Справа № 371/1604/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/996/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 20.09.2017

ВИРОК
Іменем України
20 вересня 2017 року Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

при секретарі ОСОБА_6

з участю прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційними скаргами заступника прокурора Київської області та обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Миронівського районного суду Київської області від 30.06.2017 року, яким ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Елгава Латвія, який проживає без реєстрації в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, раніше судимого 04.12.2014 року Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом за ч. 1 ст. 309 КК України до 3 років обмеження волі та звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим терміном 2 роки; 23.11.2016 року Миронівським районним судом Київської області за ст. 185 ч. 1 КК України до штрафу в сумі 850 грн., засуджено за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі, за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України приєднано частково невідбуте покарання за вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду та остаточно призначено покарання у вигляді 3 років 2 місяців позбавлення волі, а вирок Миронівського районного суду Київської області від 23.11.2016 року виконувати самостійно.

Вироком також вирішено питання щодо речових доказів по справі.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :
Згідно вироку суду, ОСОБА_9 визнаний винним та засуджений за вчинення злочинів за наступних обставин.

ОСОБА_9 , будучи раніше судими за корисливі злочини на шлях виправлення не став, а повторно вчинив злочини.

Так, 01.12.2016 року близько 15 години 20 хвилин, ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, проходячи повз подвір`я потерпілої ОСОБА_10 , що знаходиться в АДРЕСА_2 , побачив біля замкненому сараї каструлю з нержавіючої сталі ємністю 80 л. Впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає, викрав зазначену вище каструлю, вартістю 630 грн. та викраденим розпорядився на власний розсуд.

Крім цього, 14.12.2016 року близько 20 години, ОСОБА_9 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою вчинення крадіжки, проник на огороджене подвір`я потерпілого ОСОБА_11 , що знаходиться в АДРЕСА_3 , де впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає, викрав з криниці водяний насос Aquatika моделі 777221 вартістю 1681 грн. 88 коп., чим завдав потерпілому шкоди на зазначену суму. Після чого з місця вчинення злочину зник та розпорядився викраденим на власний розсуд.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Київської області просить вирок суду скасувати в зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості та особі обвинуваченого через м`якість, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі; на підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі; на підставі ст.ст. 71, 72 КК України до покарання призначеного даним вироком приєднати повністю невідбуту частину покарання за вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 04.12.2014 року у виді 3 років обмеження волі, що за правилами ст. 72 КК України становить 1 рік 6 місяців позбавлення волі та повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Миронівського районного суду Київської області від 23.11.2016 року у виді штрафу в сумі 850 грн., та остаточно визначити ОСОБА_9 покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі та штрафу в сумі 850 грн. На підставі ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., виконувати самостійно. В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції порушено вимоги ст. 71 КК України, оскільки до покарання визначеного судом не приєднано покарання за вироком суду від 23.11.2016 року у виді штрафу. Крім того, прокурор зазначає на неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення ОСОБА_9 занадто м`якого покарання, оскільки він вчинив злочини під час іспитового строку, в стані алкогольного сп`яніння.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить перекваліфікувати його дії з ч. 3 на ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому більш м`яке покарання. В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначає, що його дії невірно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185КК України за фактом викрадення водяного насосу. Крім того, зазначає, що судом не враховано його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність претензій з боку потерпілих.

Заслухавши суддю доповідача, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та підтримав в повному обсязі апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, надавши сторонам кримінального провадження можливість виступити в судових дебатах та обвинуваченому з останнім словом, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

У відповідності до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції в повній мірі не дотримався.

У відповідності до ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного його відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_9 був засуджений 04.12.2014 року Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом за ч. 1 ст. 309 КК України до 3 років обмеження волі та звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим терміном 2 роки; 23.11.2016 року Миронівським районним судом Київської області за ст. 185 ч. 1 КК України до штрафу в сумі 850 грн.. Нові злочини, за які він засуджений оскаржуваним вироком, вчинив до повного відбуття покарання за попередніми вироками, при чому в період іспитового строку. За таких обставин суд повинен був застосувати ст. 71 КК України та визначити остаточне покарання за сукупністю вироків від 04.12.2014 року Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду, від 23.11.2016 року Миронівського районного суду та оскаржуваним вироком.

Натомість суд не належним чином застосував ст. 71 КК України, так як визначив остаточне покарання без врахування вироку від 23.11.2016 року Миронівського районного суду Київської області.

Колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, в частині необхідності призначення більш суворого покарання обвинуваченому при застосуванні ст. 71 КК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з врахуванням фактичних обставин справи, обставин, що обтяжують покарання, особи обвинуваченого, необґрунтовано визначив занадто малий покарання, який приєднав за принципом часткового складання покарань за сукупністю вироків.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Враховуючи викладене, колегія суддів знаходить за необхідне вирок суду першої інстанції в частині призначеного судом покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Обговорюючи питання про вид та розмір покарання, яке необхідно призначити обвинуваченому ОСОБА_9 , колегія суддів, враховуючи обставини, що пом`якшують покарання ( щире каяття та усунення заподіяної шкоди шляхом повернення викраденого потерпілим ), обставини, що обтяжують покарання ( вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння ), особу винного, який вчинив злочин під час іспитового строку за попереднім вироком, його характеристики, відсутність претензій потерпілих та приходить до висновку про необхідність призначення йому покарання в межах санкцій статей, за якими він визнається виним.

Колегія суддів не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 ст.ст. 69 чи 75 КК України та вважає, що його виправлення та перевиховання на даний час можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, зв`язку з чим не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Крім цього, колегія суддів знаходить безпідставними доводи апеляційної скарги обвинуваченого стосовно необхідності перекваліфікації його дій, поскільки обвинувачений в судовому засіданні визнав свою вину повністю, погодився з фактичними обставинами справи, в зв`язку з чим суд першої інстанції обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням даних, що характеризують особу ОСОБА_9 і не досліджував докази щодо обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому, обвинуваченому ОСОБА_9 було роз`яснено суть ч. 3 ст. 349 КК України, а також те, що він буде позбавлений можливості оскаржувати обставини справи, які не досліджувалися судом.

Поскільки обвинувачений ОСОБА_9 , у відповідності до ст. 349 КК України позбавлений можливості оскаржувати фактичні обставини справи, які не досліджувалися судом першої інстанції, колегія суддів позбавлена можливості перевірити вирок суду в цій частині.

Колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги заступника прокурора Київської області стосовно розміру покарання, яке необхідно призначити обвинуваченому ОСОБА_9 та знаходить за необхідне при застосуванні ст. 71 КК України застосувати принцип часткового складання покарань за сукупністю вироків.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області задовольнити частково.

Вирок Миронівського районного суду Київської області від 30.06.2017 року щодо ОСОБА_9 в частині призначеного покарання скасувати. Ухвалити в цій частині свій вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 роки позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі; на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі; на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного даним вироком покарання приєднати часткового невідбуте покарання за вироком від 04.12.2014 року Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду та вироком від 23.11.2016 року Миронівського районного суду та остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі та штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. На підставі ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. виконувати самостійно.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, обвинуваченим в той же строк з дня вручення копії вироку.

С У Д Д І :