УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №295/1312/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 81 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 квітня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження № 295/1312/18 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 15 лютого 2018 року, якою відмовлено ОСОБА_7 у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення,-
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду як необґрунтовану, постановити нову ухвалу, якою звільнити його від відбування покарання умовно-достроково. Зазначає, що він просив суд, щоб на розгляд його клопотання в судове засідання були викликані члени спостережної комісії при Житомирському міськвиконкомі, проте з невідомих причин суд його клопотання проігнорував. Вважає, що наявні всі підстави для звільнення його від відбування покарання умовно-достроково.
В ухвалі суду зазначено, що засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням, у якому просив звільнити його умовно-достроково, посилаючись на те, що він довів своє виправлення, має заохочення, закінчив навчальний заклад та здобув три професії, має змогу після звільнення влаштуватися на роботу та вести нормальне життя.
Судом встановлено, що ОСОБА_7 засуджений 27.07.2015 року Володарсько-Волинським районним судом Житомирської області за ст. 185 ч. 3 КК України на 5 років 2 місяці позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання: 17.01.2015 року; кінець строку відбування покарання: 12.06.2019 року. Відбув 2/3 строку покарання 22.09.2017 року.
За період відбування покарання в ЖВК № 4 засуджений, згідно характеристики ЖВК № 4, зарекомендував себе з посередньої сторони, порушень режиму утримання не допускає, має одне заохочення 19.05.2017 року. Не працевлаштований, оскільки не бажає працювати на роботах, визначених адміністрацією колонії. Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу "Фізкультура та спорт", завдання програми виконує у повному обсязі.
Згідно змісту протоколу № 19 від 13.10.2017 року, адміністрація ЖВК № 4 та спостережна комісія при Житомирському міськвиконкомі під час засідання прийшла до висновку про недоцільність представлення засудженого до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки останній не довів свого виправлення.
Відмовляючи ОСОБА_7 у задоволенні його клопотання суд вказав, що засуджений свого виправлення не довів. З матеріалів особової справи вбачається, що ОСОБА_7 за період відбування покарання не допускав порушень режиму, має заохочення за додержання правил поведінки та активну участь у спортивних змаганнях, однак не бажає працювати. На підставі наведеного суд дійшов висновку, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, а тому клопотання засудженого задоволенню не підлягає.
Заслухавши доповідача, міркування прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд першої інстанції діяв у відповідності до положень ст. 81 КК України та ст.ст. 537, 539 КПК України відповідним чином мотивувавши свої висновки.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 засуджений 27.07.2015 року вироком Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області за ст. 185 ч.3 КК України на 5 років 2 місяці позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання: 17.01.2015 року; кінець строку відбування покарання: 12.06.2019 року. Відбув 2/3 строку покарання 22.09.2017 року.
Також, місцевим судом враховано, що засуджений ОСОБА_7 за період відбування покарання хоча і не допускав порушень режиму, має заохочення за додержання правил поведінки та активну участь у спортивних змаганнях, однак не бажає працювати.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Наведене є обов`язковою передумовою для умовно-дострокового звільнення, поряд із передбаченими у ч.3 ст. 81 КК України строками фактичного відбуття покарання засудженим.
Порядок дострокового звільнення від відбування покарання встановлено ст. 154 КВК України. Відповідно до даного порядку, стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 КК України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна не відбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань надсилає подання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.
Наведені норми закону вказують на те, що саме адміністрація установи виконання покарань повинна дійти висновку про те, що особа, яка відбуває покарання, довела своє виправлення.
Проте, згідно витягу з протоколу №19 від 13.10.2017 року спільного засідання комісії ДУ «Житомирська виправна колонія (№4)» та спостережної комісії при Житомирському міськвиконкомі ОСОБА_7 відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення, оскільки він не довів свого виправлення (а.п.17).
Крім того, згідно характеристики від 15.02.2018 року засуджений ОСОБА_7 за період відбування покарання хоча і не допускав порушень режиму, має заохочення за додержання правил поведінки та активну участь у спортивних змаганнях, однак не бажає працювати (а.п. 9-10).
З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову ОСОБА_7 у задоволенні клопотання про умовно-дострокового звільнення.
Апеляційний суд вважає, що наведені дані про особу ОСОБА_7 не дозволяють зробити висновок про сумлінну поведінку засудженого, яка б вказувала на доведення виправлення засудженого та не можуть слугувати підставою для застосування щодо останнього положень ст. 81 КК України.
Також, апеляційний суд відмічає, що для умовно-дострокового звільнення засудженого необхідно враховувати його поведінку за весь період відбування покарання.
З огляду на вищенаведене, апеляційний суд погоджується з рішенням місцевого суду про залишення вказаного клопотання засудженого ОСОБА_7 без задоволення.
На підставі викладеного, ухвала суду щодо ОСОБА_7 законна та обгрунтована і підстав для її скасування не має.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 15 лютого 2018 року, якою відмовлено ОСОБА_7 у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: