Дата документу Справа № 331/8720/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №331/8720/17 Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-сс/778/273/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.584 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 березня 2018 року місто Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя (Україна), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , документованого паспортом громадянина Республіки Казахстан № НОМЕР_1 , виданим 31 травня 2006 року Міністерством юстиції Республіки Казахстан,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

апелянта ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 16 лютого 2018 року, якою задоволено клопотання першого заступника прокурора Запорізької області начальника управління нагляду у кримінальному провадженні старшого радника юстиції ОСОБА_9 та продовжено застосування відносно громадянина Республіки Казахстан ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційного арешту) терміном на 2 місяці, а саме до 16 квітня 2018 року.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що ОСОБА_6 компетентними органами Республіки Казахстан обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строки до семи та десяти років, перебуває у міжнародному розшуку, на території України не зареєстрований і перебуває нелегально, а також врахував те, що Генеральною прокуратурою України прийнято рішення про екстрадицію ОСОБА_6 до Республіки Казахстан, що свідчить про достатність підстав для продовження застосування відносно останнього екстрадиційного арешту до вирішення Генеральною прокуратурою України питання про його видачу та фактичної передачі компетентним органам Республіки Казахстан.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить вищевказану ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що слідчим суддею при обранні запобіжного заходу не були враховані положення п.9, п.10 ч.1 ст. 178 КПК України. Крім того, стороною обвинувачення в судовому засіданні не доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Апелянт зазначає, що до його затримання він проживав разом з батьками, що підтверджується міграційною реєстрацією, та про порушення відносно нього кримінального провадження в Республіці Казахстан обізнаний не був. Вважає можливим змінити відносно нього запобіжний захід на домашній арешт.

Згідно з ухвалою суду, перший заступник прокурора Запорізької області начальник управління нагляду у кримінальному провадженні ОСОБА_9 звернувся до Жовтневого районного суду м.Запоріжжя із клопотанням про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційного арешту) відносно громадянина Республіки Казахстан ОСОБА_6 .

Як вбачається з клопотання, 14 листопада 2017 року о 18 годині 30 хвилин співробітниками Запорізького РВП ДВП ГУ НП в Запорізькій області в порядку ст.ст. 208, 582 КПК України затримано ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який згідно з відомостями, наданими сектором Інтерполу та Європолу ГУНП в Запорізькій області та компетентними органами Республіки Казахстан, перебуває у міжнародному розшуку на підставі постанови старшого оперуповноваженого ВКП Саздинського ВП ВВС міста Актобе ОСОБА_10 від 23 березня 2014 року (ОРС №0005 від 23 березня 2014 року).

Того ж дня, про затримання ОСОБА_6 поінформовано ініціатора розшуку, від якого одразу надійшло підтвердження наміру звертатися із запитом про його екстрадицію.

Ухвалою слідчого судді Запорізького районного суду Запорізької області від 17 листопада 2017 року відносно ОСОБА_6 застосовано тимчасовий арешт на строк 40 діб у порядку ст. 583 КПК України.

19 грудня 2017 року до прокуратури Запорізької області з Генеральної прокуратури України надійшли матеріали запиту Генеральної прокуратури Республіки Казахстан про видачу ОСОБА_6 для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених п.1 ч.3 ст. 190, п.2 ч.4 ст. 190 КК Республіки Казахстан.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2017 року відносно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (екстрадиційного арешту) до вирішення Генеральною прокуратурою України питання щодо його видачі та фактичної передачі до Республіки Казахстан.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 15 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково, ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2017 року скасовано, постановлено нову ухвалу - про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційного арешту) на строк до 18 лютого 2018 року.

Прокуратурою Запорізької області відповідно до положень ст. 587 КПК України, на підставі доручення Генеральної прокуратури України №14/1/2-23805-17 від 15 грудня 2017 року проведено екстрадиційну перевірку обставин, що можуть перешкоджати видачі ОСОБА_6 до Республіки Казахстан для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених п.1 ч.3 ст. 190, п.2 ч.4 ст. 190 КК Республіки Казахстан.

За наслідками екстрадиційної перевірки, обставин, передбачених міжнародними договорами та ст. 589 КПК України, що можуть перешкодити видачі ОСОБА_6 до Республіки Казахстан для притягнення до кримінальної відповідальності за вказані злочини, не встановлено.

Так, матеріали запиту оформлені належним чином відповідно до вимог Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах 1993 року, якою врегульовано відносини між Україною та Республікою Казахстан з питань видачі правопорушників.

Відповідно до запиту про видачу ОСОБА_6 Генеральною прокуратурою Республіки Казахстан гарантовано відсутність на меті його переслідування за політичними мотивами, у зв`язку із расовою приналежністю, віросповіданням, чи національністю. Окрім того, його не буде піддано катуванню, жорсткому поводженню тощо.

Згідно з постановою слідчого СВ Саздинського ВП УВС м. Актобе від 25 січня 2015 року про кваліфікацію діяння підозрюваного ОСОБА_6 у листопаді 2012 року у мкр.11 м. Актобе умисно, із корисних спонукань, шляхом обману і зловживання довірою, з метою заволодіння чужим майном, заволодів грошовими коштами ОСОБА_11 , який працював на посаді інженера ТОВ «Iron Croop Aktobe», що належить підозрюваному, у розмірі 2 507 757 теньге.

Крім того, ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді директора ТОВ «Iron Сгоор Aktobe», у вересні 2012 року у м.Актобе умисно, із корисних спонукань, шляхом обману і зловживання довірою, з метою заволодіння чужим майном, отримав від директора ТОВ «Фірма Глобус» ОСОБА_12 грошові кошти за постачання лифтового обладнання у розмірі 28 800 000 теньге, які викрав та використав на власні потреби.

Кримінальна справа № 0872 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених п.1 ч.3 ст. 190, п.2 ч.4 ст. 190 КК Республіки Казахстан, перебуває у провадженні СВ Садзинського відділу поліції УВС м.Актобе Актюбинської області.

У зв`язку з ухиленням від слідства 16 березня 2014 року оголошено розшук ОСОБА_6 , а 23 березня 2014 року оголошено міжнародний розшук останнього, на підставі постанови старшого оперуповноваженого ВКП Саздинського ВП ВВС міста Актобе ОСОБА_10 .

Постановою судді суду № 2 м. Актобе ОСОБА_13 від 17 березня 2014 року санкціоновано арешт ОСОБА_6 на строк 2 місяці з моменту його затримання.

Вказані дії ОСОБА_6 компетентними органами Республіки Казахстан кваліфіковано за п.1 ч.3 ст. 190 КК Республіки Казахстан за ознаками шахрайства у великому розмірі, а також за п.2 ч.4 ст. 190 КК Республіки Казахстан за ознаками шахрайства, вчиненого неодноразово, у особливо великому розмірі.

Ці злочини відповідають ч.2 ст. 190 та ч.4. ст. 190 КК України і є екстрадиційними, оскільки передбачають покарання у виді позбавлення волі на строк більше одного року.

Строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за інкриміновані ОСОБА_6 діяння відповідно до ч.2 ст. 49 КК України не закінчилися.

Вказані злочини не належать до військових злочинів і не мають політичного характеру.

Відповідно до довідки ДМС України № 6.5-10060/6-17 від 11 грудня 2017 року, до територіальних органів ДМС України ОСОБА_6 з питань набуття громадянства України, визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не звертався, статус біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, не отримував.

Крім того, за даними УДМС України в Запорізькій області ОСОБА_6 27 червня 2000 року разом з матір`ю ОСОБА_14 отримав дозвіл на виїзд на постійне місце проживання до Республіки Казахстан. Станом на 27 листопада 2017 року він зареєстрованим на території Запорізької області не значиться (довідка №2301/01-28468 від 15 грудня 2017 року).

Згідно з довідкою МВС Республіки Казахстан за № 8/4-61/488-11-84 від 21 листопада 2017 року, ОСОБА_6 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , документований паспортом громадянина Республіки Казахстан № НОМЕР_1 , виданим 31 травня 2006 року Міністерством юстиції Республіки Казахстан, зі строком дії - до 30 травня 2016 року, є громадянином Республіки Казахстан.

На території України до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 не притягується (довідка № 54-16112017/23021 від 16 листопада 2017 року). Стан його здоров`я задовільний (довідка ДУ «Запорізький слідчий ізолятор від 21 листопада 2017 року).

У теперішній час ОСОБА_6 утримується у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Генеральною прокуратурою України 01 лютого 2018 року винесено постанову про видачу ОСОБА_6 до Республіки Казахстан для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених п.1 ч.3 ст. 190, п.2 ч.4 ст.190 КК Республіки Казахстан.

Копія вказаної постанови 02 лютого 2018 року вручена ОСОБА_6 , і 12 лютого 2018 року оскаржена ним до Жовтневого суду м. Запоріжжя. На час звернення із клопотанням ця скарга не розглянута.

Заслухавши доповідь судді; ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_6 та просили її задовольнити; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та вважала, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, переглядаючи ухвалу слідчого судді у межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.584 КПК України, при вирішенні питання про застосування екстрадиційного арешту слідчий суддя керується положеннями цього Кодексу та міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з положеннями ст.9 Конституції України та ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства та застосовуються в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

У відносинах між Україною та Республікою Казахстан з питань екстрадиції застосовується Конвенція про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, ратифікована Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94-ВР, Протоколом до неї від 29 березня 1997 року, ратифікованим Законом України від 03 березня 1998 року №140/98-ВР, Європейська Конвенція про видачу правопорушників 1957 року.

Згідно з приписами статті 1 Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року, статті 56 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, договірні сторони зобов`язуються на вимогу видавати одна одній осіб, які перебувають на їх території, для притягнення до кримінальної відповідальності.

Статтею 2 Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року, частиною другою статті 56 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, видача правопорушників здійснюється за правопорушення, за які відповідно до законів запитуваної та запитуючої сторін передбачено покарання на максимальний строк не менше одного року позбавлення волі.

Відповідно до положень статті 60 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року (в редакції Протоколу до неї від 29 березня 1997 року), після отримання вимоги про видачу запитувана сторона негайно вживає заходів до розшуку і взяття під варту особи, видача якої вимагається, за винятком тих випадків, коли видачу не може бути здійснено.

У пункті f статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

За змістом пункту 6 частини 2 статті 183 КПК України, до особи, яку розшукують компетентні органи іноземної держави за кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким може бути вирішено питання про видачу особи (екстрадицію) такій державі для притягнення до кримінальної відповідальності або виконання вироку.

Порядок та підстави застосування до особи екстрадиційного арешту визначені статтею 584 КПК України.

Згідно з вимогами ч.ч.6,8 цієї статті, строки тримання особи під вартою та порядок їх продовження визначаються КПК України. При розгляді клопотання слідчий суддя не досліджує питання про винуватість та не перевіряє законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи, щодо якої надійшов запит про видачу.

За змістом цієї статті, слідчий суддя, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання особи під вартою, відповідно до положень ст.199 КПК України, має дослідити подані йому матеріали на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу та з`ясувати конкретні причини тривалого тримання особи під вартою.

На думку колегії суддів, зазначених вимог закону при розгляді вищевказаного клопотання слідчий суддя дотримався.

З наданих суду матеріалів провадження вбачається, що наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку екстрадиційного арешту ОСОБА_6 перевірялись слідчим суддею при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення ОСОБА_6 , вислухана думка прокурора та захисника, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні вказаного питання.

Слідчим суддею встановлено, що в матеріалах провадження наявні відомості про перебування ОСОБА_6 у міжнародному розшуку для притягнення компетентними органами Республіки Казахстан до кримінальної відповідальності; відомості про те, що вказані дії ОСОБА_6 компетентними органами Республіки Казахстан кваліфіковано за п.1 ч.3 ст. 190 КК Республіки Казахстан за ознаками шахрайства у великому розмірі, а також за п.2 ч.4 ст. 190 КК Республіки Казахстан за ознаками шахрайства, вчиненого неодноразово, у особливо великому розмірі, ці злочини відповідають ч.2 ст. 190 та ч.4. ст. 190 КК України та передбачають покарання у виді позбавлення волі на строк більше одного року, а також відомості, що інкриміновані ОСОБА_6 злочини не належать до військових злочинів та не мають політичного характеру. Крім того, в матеріалах провадження міститься запит компетентних органів Республіки Казахстан про видачу ОСОБА_6 .

Також у судовому засіданні перевірено, чи є обставини, передбачені ст.589 КПК України та міжнародними договорами, які перешкоджають видачі ОСОБА_6 до Республіки Казахстан для притягнення до кримінальної відповідальності, досліджено питання щодо можливості перебування ОСОБА_6 в умовах СІЗО за станом здоров`я та питання щодо соціальних зв`язків останнього.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя ретельно дослідивши відомості, що містяться у документах, доданих до клопотання першого заступника прокурора Запорізької області, дав їм належну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність продовження екстрадиційного арешту ОСОБА_6 на строк, зазначений в оскаржуваній ухвалі.

Доводи ОСОБА_6 в апеляційній скарзі про недоведеність стороною обвинувачення ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, спростовуються відомостями, що містяться у матеріалах провадження, згідно з якими, ОСОБА_6 є громадянином Республіки Казахстан, де обвинувачується у вчиненні злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, перебуває у міжнародному розшуку, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на території України перебував без реєстрації.

З врахуванням всіх відомостей, що містяться в матеріалах провадження, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про те, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж екстрадицій ний арешт можуть не забезпечити у подальшому видачу ОСОБА_6 компетентним органам Республіки Казахстан, оскільки ризики, встановленні на час застосування до останнього вказаного запобіжного заходу, на цей час не зменшились.

Доводи ОСОБА_6 , викладені в апеляційній скарзі та при апеляційному розгляді в т.ч. про те, що він не був обізнаний, що знаходиться у розшуку, не спростовують вищевказаних висновків слідчого судді і є непереконливими.

Обставини, на які посилається ОСОБА_6 , а саме, те, що до затримання він мешкав разом із своїми батьками, встановлених ризиків теж не зменшують.

Посилання захисника адвоката ОСОБА_8 при апеляційному розгляді на те, що, на його думку, не підтвердженим є сам факт того, що ОСОБА_6 є громадянином Республіки Казахстан, оскільки його паспорт закінчив свою дію, є безпідставними, і спростовуються матеріалами провадження, в якій містяться офіційні відомості з Управляння міграційної служби Департаменту внутрішніх справ Актюбінської області Республіки Казахстан, відповідно до яких ОСОБА_6 зареєстрований у м.Актобе, з клопотанням про виїзд на постійне місце проживання за межі Республіки Казахстан та на вихід з громадянства Республіки Казахстан до УМВС ДВС Актюбінської області не звертався і є громадянином Республіки Казахстан.

З врахуванням викладеного, підстав для задоволення поданої ОСОБА_6 апеляційної скарги не вбачається.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.199, 407, 422, 584 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 16 лютого 2018 року, якою задоволено клопотання першого заступника прокурора Запорізької області начальника управління нагляду у кримінальному провадженні старшого радника юстиції ОСОБА_9 та продовжено застосування відносно громадянина Республіки Казахстан ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційного арешту) терміном на 2 місяці, а саме до 16 квітня 2018 року, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4