УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Категорія ст. 229 ч.3 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2016 року.
Апеляційний суд Житомирської області у складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за участі: прокурора ОСОБА_5 , представників потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника - адвоката ОСОБА_9 , секретар судового засідання ОСОБА_10 , -
Заслухавши доводи обвинуваченого та захисника в підтримання апеляційної скарги, доводи прокурора, потерпілого та його представника в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд, -
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. Посилається на істотне порушення місцевим судом вимог кримінально-процесуального закону та принципу презумпції його невинуватості всупереч практиці Європейського суду з прав людини. Твердить також про неповноту з`ясування місцевим судом всіх обставин справи та незясування причин відмови потерпілих від обвинувачення.
У запереченнях на апеляційну скаргу представник потерпілого ОСОБА_6 твердить про необгрунтованість доводів апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а ухвалу місцевого суду про закриття кримінального провадження, - без змін.
Відповідно до ч. 4 ст. 26 КПК України, кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.
Згідно положень ст. 284 КПК України, в разі, якщо під час судового провадження потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.
Положеннями ст. 17 КПК України щодо принципу презумпції невинуватості визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.
Дане кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 229 КК України, згідно положень ст. 477 КПК України, є кримінальним провадженням у формі приватного обвинуваченння, оскільки воно було розпочато на підставі заяви потерпілого ОСОБА_11 . У ньому також було визнано потерпілим ТОВ ВК "Мегабуд".
З матеріалів справи також видно, що судом першої інстанції не було порушено вищевказаних вимог кримінального процесуального закону.
Так, у судовому засіданні 25 січня 2016 року потерпілі та їх представники відмовилися від обвинувачення у даному кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення та заявили клопотання про закриття кримінального провадження з цієї підстави. Потерпілий ОСОБА_11 також просив прийняти відмову від його цивільного позову та стверджував, що він добросовістно, повністю та беззастережно відмовляється від обвинувачення у даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 та не має до нього ніяких претензій, у тому числі і матеріальних. Потерпілі та їх представники заявили, що їх відмова від обвинувачення є добровільною, їм роз'яснені та зрозумілі наслідки відмови від обвинувачення та закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України. Прокурор не заперечував проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. Сторона захисту заперечувала проти задоволення клопотання потерпілих та наполягала на подальшому судовому розгляді кримінального провадження (а. с. 175-176, 177-179, 180-181 т. 2).
За таких обставин суд першої інстанції законно та обгрунтовано постановив рішення про закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення щодо ОСОБА_8 у зв'язку з відмовою потерпілих та їх представників від обвинувачення.
Та обставина, що сторона захисту заперечувала проти задоволення вищевказаного клопотання потерпілих, не спростовує правильності прийнятого судом першої інстанції рішення, оскільки за змістом ст. 284 КПК України, в разі заперечення обвинуваченого проти закриття кримінального провадження, суд не вправі закрити кримінальне провадження лише у звязку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності та лише в цьому разі кримінальне провадження продовжується у звичайному порядку.
За змістом ухвали про закриття кримінального провадження, суд першої інстанції вказав про встановлення ним факту обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 229 КК України, - умисних дій, що виразилися у незаконному використанні знака для товарів і послуг, що завдало матеріальної шкоди у значному розмірі, вчинених службовою особою з використанням свого службового становища, - відповідно до тексту обвинувального акту у даному кримінальному провадженні. Будь-яких неприпустимих тверджень про доведеність цього обвинувачення або про висновок суду про вчинення обвинуваченим злочину (злочинів) судом не допущено.
Тому доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції принципу презумпції невинуватості є необгрунтованими.
Підстав для скасування або зміни ухвали суду першої інстанції немає.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 26 січня 2016 року про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_8 за ч.3 ст. 229 КК України, - без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді: