Дата документу Справа № 314/5390/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №314/5390/14-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/869/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 листопада 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Вільнянськ Запорізької області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:
прокурор Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури ОСОБА_9 , представник потерпілого-адвокат ОСОБА_10 та захисник-адвокат ОСОБА_8 звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 лютого 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.121 КК України до 5 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного судом покарання з іспитовим строком на 3 роки, та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Постановлено стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_11 , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином, - 6830 грн 24 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, 30 000 грн.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , просить вищевказаний вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначити йому покарання за вказаною статтею у виді позбавлення волі на строк 5 років. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що судом не надано належної правової оцінки ступеню тяжкості та характеру вчиненого кримінального правопорушення, а також ставленню обвинуваченого до його вчинення, а саме того, що ОСОБА_6 жодного каяття за вчинене діяння не відчував, навпаки, своєї провини у вчинені злочину не визнав, в суді намагався будь-якими способами уникнути відповідальності за фактично вчинене кримінальне правопорушення. Часткове відшкодування шкоди потерпілому було здійснено обвинуваченим лише по закінченні судового слідства у кримінальному провадженні, що свідчить про намагання сторони захисту пом`якшити покарання за вчинене кримінальне правопорушення. Також, на думку апелянта, суд, ухвалюючи вирок, зазначив як обставину, що обтяжує покарання те, що ОСОБА_6 вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, однак не надав цьому належної правової оцінки.

В апеляційній скарзі представник потерпілого-адвокат ОСОБА_10 , не оспорюючи обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , просить вищевказаний вирок суду першої інстанції змінити, не застосовувати до ОСОБА_6 звільнення від покарання на підставі ст.75 КК України, задовольнити позовну вимогу про відшкодування витрат на правову допомогу на загальну суму 24 364 грн 16 коп. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що суд першої інстанції без достатніх на те підстав, не мотивуючи свої висновки у рішенні, визнав обставинами, що пом`якшують покарання, - добровільне часткове відшкодування матеріальної шкоди та вчинення злочину вперше, при тому, що обвинувачений не відшкодував завдану матеріальну шкоду. Також зазначає, що при призначенні покарання, суд, посилаючись на молодий вік обвинуваченого, не врахував, що злочином було завдано шкоди потерпілому, який теж молодого віку, і який внаслідок злочинних дій отримав інвалідність. В матеріалах справи відсутні докази того, що обвинувачений ОСОБА_6 усвідомив свою злочинну поведінку, так само як і докази, що свідчать про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання. Крім того, апелянт зазначає, що матеріалами справи повністю підтверджено суму витрат потерпілим на правову допомогу, яка повинна бути стягнута з обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_8 просить вищевказаний вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 змінити, визнати його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, виключити з вироку посилання на обставину, що обтяжує покарання, - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, та призначити ОСОБА_6 покарання у виді виправних робіт за місцем роботи. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд, в порушення вимог ст.370 КПК України, належним чином не вмотивував своє рішення. Також зазначає, що досліджені судом докази не дають підстав для засудження ОСОБА_6 за ч.1 ст.121 КК України, оскільки не спростовують доводи обвинуваченого про те, що він не мав наміру завдавати потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, і не завдав їх своїми руками, а спричинені вони з необережності, внаслідок падіння потерпілого. Крім того, на думку апелянта, суд не взяв до уваги те, що потерпілий ОСОБА_11 у судовому засідання так і не зміг пояснити механізм заподіяння йому тілесних ушкоджень, а у свідка ОСОБА_12 існують вкрай неприязні відносини з обвинуваченим, висновки експерта ОСОБА_13 не містять дослідницької частини, а в його резолютивній частині існують припущення. Також судом не доведено наявність у обвинуваченого фізичної можливості завдати кулаком таких ушкоджень, які виявлені у потерпілого, та перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 18 червня 2014 року, приблизно о 20-00 годині, знаходячись біля ресторану «Доміно», розташованого по вул.Радянській в м.Вільнянськ Запорізької області, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, на ґрунті раптових неприязних відносин, наніс ОСОБА_11 один удар кулаком лівої руки в область скроні праворуч, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, що кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_8 , та підтримав апеляційні скарги потерпілого і прокурора; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілого, і підтримали свою апеляційну; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, і на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненому визнав частково та зазначив, що у вказаний в обвинуваченні час він дійсно мав конфлікт із потерпілим ОСОБА_11 біля ресторану «Доміно» в м.Вільнянськ, який поводився агресивно, через це він змушений був відштовхнути ОСОБА_11 в область грудної клітини, від чого той впав та вдарився боком голови об асфальт. Наміру завдавати тілесних ушкоджень потерпілому він не мав, а зробив це з необережності.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вина ОСОБА_6 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_11 зазначив, що увечері 18 червня 2014 року він стояв біля ресторану «Доміно» в м.Вільнянськ разом зі своїми товаришами ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , і до них підійшов ОСОБА_6 , який явно був у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_6 став чіплятися до них, провокувати конфлікт, а потім несподівано наніс йому сильний удар кулаком у праву скроню, від якого він впав і втратив свідомість.

Вказані показання потерпілого повністю узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , які допитані під час судового розгляду кримінального провадження.

Свідок ОСОБА_15 суду зазначив, що увечері 18 червня 2014 року він разом з ОСОБА_11 і ОСОБА_14 стояв біля ресторану «Доміно» в м.Вільнянськ, коли до них підійшов ОСОБА_6 , який був явно у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_6 поводився агресивно, чіплявся до ОСОБА_14 , після чого вдарив ОСОБА_11 , і той впав на спину, втративши свідомість. Особисто моменту удару він не бачив, але чув його. В подальшому він разом з ОСОБА_14 стали приводити до тями ОСОБА_11 і відвели його додому.

Свідок ОСОБА_14 зазначив, що увечері 18 червня 2014 року він разом з ОСОБА_11 і ОСОБА_15 стояв біля ресторану «Доміно» в м.Вільнянськ, коли до них підійшов ОСОБА_6 , який був явно у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_6 поводився агресивно, чіплявся до нього, а після цього вдарив ОСОБА_11 кулаком у праву скроню, після чого той впав та втратив свідомість. В подальшому він разом з ОСОБА_15 стали приводити до тями ОСОБА_11 і відвели його додому.

Свідок ОСОБА_16 поясняв, що увечері 18 червня 2014 року він допомагав ОСОБА_14 та ОСОБА_15 привести ОСОБА_11 додому, при цьому той був млявий, дезорієнтований і йому було погано.

Показання потерпілого та вказаних свідків щодо нанесення ОСОБА_6 удару в обличчя потерпілого, від якого він впав та втратив свідомість, об`єктивно підтверджуються відомостями, які містяться у висновках судово-медичних експертиз №212 та №213 від 16 серпня 2014 року, а також у висновку додаткової судово-медичної експертизи № 229 від 27 серпня 2014 року, згідно з якими, виявлена у ОСОБА_11 закрита черепно-мозкова травма, найбільш вірогідно з`явилася внаслідок безпосереднього однократного травмуючого впливу твердим тупим предметом з обмеженою травмуючою поверхнею в праву тім`яно-скроневу область голови. При цьому експерт визнав малоймовірним механізм спричинення тілесних ушкоджень, зазначений обвинуваченим ОСОБА_6 , а саме при падінні внаслідок поштовху у груди на асфальтне покриття.

Проаналізувавши досліджені докази, суд дав цим доказам належну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про те, що у своїй сукупності вони підтверджують вину ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції обґрунтовано критично поставився до версії обвинуваченого ОСОБА_6 з приводу вказаних подій, оскільки його показання спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами, в тому числі і висновками судово-медичних експертиз.

Доводи захисника-адвоката ОСОБА_8 про неповноту та однобічність судового розгляду суперечать матеріалам кримінального провадження, згідно з якими, під час судового розгляду суд дослідив всі докази, які надані сторонами, надав цим доказам належну правову оцінку та свої висновки, викладені у вироку, належним чином вмотивував.

Твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що наявні у справі докази не спростовують доводи обвинуваченого про те, що він не перебував у стані алкогольного сп`яніння і не мав наміру завдавати потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки допитані у судовому засіданні потерпілий та свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_14 вказали на те, що ОСОБА_6 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, підійшов до них безпричинно, при цьому поводився агресивно, чіплявся до ОСОБА_14 та в подальшому вдарив ОСОБА_11 , від чого останній впав.

Також посилання захисника-адвоката ОСОБА_8 на те, що суд не взяв до уваги показання потерпілого ОСОБА_11 , який зазначив, що не може пояснити механізм заподіяння йому тілесних ушкоджень, а також те, що у свідка ОСОБА_14 існують вкрай неприязні відносини із обвинуваченим, повністю спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами.

Так, під час допиту потерпілий ОСОБА_11 зазначив, що саме від удару кулаком у праву скроню, який завдав йому ОСОБА_6 , а не поштовху у груди, він впав і втратив свідомість.

Свідок ОСОБА_14 дійсно у своїх поясненнях зазначав про існування між ним та ОСОБА_6 неприязних відносин.

Ці показання потерпілого та свідка ОСОБА_14 відображені у вироку та враховані судом під час надання оцінки наявним у справі доказам.

Крім того, показання свідка ОСОБА_14 узгоджуються з іншими доказами, на які суд послався у вироку, тому підстав сумніватися в достовірності показань зазначеного свідка немає.

З твердженнями захисника в апеляційній скарзі про те, що висновки експерта ОСОБА_17 не містять дослідницької частини, а відповіді на питання слідчого мають характер припущень та вони не спростовують показання обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів погодитися не може, оскільки при апеляційному розгляді було встановлено, що вказані висновки експерта містять достатньо чіткий виклад обставин без будь-яких незрозумілих формулювань, з відображенням дослідницької частини.

Відхиляючи клопотання сторони захисту про визнання недопустимими наявних у кримінальному провадженні висновків судово-медичних експертиз №212 та №213 від 16 серпня 2014 року, №229 від 27 серпня 2014 року, проведеної експертом ОСОБА_13 , суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що технічні помилки у висновку не впливають на його сутність, а призначення слідчим у кримінальному провадженні судово-медичної експертизи та її проведення без участі обвинуваченого не свідчить про порушення процесуальних прав обвинуваченого, оскільки згідно з вимогами ст.ст.242-244 КПК України, відповідне право підозрюваного на цій стадії реалізується шляхом в т.ч. можливості заявити клопотання про залучення експерта, а не шляхом втручання у процес призначення та проведення експертиз за постановою слідчого.

Надаючи оцінку висновку повторної комісійної судово-медичної експертизи №25/к від 13 травня 2016 року, суд у вироку вірно зазначив про те, що даний висновок, в частині аналізу показань обвинуваченого ОСОБА_6 , є суперечливим і не узгоджується із сукупністю досліджених у справі доказів.

Так, у судовому засіданні ОСОБА_6 послідовно вказував, що потерпілий ОСОБА_11 при падінні повернув голову у праву сторону лише трохи, тобто на незначну ступінь, а не на максимальну відстань, на чому ґрунтується висновок комісійної експертизи. Про відсутність таких дій з боку потерпілого безпосередньо перед отриманням травми свідчать як показання самого потерпілого, так і свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_14 . Крім того, потерпілий та зазначені свідки, незалежно один від одного, послідовно стверджували, що з боку обвинуваченого мав місце саме удар у голову, а не поштовх у груди.

Доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 у цій частині, висновків суду не спростовують.

Крім того, твердження захисника про те, що судом не доведена наявність у обвинуваченого фізичної можливості завдати кулаком таких пошкоджень, які виявлені у потерпілого, спростовуються відображеними у вироку доказами, в тому числі і показаннями потерпілого, свідків, та висновками проведених у кримінальному провадженні судово-медичних експертиз.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дав правильну оцінку дослідженим доказам і дійшов обґрунтованого висновку про те, що вони є належними, допустимими, достатніми, та у своїй сукупності доводять вину ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, а також спростовують доводи останнього, заявлені на свій захист.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкцією статі Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вчинене ним кримінальне правопорушення. При цьому суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який віднесено до категорії тяжких, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, злочин вчинив у молодому віці, має постійне місце проживання та роботи, характеризується позитивно. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав добровільне часткове відшкодування матеріальної шкоди обвинуваченим, а також вчинення злочину вперше. Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав вчинення обвинуваченим злочину в стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у межах санкції ч.2 ст.121 КК України, у виді позбавлення волі.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , наявність обставин, що пом`якшує покарання, в т.ч. вчинення ОСОБА_6 злочину вперше, його молодий вік, наявність міцних соціальних зв`язків, суд дійшов обґрунтованого висновку щодо можливості застосування положень ст.ст.75, 76 КК України, та звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України, а також правильно застосував положення ст.75 КК України.

Колегія суддів не погоджується з доводами, викладеними в апеляційній скарзі прокурора та представника потерпілого про те, що оскільки ОСОБА_6 не визнав себе винним та не розкаявся у вчиненому, не відшкодував в повному обсязі завдану потерпілому матеріальну шкоду, його виправлення без ізоляції від суспільства неможливо, через наступне.

Як свідчать матеріали провадження ОСОБА_6 при судовому розгляді визнав себе винним частково, не заперечував того факту, що від його винних дій потерпілий отримав тілесні ушкодження, не погоджувався лише з кваліфікацією його дій. Заподіяну потерпілому шкоду на час розгляду провадження судом першої інстанції обвинувачений відшкодував частково, а на час апеляційного розгляду - в повному обсязі.

При цьому колегія суддів звертає увагу і на те, що на час апеляційного розгляду обвинувачений у добровільному порядку відшкодував потерпілому витрати на правову допомогу в сумі, зазначеній останнім.

Викладене у сукупності з іншими обставинами, в т.ч. і того, що ОСОБА_6 вперше притягається до кримінальної відповідальності, має постійне проживання та міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується, підтверджує висновки суду першої інстанції про те, що його виправлення можливо без ізоляції від суспільства.

Доводи, викладені в апеляційних скаргах прокурора та представника потерпілого, на думку колегії суддів, правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Заявлений потерпілим ОСОБА_11 цивільний позов суд першої інстанції вирішив з дотриманням положень ст.ст.127-129 КПК України, оскільки проаналізував всі докази, надані потерпілим в обґрунтування позовних вимог, дав їм правильну оцінку та своє рішення належним чином вмотивував.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення поданих апеляційних скарг.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування або зміну оскаржуваного вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді кримінального провадження не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційні скарги прокурора, захисника-адвоката ОСОБА_8 та представника потерпілого-адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 лютого 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.121 КК України, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4