 1 ст. 1 Закону.

На тотожну позицію указано і Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Узагальненні судової практики розгляду судами деяких питань, які вирішуються судом під час виконання вироків (далі Узагальнення), які враховуються судом при прийнятті судового рішення у цьому провадженні на підставі ст. 32 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
У цій ситуації, ОСОБА_3 вчинив злочин передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, який згідно ст. 12 вказаного Кодексу ,за ступенем тяжкості є тяжким, однак п. а) ст. 1 Закону дозволяє звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, тільки осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а тому вказана норма Закону застосована до заявника бути не може.
Щодо підстави передбаченої ст. 4 Закону, то слід вказати, що вона передбачає можливість звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, зазначених у статті 1 цього Закону, засуджених за умисні злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше десяти років, якщо на день набрання чинності цим Законом вони відбули не менше половини призначеного строку основного покарання.
ОСОБА_3 відноситься осіб, зазначених у статті 1 цього Закону, так як на момент вчинення злочину був неповнолітнім.
КК України, передбачає покарання за його ч. 2 ст. 186 у виді позбавлення волі на строк не більше десяти років.
На день набрання чинності цим Законом він відбув не менше половини призначеного строку основного покарання.
Так, як Закон, відповідно до його ст. 18 набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і підлягає виконанню протягом трьох місяців.
Публікація документу відбулася в офіційному виданні Голос України № 163 від 06.09.2017.
Як наслідок, Закон набрав чинності з 07.09.2017.
За вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 27.04.2017 на підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувано ОСОБА_3 в строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення, а саме: з моменту фактичного затримання з 24.02.2016 року до набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Згідно відповіді ДУ «Київський слідчий ізолятор», станом на 07.09.2017 ОСОБА_3 відбув 1 рік 6 місяців 13 днів, що з розрахунку визначеного судом за вироком від 27.04.2017 становить 3 роки 26 днів, тобто відбутий строк є не менше половини призначеного строку основного покарання, а саме 4 років позбавлення волі.
Обставин передбачених ст. 9 Закону, які б унеможливлювали застосування амністії з підстав передбачених його ст. 4 не встановлено.

Щодо наявності вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 22 квітня 2016 року, яким ОСОБА_3 засуджено за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі із застосуванням ст.ст. 75, 104, 76 КК України з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, який згідно вироку від 27.04.2017 визначено виконувати самостійно, так як ОСОБА_3 вчинив злочин, за який засуджений вироком від 27.04.2017 до постановлення вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 22.04.2016 року, яким він засуджений за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі із застосуванням ст.ст.75, 104 КК України з випробуванням з іспитовим строком 2 роки , то згідно роз`яснень п.23 Постанови пленуму Верховного суду України №7 від 23 жовтня 2003 року, з урахуванням подальших змін, «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання не допускається, за таких умов кожний вирок виконується самостійно.

А тому, суд надходить висновку у цій справі, що ОСОБА_3 відповідає критеріям, встановленим законом для застосування амністії відповідно до Закону України «Про амністію у 2016 році» на підставі його статті 4.

За таких обставини, суд враховуючи вищезазначене та після ретельної перевірки матеріалів особової справи та наявних відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що ОСОБА_3 на підставі ст. 4 Закону підлягає звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк за вироком від 27.04.2017, як особа, зазначена у статті 1 цього Закону, та є засудженим за умисний злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше десяти років, та з урахуванням того, що на день набрання чинності цим Законом він відбув не менше половини призначеного строку основного покарання, зі звільненням його негайно з-під варти, у світлі загальних обов`язків судді щодо захисту прав людини визначених КПК України, так як згідно, його ч. 3 ст. 535, виправдувальний вирок або судове рішення, що звільняє оособу з-під варти, виконуються в цій частині негайно після їх проголошення в залі судового засідання.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-29, 369-372, 376, 535, 537, 539 КПК України, ст. 11 КВК України, Законом України "Про амністію у 2016 році", Законом України "Про застосування амністії" № 392/96-ВР від 01.10.1996, суд
п о с т а н о в и в :
Клопотання задовольнити частково.
На підставі ст. 4 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання за вироком Дніпровськго районного суду м. Києва від 27.04.2017 у справі № 755/6392/16-к у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, як особу, зазначену у статті 1 цього Закону, засуджену за умисний злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше десяти років, та на день набрання чинності цим Законом відбувшу не менше половини призначеного строку основного покарання, негайно звільнивши з-під варти останнього у залі суду.
В іншій частині у задоволенні клопотань відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва протягом 7 днів з дня її оголошення.
Визначити час пролошення повного тексту ухвали- 17:50 год. 16.11.2017.

С у д д я : ОСОБА_1