Справа № 130/2225/16-к
Провадження №11-кп/772/1318/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 жовтня 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9
потерпілого ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження №0000604, внесене в єдиний реєстр досудових розслідувань 08 липня 2016 року за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_11 на вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19 серпня 2017 року, яким
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Станіславчик Жмеринського району Вінницької області, мешканця АДРЕСА_1 , з базовою загальною середньою освітою, одруженого, пенсіонера, раніше не судимого,
визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень із позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 2 (два) роки.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, в сумі 703 (сімсот три) гривні 68 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 2355 (дві тисячі триста п`ятдесят п`ять) гривень 48 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди, а також 2000 (дві тисячі) гривень витрат на правову допомогу.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 551 (п`ятсот п`ятдесят одну) гривню 20 копійок судового збору.
Вирішено питання про речові докази.
Відповідно до вироку суду, о 10 годині 00 хвилин 08.07.2016 року ОСОБА_9 , керуючи технічно справним власним автомобілем "Москвич-412", державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Барляєва в м. Жмеринка Вінницької області у напрямку мікрорайону "Сектор", не вибравши безпечної дистанції та безпечного інтервалу, допустив зіткнення мотоблоком "Zubr JR-Q78", що рухався у попутному напрямку, яким керував ОСОБА_11 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до Жмеринської Центральної районної лікарні. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №222, яка розпочата 12.09.2016 року та закінчена 16.09.2016 року, у ОСОБА_11 мало місце: струс головного мозку, забійна рана тім`яної ділянки голови, підшкірні гематоми лівої здухвинної ділянки, перелом крила лівої клубової кістки зі зміщенням, лінійний перелом вертлюжної впадини, лінійний перелом гілки лівої сідничної кістки, лінійний перелом правих бічних мас 1-го крижового хребця, діафізарні переломи основних фалангів 4-5-го пальців правої кисті та вивих на рівні 5-го міжфалангового суглоба 5-го пальця лівої кисті. Вказані ушкодження виникли від дії тупого предмету (предметів), по давності утворення можуть відповідати строку 08.07.2016 року, та за обставин, зазначених у постанові про призначення експертизи. Перелом крила лівої клубової кістки зі зміщенням, лінійний перелом вертлюжної впадини, лінійний перелом гілки лівої сідничної кістки, лінійний перелом правих бічних мас 1-го крижового хребця, діафізарні переломи основних фалангів 4-5-го пальців правої кисті та вивих на рівні 5-го міжфалангового суглоба 5-го пальця лівої кисті не являлися небезпечними для життя в момент заподіяння, не супроводжувалися небезпечними для життя явищами та за ознакою тривалого розладу здоров`я (більше 21 дня) належать до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості (п.2.2.1 "в" «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" 1995 року). Струс головного мозку, забійна рана тім`яної ділянки голови, підшкірні гематоми лівої здухвинної ділянки, за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, або незначну стійку втрату працездатності. Між хворобами, які відображені у медичній карті стаціонарного хворого №5813 і перебуванням ОСОБА_11 на лікуванні є причинний зв`язок. Відповідно до висновку автотехнічної експертизи від 17.08.2016 року №580а, в даній дорожній обстановці дії водія автомобіля "Москвич-412" державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_9 з технічної точки зору регламентувались вимогами п.13.1 Правил дорожнього руху. У діях водія мотоблоку "Zubr JR-Q78" ОСОБА_11 з технічної точки зору невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху не вбачається. Натомість у діях водія автомобіля "Москвич-412", державний номерний знак НОМЕР_1 вбачається невідповідність вимогами п.13.1 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.
Вказані дії ОСОБА_9 в ході досудового слідства кваліфіковані за ч.1 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
В апеляційній скарзі потерпілого ОСОБА_11 ставиться питання про скасування вироку Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19 серпня 2017 року в частині відмови в задоволенні його позову. Просить стягнути з ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_11 моральну та матеріальну шкоду в сумі 34148 гривень 30 копійок, з них 14148 гривень 30 копійок матеріальної шкоди, та 20000 гривень моральної шкоди. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд безпідставно не взяв до уваги покази свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 стосовно відшкодування 5000 гривень витрат на лікування, та автотранспортні послуги в сумі 2740, 10 гривень, на відновлюваний ремонт мотоблоку в сумі 2000 гривень, та на ремонт пошкодженого одягу в сумі 2000 гривень і на придбання сидіння для мотоблоку в сумі 180 гривень, крім того судом безпідставно не взято до уваги товарні чеки на придбання деталей ремонту мотоблоку від 18.09.2016 та 06.10.2016, мотивуючи вказане тим, що потерпілим не доведено потреби заміни деталей, що спростовується протоколом огляду транспортного засобу та показами свідка ОСОБА_13 .
Обвинувачений ОСОБА_9 подав письмові заперечення на апеляційну скаргу потерпілого та одночасно подав письмове клопотання про звільнення його від відбування покарання на підставі закону про амністію, яка усуває відбування покарання за вчинене діяння.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_11 підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених в ній та просить задовольнити її в повному об`ємі.
Обвинувачений ОСОБА_9 та прокурор ОСОБА_6 заперечили проти задоволення апеляційної скарги вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим. Одночасно обвинувачений підтримав клопотання про звільнення від відбування покарання, проти чого прокурор не заперечує.
Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга потерпілого не підлягає до задоволення, а клопотання обвинуваченого слід задовольнити з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.
Як убачається з вироку, суд дотримав зазначені вимоги закону, правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляційній скарзі не заперечуються.
Стосовно доводів апеляційної скарги потерпілого щодо неправильного вирішення цивільного позову апеляційний суд зазначає, що відповідно до положень ст.22, 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається виходячи із принципу змагальності сторін, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України, сторони мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, в т.ч. і щодо цивільного позову, який розглядається судом за правилами, встановленими КПК України із застосуванням норм ЦПК України для процесуальних відносин, що не врегульовані КПК України.
Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Згідно вимог ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до змісту п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.95 року №4 відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він при цьому виходив.
Так, в ході судового розгляду кримінального провадження судом першої інстанції встановлено винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження за обставин, що викладені у вироку. Основним безпосереднім об`єктом вказаного злочину є безпека руху й експлуатації автомобільного та деяких інших видів транспорту, а його додатковим обов`язковим об`єктом життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_11 , якому своїми неправомірними діями ОСОБА_9 завдано шкоди у вигляді середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
Цивільним позивачем ОСОБА_11 заявлено до відшкодування згідно поданих квитанцій (а.с.44-45, 117-119) витрати на своє лікування загалом в сумі 8083,24 грн. а також 5000 грн. на придбання ліків, чеки щодо яких у нього не збереглись; 3000 грн. вказав до стягнення згідно витрат на пальне та харчування за обставинами його транспортування індивідуальним автотранспортом до Печерської обласної лікарні відновлювального лікування та до судово-медичного експерта в м.Бар; згідно поданих товарних чеків (а.с.47) просив відшкодувати майнові витрати на заміну пошкоджених деталей мотоблоку на суму 1315 грн., а також 2000 грн. на його відновлювальний ремонт та 250 грн. на ремонт пошкодженого злочином одягу та взуття; окрім того вимагав відшкодувати обвинуваченим завданої йому моральної шкоди в сумі 20000 грн.
Під час досудового розслідування, цивільним відповідачем ОСОБА_9 добровільно відшкодовано потерпілому ОСОБА_11 кошти в розмірі 10000 грн., що підтверджується розпискою останнього від 20.07.2016 року (а.с.175) та добровільно визнано ним у судовому засіданні.
Цивільним відповідачем ОСОБА_9 та його представником цивільний позов визнано частково в розмірі 4270,93 грн. завданої матеріальної шкоди та в розмірі 5729,07 грн. моральної шкоди, з урахуванням добровільно відшкодованих коштів в розмірі 10000 грн.
Судом прийнято до уваги визнання стороною цивільного відповідача згідно представлених документальних підтверджень витрат потерпілого на його лікування в сумі 4011,03 грн. та на транспортні послуги в сумі 259,90 грн., вимоги щодо чого за таких обставин не становлять обов`язку доказування і, відповідаючи вимогам закону та не порушуючи прав інших осіб, підлягають відшкодуванню цивільним відповідачем на користь цивільного позивача. Додатково до вказаних коштів суд визнав необхідним до стягнення в межах заявлених позовних вимог на користь цивільного позивача 84,55 грн. витрат на придбання однієї упаковки мазі Живокосту згідно товарного чеку №299 від 12.09.2016 року (а.с.47 на звороті), що відповідає періоду проходження обвинуваченим оздоровлення у Печерській обласній лікарні відновного лікування з 09 по 29 вересня 2016 року.
Разом з тим, судом визнано безпідставними вимоги ОСОБА_11 в частині відшкодування витрат на медичні препарати в сумі 1607,61 грн., що за його ж повідомленням були надані у Комунальній установі "Жмеринська лікарня відновного лікування" за рахунок медичної страховки, а відтак не належить до особистих витрат потерпілого, які мають бути відшкодовані винною особою, що не становить підстав задоволення позову у цій частині вимог.
Судом визначено недоведеними всупереч власного обов`язку належними та допустимим доказами вимоги цивільного позивача ОСОБА_11 в частині відшкодування йому цивільним відповідачем витрат на лікування в сумі 5000 грн., решта заявленої суми на автотранспортні послуги у розмірі 2740,10 грн., витрат на відновлювальний ремонт мотоблоку в сумі 2000 грн. та на ремонт пошкодженого одягу в сумі 250 грн., й на придбання сидіння до мотоблоку на суму 120 грн., оскільки такі витрати не можуть доводитись показаннями свідків, виключно допит яких було представлено суду, а тому цивільний позов у цій частині вимог задоволенню не підлягає.
Суд також не прийняв до уваги представлені цивільним позивачем товарні чеки на придбання окремих технічних деталей від 18.09.2017 року та від 06.10.2016 року (а.с.47), оскільки ОСОБА_11 належно не доведено потреби заміни саме цих деталей у його мотоблоці, надто з огляду на зміст наведеного вище протоколу огляду останнього від 08.07.2016 року, що не містить застережень щодо їх пошкоджень на мотоблоку "Zubr JR-Q78".
З урахуванням сукупності наведеного загальна сума доведеного цивільним позивачем оспорюваного майнового відшкодування судом визначено у розмірі 4355,48 грн. (4011,03 грн. + 259,90 грн. + 84,55 грн.), яка вочевидь є меншою від визнаного обома сторонами розміру попередньо здійсненого грошового відшкодування в сумі 10000 грн., здійснення якого підлягає відповідному зарахуванню щодо добровільного відшкодування завданої майнової шкоди, а тому цивільний позов у цій частині вимог підлягає залишенню без задоволення.
Суд прийняв до уваги доводи цивільного позивача та його представника стосовно того, що протиправна поведінка обвинуваченого ОСОБА_14 спричинила потерпілому ОСОБА_11 моральні страждання, які виразились у перенесеному фізичному болі від численних переломів кісток опорно-рухового апарату та психологічному дискомфорті, пов`язаним із тривалою зміною звичного способу життя, зумовленими лікуванням та реабілітаційними заходами, спрямованими на відновлення здоров`я, неможливості у цей період повноцінно працювати та забезпечувати потреби сім`ї, власне наявність яких та наслідковий причинний зв`язок між ними та протиправними винними діями цивільного позивача визнано останнім.
При вирішенні розміру компенсації за завдану ОСОБА_9 моральну шкоду ОСОБА_11 судом враховано наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподювача та вини останнього у її заподіянні, тривалість лікування ОСОБА_11 упродовж чотирьох місяців, обставини завдання моральної шкоди, ступінь вини цивільного відповідача у її завданні, його відношення до вчиненого, характер моральних страждань позивача,
Натомість з урахуванням того, що цивільним відповідачем ОСОБА_9 під час досудового розслідування було добровільно передано потерпілому ОСОБА_11 10000 грн., відповідна різниця перевищення підтвердженої доказами та визначеної судом суми матеріальних витрат в розмірі 5644,52 грн. (10000 грн. - 4355,48 грн.) підлягає врахуванню у частину добровільного відшкодування немайнової шкоди, у зв`язку з чим остаточному стягненню підлягає решта визначеної судом моральної шкоди в сумі 2355,48 грн.
Окрім того, стягненню на користь цивільного позивача з цивільного відповідача підлягають сплачена та документально підтверджена сума витрат на правову допомогу в розмірі 2000 грн. (а.с.115) з розрахунку участі представника цивільного позивача адвоката ОСОБА_8 повних 6 годин у судових засіданнях 02.02.2017 року та 21.07.2017 року, та до яких судом не віднесено додаток №1 до договору №33 про надання правової допомоги (а.с.33), що за його змістом власне має лише погодження сторонами оплату послуг, проте не становить підтвердження факту такої сплати.
Таким чином судом першої інстанції позов потерпілого вирішено у відповідності до закону та підстав для зміни чи скасування судового рішення в цій частині немає.
Разом з тим, вирішуючи клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 про звільнення від відбування покарання суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до п.«ґ» ст.1 Закону України «Про амністію в 2016 році» (№1810-VIII від 22.12.2016 року) звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винним у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, а також особи, кримінальні справи відносно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно яких не набрали законної сили, які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Крім цього, відповідально до ч.1 ст.15 ЗУ «Про амністію в 2016 році» особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим Законом.
З вироку вбачається, що ОСОБА_9 визнаний винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень із позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 2 (два) роки.
При цьому кримінальне правопорушення (злочин), у вчиненні якого визнаний винним обвинувачений, відповідно до ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості, сам обвинувачений ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» досяг пенсійного віку.
З урахуванням зазначених обставин за наявності письмового клопотання обвинуваченого про звільнення від відбування покарання, суд приходить до висновку про можливість звільнення його від відбування основного та додаткового покарань, призначених вироком суду.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, ст.ст.1, 15 Закону України «Про амністію в 2016 році» суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_11 залишити без задоволення.
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 про звільнення від покарання на підставі Закону України «Про амністію в 2016 році» задовольнити.
Вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 08 серпня 2017 року у кримінальному провадженні №0000604, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 08.07.2016 року по обвинуваченню ОСОБА_9 за ч.1 ст.286 КК України змінити.
На підставі п.«ґ» ст.1, ст.15 Закону України «Про амністію в 2016 році» звільнити ОСОБА_9 від відбування основного покарання у вигляді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 (три тисячі чотириста) гривень та від додаткового покарання у вигляді позбавлення керування транспортними засобами строком на два роки, призначеного вироком суду від 08 серпня 2017 року.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.
Судді:
Згідно з оригіналом: