АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
власника майна ОСОБА_6
представника власника майна ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , що діє в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 26 грудня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Даною ухвалою задоволено клопотання слідчого СГ ГСУ НП України ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 про накладення арешту у кримінальному провадженні №0002434, а саме: на грошові кошти у безготівковій формі, які знаходяться у ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" (МФО 305299), юридична адреса: м. Київ вул. Грушевського, 1-Д, на наступних рахунках фізичних осіб, зокрема ОСОБА_6 № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 .
Розглядаючи клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про накладення арешту на майна у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, оскільки прокурором доведено мету такого застосування якою є збереження речових доказів, так як майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України.
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник власника майна адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати цю ухвалу в частині накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_9 .
Зазначає, що висновок слідчого судді щодо наявності підстав вважати майно, на яке накладено арешт набулим кримінальним протиправним шляхом, не відповідає дійсності. Апелянт зазначає, що стороною обвинувачення не надано суду достатніх доказів на обґрунтування необхідності накладення арешту на майно ОСОБА_6 , не доведено причетність останнього до обставин кримінального провадження, що розслідується за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч. 4 ст. 190, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190, ч.2 ст. 321-1 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення власника майна та його представника, що підтримали апеляційну скаргу та просила її задовольнити, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
При застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Як вбачається з представлених матеріалів провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України розслідується кримінальне провадження №0002434, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч. 4 ст. 190, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190, ч.2 ст. 321-1 КК України.

В ході проведення досудового розслідування установлено, що у період з липня 2016 року по липень 2017 року, ОСОБА_10 , попередньо створивши злочинну організацію, керуючи нею та діючи умисно у складі такої злочинної організації, до якої також входили ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та інші невстановлені слідством особи умисно вчинив ряд незаконних заволодінь чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, на загальну суму 1 811 020 гривень. Учасники злочинної організації створеної ОСОБА_10 , для здійснення злочинної діяльності використовувались приватні рахунки для отримання та у подальшому для перерахування грошових коштів одержаних злочинним шляхом, які відкриті в ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК» за юридичною адресою: м. Київ вул. Грушевського, 1-Д., в тому числі і рахунки на ім`я ОСОБА_6 № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 .
22 грудня 2017 р. слідчий СГ ГСУ НП України ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на грошові кошти фізичних осіб, які знаходяться в банківській установі ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК»(МФО 305299), юридична адреса: м. Київ вул. Грушевського, 1-Д з метою попередження незаконного відчуження майна чи інших негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, оскільки майно, а саме кошти, які враховані та зберігаються на рахунках, відповідають критеріям ст. 98 КПК України, тобто були набуті в результаті вчинення кримінальних правопорушень.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 26 грудня 2017 року клопотання слідчого задоволено.

Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення колегія суддів в матеріалах судової справи по розгляду клопотання по накладенню арешту не вбачає, оскільки покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання слідчого, слід визнати обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів і не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою, зокрема, і збереження речових доказів.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
В свою чергу, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна для виконання завдань арешту майна, якими є запобігання можливості відчуження, приховування, використання та втрати грошових коштів. Тому доводи апелянта про безпідставність накладення арешту на зазначені грошові кошти, в тому числі і з тих міркувань, що не вказано розмір суми що розміщена на рахунку, слід визнати непереконливими, оскільки відповідно до тексту поданого органом досудовог розслудвання клопотання про арешт майна, його метою є забезпечення збереження речових доказів, якими є грошові кошти що є предметом та доказом розслідуваних доказів, передбачених ч.1 ст.255, ч. 4 ст. 190, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190, ч.2 ст. 321-1 КК України.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене в клопотанні слідчого, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.

Підстав сумніватися в співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження у колегії суддів не виникає.
Посилання представника власника майна в апеляційній скарзі на відсутність підстав вважати, що майно яке належить ОСОБА_6 , на яке накладено арешт, набуте кримінально протиправним шляхом, не можуть бути прийняті до уваги з огляду на те, що слідчий суддя на даній стадії кримінального провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості.
Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на грошові коштирозміщені на рахунках: № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , відкритих на ім`я фізичної особи ОСОБА_6 , які знаходяться в банківській установі ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" (МФО 305299), за юридичною адреса: м. Київ вул. Грушевського, 1-Д з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому вимоги апелянта щодо незаконності і необґрунтованості ухвали слідчого судді, слід визнати непереконливими.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, зі змісту апеляційної скарги колегією суддів не виявлено.
Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтвердженні достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга адвоката ОСОБА_7 , що діє в інтересах ОСОБА_6 , задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 26 грудня 2017 року, якою задоволено клопотання слідчого СГ ГСУ НП України ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 про накладення арешту у кримінальному провадженні №0002434, а саме: на грошові кошти у безготівковій формі, які знаходяться у ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" (МФО 305299), юридична адреса: м. Київ вул. Грушевського, 1-Д, на наступних рахунках фізичних осіб, зокрема ОСОБА_6 № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , що діє в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/1044/2018
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_22 Доповідач: ОСОБА_1