АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 526/348/16-к Номер провадження 11-кп/786/301/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 березня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем судового засідання ОСОБА_5
з участю
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
представника потерпілого ОСОБА_8
потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11
обвинуваченого ОСОБА_11
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000670 від 03.08.2015 щодо
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 09 жовтня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини справи
Цим вироком ОСОБА_11 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь потерпілої ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 43131 грн. 75 коп., 150000 грн. моральної шкоди, на користь потерпілого ОСОБА_13 матеріальну шкоду в розмірі 30853 грн. та моральну шкоду в розмірі 50000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 3993 грн. 80 коп.

Відповідно до ст.100 КПК України вирішено долю речових доказів.

Вироком суду встановлено, що 02 серпня 2015 року о 20 год. 30 хв., ОСОБА_11 , керуючи технічно-справним автомобілем „ХЮНДАЙ ЕЛАНТРА д.н.з. НОМЕР_1 та перевозячи з собою пасажира ОСОБА_11 , рухався по своїй смузі руху зі швидкістю близько 120 км/год на автошляху Гадяч-Липова Долина в напрямку від м. Гадяч до селища Липова Долина Липоводолинського району Сумської області.

Проїжджаючи 102 км+700м у Гадяцькому районі Полтавської області, будучи в стані алкогольного сп`яніння, на вказаній ділянці дороги, перевищив дозволену максимальну швидкість руху транспортних засобів, перед зміною напрямку руху, не переконався в безпеці маневру, виїхав ліворуч на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з автомобілем марки „ВАЗ-2106 д.н.з. НОМЕР_2 , за кермом якого знаходився водій ОСОБА_14 , який рухався йому назустріч по своїй смузі руху в напрямку м. Гадяч та перевозив пасажира ОСОБА_10 , що сиділа на передньому пасажирському сидінні і малолітнього пасажира ОСОБА_13 , 2003 року народження, що сидів на задньому пасажирському сидінні, чим порушив вимоги п.п. 2.9 підпункту а», 10.1, 12.6 підпункту «г», 12.9 підпункту „б Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 року, відповідно до яких:

п.2.9 Водієві забороняється:

а)керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин;

п.10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п.12.6. Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух із швидкістю:

г)іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1, - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою, - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год.;

п. 12.9. Водієві забороняється:

б)перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту „й пункту 30.3 цих Правил.

Внаслідок порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України ОСОБА_11 , що призвело до даної дорожньо - транспортної пригоди, водій автомобіля „ВАЗ-2106 ОСОБА_14 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких загинув на місці, його пасажири ОСОБА_10 , ОСОБА_13 отримали тяжкі тілесні ушкодження, а пасажир автомобіля «ХЮНДАЙ ЕЛАНТРА» ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які її подали
У поданій апеляційній скарзі захисник прохає вирок суду щодо ОСОБА_11 змінити, виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду на обтяжуючу обставину вчинення злочину особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння та звільнити обвинуваченого на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд неправильно встановив фактичні обставини справи; безпідставно визнав недопустимим доказом висновок судової авто технічної експертизи № 152 від 03.07.2017 року; на підставі недопустимого доказу зробив неправильні висновки щодо вчинення ОСОБА_15 злочину в стані алкогольного сп`яніння. Крім того, суд не в повній мірі врахував дані щодо особи обвинуваченого та наявність вини іншого учасника ДТП.

Під час апеляційного перегляду підтримав свої апеляційні вимоги, а також клопотання ОСОБА_11 про застосування амністії.

Позиції інших учасників судового провадження
Обвинувачений ОСОБА_11 підтримав подану захисником апеляційну скаргу. Крім того, просив застосувати до нього ЗУ «Про амністію у 2016 році».

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги та клопотання про застосування амністії в зв`язку з їх безпідставністю.

Потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та представник потерпілих ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційної скарги у зв`язку з тим, що обвинувачений весь час поводив себе зухвало та не відшкодував завдану шкоду.
Потерпілий ОСОБА_11 підтримав апеляційну скаргу та клопотання обвинуваченого.
Мотиви суду апеляційної інстанції
Згідно ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ст.373 КПК України, обвинувальний вирок ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, він в повній мірі відповідає вище зазначеним вимогам.

Доводи сторони захисту щодо недотримання потерпілим ОСОБА_14 вимог ПДР, які перебувають в причинному зв`язку з ДТП та її наслідками є аналогічними тим, що перевірялись судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження. Не знайшли вони свого підтвердження й під час апеляційного перегляду.

Так, визнаючи ОСОБА_11 винним у порушенні правил безпеки дорожнього руху, вчинених особою у стані алкогольного сп`яніння, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_14 , заподіяли потерпілим ОСОБА_10 та її неповнолітньому сину ОСОБА_13 тяжкі тілесні ушкодження й спричинили потерпілому ОСОБА_11 середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, суд виходив з сукупності досліджених в суді належних та допустимих доказів, наведених у вироку.

Зокрема, суд послався на висновок транспортно - трасологічної експертизи № 250 від 14.09.2015, відповідно до якого, місце зіткнення автомобіля „ХЮНДАЙ ЕЛАНТРА д.н.з. НОМЕР_1 з автомобілем ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_2 знаходиться на а/д Гадяч Липова Долина на смузі руху в напрямку м. Гадяч, в районі різкої зміни напрямку сліду гальмування автомобіля „ХЮНДАЙ ЕЛАНТРА д.н.з. НОМЕР_1 та подряпин дорожнього покриття частинами автомобіля ВАЗ 2106, а також на висновок транспортно - трасологічної експертизи № 251 від 05.10.2015, відповідно до якого, у момент первинного контакту кут між повздовжніми вісями автомобіля марки „ХЮНДАЙ ЕЛАНТРА д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіля марки ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_2 складав близько 140 градусів + - 5 градусів.
Також вирок суду ґрунтується на висновках комплексної транспортно - трасологічної та авто технічної експертиз № 6 від 27.01.2016 року, згідно якого в заданій дорожній обстановці в діях водія ОСОБА_11 вбачаються невідповідності вимогам п.10.1 ПДР, які з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Водій ОСОБА_11 мав технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог п.10.1 ПДР. У діях водія ОСОБА_14 невідповідностей вимогам ПДР, які б з технічної точки зору знаходились у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди не вбачається. Крім того, водій ОСОБА_14 шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування, тобто виконанням вимог п.12.3ПДР не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_11 .
Піддавши аналізу висновки вище зазначених експертиз суд спростував доводи сторони захисту щодо нібито неправильного встановлення місця зіткнення транспортних засобів та наявність в діях водія ОСОБА_14 порушень Правил дорожнього руху України, які перебувають у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.
Суд першої інстанції визнав недопустимим доказом наданий стороною захисту висновок судової авто технічної експертизи № 152 від 03.07.2017 року, виконаний експертом ФОП ОСОБА_16 . Приймаючи таке рішення суд послався на те, що цей доказ здобутий з порушенням порядку проведення експертизи, а саме без дослідження експертом матеріалів кримінального провадження.
Погоджуючись в цій частині з судом першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що відповідно до ст.101 КПК України висновок експерта повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження.
Пунктом 3.1. Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень» експертиза проводиться після подання органом (особою), який (яка) її призначив(ла) (залучив(ла) експерта), матеріалів, оформлених згідно з вимогами процесуального законодавства та цієї Інструкції.

Як вбачається з матеріалів провадження, сторона захисту не довела, що надані експерту матеріали були оформлені згідно з вимогами чинного законодавства, а зі змісту самого висновку вбачається, що в розпорядженні експерта не було матеріалів кримінального провадження. Тобто сумніви суду щодо достатності наданих експерту матеріалів, достовірності вихідних даних та, відповідно, повноти проведеного експертом дослідження є слушними.

Водночас, колегія суддів не може погодитись з доводами апелянта щодо неправильних висновків суду про перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння, які, на думку апелянта, ґрунтуються на недопустимому доказі, а саме медичній картці обвинуваченого.

Проте, висновки суду щодо перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння зроблені на підставі висновку судово-медичної експертизи № 183 від 17.09.2015 року з якої вбачається, що у ОСОБА_11 виявлено тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки в момент заподіяння. Крім того, в цьому висновку зазначено, що згідно представленої медичної карти стаціонарного хворого № 4958/849 реанімаційного відділення Гадяцької ЦРЛ на ім`я ОСОБА_11 , 1988 року народження, він поступив до відділення о 21.05 год. 02.08.2015 року та був освідуваний на стан сп`яніння технічним засобом «Алконт 01», вміст алкоголю 2,1%.

Саме цей запис в медичній карті обвинуваченого був досліджений в судовому засіданні.

З огляду на вище зазначене, а також виходячи зі змісту ч.2 ст.93 КПК України, на думку колегії суддів, досліджена під час судового слідства медична картка обвинуваченого ОСОБА_11 є допустимим доказом, а зміст запису у картці про те, що ОСОБА_11 був доставлений з місця ДТП до Гадяцької ЦРЛ в стані алкогольного сп`яніння не спростований сторонами кримінального провадження.
Крім того колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що інформація про стан сп`яніння особи до лікарської таємниці не відноситься.
Таким чином, суд оцінивши безпосередньо досліджені ним докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку правильно встановив фактичні обставини справи та кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України.
З огляду на вище наведене, доводи апелянта в цій частині є безпідставними.
Безпідставними колегія суддів також вважає доводи апелянта щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України.
Зі змісту вироку вбачається, що при призначенні ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.286 КК України суд в повній мірі дотримався вимог статей 50,65 КК України.
Зокрема, призначаючи покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, в томі числі й ті, на які посилається апелянт. Також суд врахував тяжкість наслідків вчинено злочину, а саме смерть однієї особи та тяжкі й середньої тяжкості тілесні ушкодження ще чотирьох осіб (разом з обвинуваченим). Врахував суд і думку потерпілих, які наполягали на суворій мірі покарання, а також те, що злочин вчинено особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння. З урахуванням останньої обставини, суд призначив обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Належним чином обґрунтувавши своє рішення, суд дійшов висновку, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів є покарання у виді позбавлення волі, тим самим виключивши можливість звільнення його від відбування покарання з випробуванням.
Колегія суддів погоджується з такими висновками та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги в цій частині й звільнення обвинуваченого на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням.
Під час апеляційного перегляду вироку суду не встановлено істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Клопотання обвинуваченого про звільнення його від відбування покарання на підставі ЗУ «Про амністію у 2016 році» не підлягає задоволенню виходячи з того, що він перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України.
Відмовляючи в задоволенні клопотання про застосування амністії, колегія суддів враховує вимоги пункту «е» ст.9 ЗУ «Про амністію у 2016 році» згідно яких амністія не застосовується до осіб, яких засуджено за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, що спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження, вчинене особою у стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів (частина друга статті 286 КК України 2001 р.).
Таким чином, переглянувши вирок суду в межах поданої апеляційної скарги колегія суддів не знайшла підстав для зміни вироку суду.
Керуючись ч.2 ст.376, статтями 404, 405,407, 418 КПК України колегія суддів
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 09 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_11 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який утримується під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали апеляційного суду.
Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3
ОСОБА_4