Провадження № 11-кп/779/240/2017
Категорія п.1, 13 ч.2 ст. 115 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3
Суддя-доповідач ОСОБА_4
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 вересня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_5 ,

суддів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

з участю:

секретаря с/з ОСОБА_8 ,

прокурора ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

потерпілого ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_10 на вирок Івано-Франківського міського суду від 20 березня 2017 року щодо ОСОБА_11 обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого п.1, 13 ч.2 ст.115 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Вказаним вироком ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Житомир, житель АДРЕСА_1 , середня освіта, не працює, одружений, раніше судимий вироком Івано-Франківського обласного суду від 07.08.2000 року за ст.93 п. «а», п. «г», ст.94, ст.142 ч.3, ст.145 ч.2, ст.140 ч.3, ст.193 ч.2, ст.193 ч.3, ст.222 ч.1 КК України , Ухвалою Верховного Суду України від 26 жовтня 2000 року вирок Івано-Франківського обласного суду від 07.08.2000 року змінено засуджено за ст.94, 93 п.п. «а» «г», ст.142 ч.3, ст.140 ч.3, ст.193 ч.2, ст.193 ч.3, ст.222 ч.1 КК України до чотирнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.06.2007 року умовнодостроково звільнений на невідбутий строк покарання три роки три місяці 7 днів

визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених п.1, п.13 ч.2 ст.115 КК України та призначено покарання-довічне позбавлення волі.

Строк відбуття покарання обвинуваченому слід рахувати з 04 січня 2012 року з часу його затримання.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Цивільний позов ОСОБА_12 задоволено частково. Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_11 на користь ОСОБА_12 10 000 (десять тисяч) гривень моральної шкоди. В задоволенні позову в частині стягнення 9 000 гривень матеріальної шкоди-відмовлено.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_11 на користь держави ( 12021 (дванадцять тисяч двадцять одну) гривню 84 (вісімдесят чотири) копійки витрат за проведення експертиз.

Вирішено питання речових доказів.

Згідно оскаржуваного вироку, судом першої інстанції встановлено, що у червні 2011 року ОСОБА_11 , перебуваючи в дружніх відносинах з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , позичив їм безвідсотково гроші в сумі по 100 доларів США кожній. До грудня 2011 року чоловік ОСОБА_14 ОСОБА_15 частково розрахувався за борг своєї колишньої дружини, а ОСОБА_13 борг не повернула. З метою отримання суми боргу, ОСОБА_11 неодноразово відвідував помешкання ОСОБА_13 , однак, йому щоразу під різними приводами відтягували повернення грошей.

03 січня 2012 року близько 19 год. ОСОБА_11 у черговий раз на власному спортивному велосипеді приїхав до помешкання ОСОБА_13 , що за адресою АДРЕСА_2 . Двері ОСОБА_11 відчинила її подруга ОСОБА_16 , яка на той час перебувала у ОСОБА_13 в гостях. Прийшовши у вітальню, ОСОБА_11 почав вимагати у ОСОБА_13 повернення боргу. ОСОБА_13 відмовилась повертати гроші, мотивуючи це тим, що за вказану суму грошей вона протягом тривалого часу надавала йому інтимні послуги і пригощала його спиртним та їжею. Категорична відмова ОСОБА_13 повернути гроші обурила ОСОБА_11 , тому він наніс їй декілька ударів кулаком в обличчя, від чого вона впала на диван. Підвівшись, ОСОБА_13 спільно з ОСОБА_16 почали обзивати ОСОБА_11 нецензурною лайкою та вимагати, щоб він покинув приміщення квартири. Така поведінка ОСОБА_13 та ОСОБА_16 розлютила ОСОБА_11 , в результаті чого у нього виник умисел на позбавлення життя ОСОБА_13 та ОСОБА_16 .

Реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на позбавлення життя обох жінок, діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, ОСОБА_11 схопив зі столу вітальні кухонний ніж з лезом у вигляді пили та, підійшовши до ОСОБА_13 , наніс їй один цілеспрямований удар в життєво-важливу ділянку тіла шию. Від отриманого поранення ОСОБА_13 впала на диван. У цей час на ОСОБА_11 накинулась ОСОБА_16 , намагаючись відтягнути його від ОСОБА_13 . Тоді ОСОБА_11 , розвернувшись до ОСОБА_16 , штовхнув її на підлогу, від чого вона вдарилась головою об поріг вітальні. У подальшому, ОСОБА_11 , схилившись над ОСОБА_16 , наніс їй ножем цілеспрямовано спочатку кілька колото-різаних ударів, а далі ряд ріжучих ударів в життєво-важливу ділянку тіла шию, від яких наступила смерть потерпілої на місці. Після цього ОСОБА_11 повернувся до ОСОБА_13 та наносив їй ножем чисельні цілеспрямовані ріжучі удари в життєво-важливу ділянку тіла шию поки потерпіла перестала подавати ознаки життя.

Вчинивши умисне вбивство ОСОБА_13 та ОСОБА_16 , ОСОБА_11 переніс тіла потерпілих у ванну кімнату та помістив у ванну, а сам з місця події скрився та повернувся додому.

Того ж дня, близько 20 год. 30 хв. ОСОБА_11 , з метою приховання слідів злочину та уникнення кримінальної відповідальності, на власному велосипеді разом з своїм собакою повернувся до місця вчинення злочину. В приміщенні квартири він повитирав сліди крові, а трупи потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_16 у господарській сумці, яку знайшов у квартирі ОСОБА_13 , по черзі на велосипеді вивіз до смітника, який знаходиться по вул. Височана, 34, в м. Івано-Франківську та, викинувши їх у сміттєвий ящик, з місця скоєння злочину скрився.

04.01.2012 року на території КП «Івано-Франківськ сміттєзвалище» с. Рибне Тисменицького району Івано-Франківської області, трупи ОСОБА_13 та ОСОБА_16 були виявлені працівниками підприємства.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_11 вчинив вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті двом особам, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, за, що передбачена відповідальність п.1, 13, ч.2 ст. 115 КК України.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_11 свою вину не визнав, від дачі показів та відповідей, під час судового розгляду відмовився.

Не погоджуючись з вироком суду ОСОБА_11 та його захисник подали апеляційні скарги, в якій посилаються на неповне з`ясування судом обставин справи, та порушення норм матеріального і процесуального права.

ОСОБА_11 вказує на те, що жодного умисного вбивства ОСОБА_13 та ОСОБА_16 не вчиняв, а тільки сховав їх тіла. Також вказує на те, що йому не було вручено копії вироку суду.

Захисник ОСОБА_11 - ОСОБА_10 в апеляційній скарзі, посилається на безпідставність зазначення судом у вироку мотиву вчинення злочину - боргові зобов`язання. Вважає, що під час досудового розслідування ні прокурор, ні слідчий не довели існування боргу потерпілих перед обвинуваченим. В матеріалах справи також відсутні будь які документи про боргові зобов`язання потерпілих та обвинуваченого.

Також захисник ОСОБА_11 вказує на належність та недопустимість доказів у справі, оскільки всі слідчі дії за участю ОСОБА_11 були виконанні до оголошення йому підозри в 2015 році, в той час коли за результатами двох стаціонарних судово-психіатричних експертиз ухвалою суду від 31.10.2013 року до ОСОБА_11 було застосовано заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом. Таким чином, на думку захисника, обвинувачений ОСОБА_11 був допитаний працівниками правоохоронних органів під час перебування в стані загострення хвороби, а отже не міг усвідомлювати значення своїх дій та не міг ними керувати. У зв`язку з цим стороною захисту було заявлено клопотання про визнання недопустимими ряду доказів, однак судом таке клопотання залишено поза увагою, та не надано йому правової оцінки.

Захисник ОСОБА_10 також зазначає, що в матеріалах справи, є достатньо доказів, які вказують на присутність інших невідомих осіб з потерпілими перед злочином, а дії ОСОБА_11 який приховав тіла потерпілих підпадають під ознаки злочину передбаченого ч.1 ст. 396 КК України.

Крім того, суд не повністю врахував всі пом`якшуючі обставини; необґрунтованість цивільного позову ОСОБА_12 в частині стягнення моральної шкоди, та безпідставно ухвалив питання про знищення речового доказу велосипеду, який належить обвинуваченому.

З цих підстав, вирок суду першої інстанції обвинувачений та його захисник просили скасувати та ухвалити новий вирок, яким перекваліфікувати дії ОСОБА_11 з п.1,13, ч.2 ст. 115 КК України на ч.1 ст. 396 КК України, повністю відмовити в задоволенні цивільного позову ОСОБА_12 та повернути речовий доказ (велосипед) його власнику ОСОБА_11 .

В суді апеляційної інстанції, обвинувачений ОСОБА_11 доводи своєї апеляційної скарги та апеляційної скарги захисника підтримав, та просив про їх задоволення.

Прокурор та потерпілий проти задоволення апеляційної скарги заперечили, оскільки вважають вирок законним та обґрунтованим, а тому, просить вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника, думку прокурора та потерпілого, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Вказані правила закону судом першої інстанції було дотримано, з огляду на наступне.

Так в суді першої інстанції повністю доведено факт знайомства обвинуваченого з потерпілими та існування між ними певних відносин, в тому числі і боргових (пояснення свідка ОСОБА_17 ).

Факт перебування обвинуваченого в будинку потерпілої, обставини вбивства двох осіб за допомогою ножа повністю підтверджений даними здобутими слідчими діями на досудовому слідстві та безпосередньо перевіреними в судовому засіданні (протоколів огляду місця події від 04.01.2012 року та фототаблиць до нього, протоколу обшуку від 04.01.2012 року у помешканні ОСОБА_11 , протоколів про впізнання та оглядів трупів від 04.01.2012 року)

Сам ОСОБА_18 після його затримання після вчинення злочину не заперечував свою причетність до вбивства, детально та послідовно пояснив яким чином ним було вчинено вбивство двох жінок. Після цього з участю захисника добровільно відтворив обставини події та написав явку з повинною. (протокол відтворення обстановки та обставин події від 06.01.2012 року, та переглянутий в судовому засіданні відеозапис відтворення обстановки та обставин події). Ці показання про спосіб вбивства повністю співпадали з характером та видом тілесних ушкоджень, які були виявлені на трупах потерпілих

Перебування ОСОБА_18 на місці вчинення злочину та подальші його дії направлені на приховання трупів потерпілих об`єктивно підтверджені виявленими слідами, що були залишені обвинуваченим (ряду протоколів про відібрання зразків біоматеріалів обвинуваченого ОСОБА_11 для експертних досліджень, протоколів про відібрання зразків крові у трупів ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , висновків судово-медичних експертиз від 04.01.2012 03.02.2012 року №8, від 03.02.2012 року №9, висновків експерта №21 від 26-27 січня 2012 року, та № 20 від 26-27 січня 2012 року, висновків судово-імунологічних експертиз №09/12-0006 від 10.01.2012 року, №41 від 10.01.2012 року, №42 від 10.01.2012 року, №09/12-0042 від 25.01.2012 року, №09/12-0054 від 25.01.2012 року, №09/12-0056 від 30.01.2012 року, №09/12-0083 від 15.01.2012 року, №09/12-0082 від 21.01.2012 року, висновку судово-цитологічної експертизи №20 від 31.01.2012 року, судово-трасологічної експертизи №30 від 06.02.2012 року, судових медико-криміналістичних експертиз № 25 та №26 від 07.03.2012 року.)

Суд першої інстанції оцінюючи кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а також враховуючи всю сукупність доказів та їх взаємозв`язок, прийшов до обґрунтованого висновку щодо обставин вчинення ОСОБА_11 умисних вбивств, а відтак і про доведеність його вини в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

З врахуванням наведеного, є безпідставними доводи захисника, що стосуються допустимості та належності доказів у справі.

Так, згідно п.п.7, 8 Розділу ХІ Перехідних положень КПК України оперативно-розшукові заходи, слідчі та процесуальні дії, розпочаті до дня набрання чинності цим Кодексом, завершуються у порядку, який діяв до набрання ним чинності. Після набрання чинності цим Кодексом оперативно-розшукові заходи, слідчі та процесуальні дії здійснюються згідно з положеннями Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність" та положеннями цього Кодексу. Допустимість доказів, отриманих до набрання чинності цим Кодексом, визначається у порядку, що діяв до набрання ним чинності.

Проаналізувавши матеріали справи, та перевіривши доводи захисника обвинуваченого, колегія суддів вважає, що підстав для визнання доказів недопустимими, на які вказує сторона захисту, не має оскільки такі були отримані в порядку, що існував на час досудового розслідування.

Як слідує з матеріалів провадження за правилами КПК України в редакції 1960 року слідча дія - відтворення обстановки події проводилася із дотриманням всіх процесуальних норм та правил за участю захисника, що не уможливлювало будь-яких фальсифікацій результатів такої слідчої дії. Крім цього, обвинувачений вів себе спокійно та адекватно логічно пояснив та показав яким способом позбавив життя двох потерпілих та яким чином збувався тіл вбитих. Ці пояснення повністю співпадали з об`єктивними доказами, які були зібрані в процесуальний спосіб. Про стан осудності ОСОБА_18 на момент проведення цієї слідчої дії 6.01.2012 року вказують і остаточні висновки психіатричної експертизи . Покликання захисника на те, що ОСОБА_18 одразу після вчинення злочину захворів психічною хворобою та перебував в стані неосудності в період проведення з ним слідчих дій 4,6 та 11 січня 2012 року не підтверджуються жодними даними.

Суд першої інстанції правильно оцінив як остаточний та найбільш обґрунтований висновок стаціонарної судово-психіатричної експертизи № 239 від 13.10.2015 року, який схвалений експертами на повному аналізі всіх матеріалів справи з врахуванням висновків попередніх медичних експертиз, що дало можливість усунути окремі сумніви у попередніх висновках.

При цьому, важливим є те, що за цим висновком в момент вчинення злочину ОСОБА_18 був осудним і розумів характер своїх дій та наслідків. Слідчі дії та їх результати, на які вказує захисник, проводилися в найкоротші терміни тобто наступного дня вчинення злочину і жодних ознак захворювання підозрюваний не проявляв, що об`єктивно підтверджується даними та фіксацією слідчих дій. Тобто, твердження апелянта про те, що беручи участь в первинних слідчих діях підозрюваний не усвідомлював їх зміст не відповідає дійсності та вказаним вище обставинам. Застосовані до нього заходи медичного характеру по часу відбулися пізніше, тобто після прояву ознак неосудності.

Що стосується посилання захисника на неврахування судом всіх обставин, що пом`якшують покарання, то колегія суддів вважає за необхідним зазначити.

Так, відповідно до змісту ст. ст.50, 65 КК України покарання має на меті виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно вироку, суд при призначенні покарання ОСОБА_11 врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення умисних тяжких злочинів, серед яких були навмисні вбивства за обтяжуючих обставин. Вчинення в подальшому умисного вбивства ще двох людей особою, яка раніше вчиняла умисні вбивства та відбувала покарання у виді 14 років позбавлення волі вказує на особливу небезпечність особи ОСОБА_18 та неможливість застосовування до нього покарання у виді строкового позбавлення волі, яке не є ефективним та може в майбутньому створити небезпеку для життя інших громадян. З врахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції про призначення винному довічне позбавлення волі є виправданим.

Посилання захисника на те, що в нього на утриманні перебувають перестарілі батьки, не відповідає дійсності та суперечить відомостям,що містяться в матеріалах справи. Оскільки згідно інформації, що міститься в матеріалах справи, саме обвинувачений ОСОБА_11 перебував на утриманні батьків.

Що стосується доводів апелянта в частині необгрунтованого присудження відшкодування моральної шкоди потерпілому, то колегія суддів вважає, що враховуючи характер та обсяг страждань яких зазнав потерпілий ОСОБА_12 внаслідок втрати рідної сестри ОСОБА_16 , така вимога є повністю підставною, а тому суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив її та визначив розмір відшкодування моральної шкоди в межах розумності, виваженості та справедливості.

Питання речових доказів вирішено судом у відповідності з вимогами ст.100 КПК, і підстав для зміни вироку в цій частині також немає.

Доводи апеляційної скарги, висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Вирок Івано-Франківського міського суду від 20 березня 2017 року щодо ОСОБА_11 обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого п.1, 13 ч.2 ст.115 КК України залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий ОСОБА_5

Судді ОСОБА_6

ОСОБА_7