Провадження №1-кп/523/472/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2018 року

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4

потерпілого й цивільного позивача ОСОБА_5

представника потерпілого й цивільного позивача адвоката ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

в присутності обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт від 28.11.2017 року й додані до нього документи у кримінальному провадженні №0004590, внесеному до ЄРДР 07.09.2017 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Цхалбуто республіки Грузії, грузіна за національністю, громадянина Грузії, маючого посвідку на тимчасове проживання на території України, тимчасово проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , не маючого судимості в силу ст.89 КК України,

у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, а також цивільний позов вказаного представника до зазначеного обвинуваченого «Про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення», -

В С Т А Н О В И В:
05.12.2017 року на адресу Суворовського районного суду м.Одеси з Одеської місцевої прокуратури №4 надійшли зазначений обвинувальний акт й додані до нього документи за обвинуваченням ОСОБА_8 , а також цивільний позов представника цивільного позивача адвоката ОСОБА_6 , поданий в інтересах потерпілого ОСОБА_5 , до вказаного обвинуваченого «Про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення», які ухвалою судді від тієї ж дати призначені для розгляду в підготовчому судовому засіданні.
З`ясувавши позицію прокурора ОСОБА_4 щодо можливості призначення до судового розгляду обвинувального акту, заслухавши з цих же питань думку потерпілого й цивільного позивача ОСОБА_5 та його представника адвоката ОСОБА_6 , вислухавши захисника ОСОБА_9 й обвинуваченого ОСОБА_8 , дослідивши надані на розгляд суду відповідні процесуальні документи, суд дійшов наступних висновків.
Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має повернути прокурору обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
Положення ст.291 цього ж Кодексу встановлюють, що обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором, у випадку погодження з ним останнього, та у самому обвинувальному акті, наряду з іншим, повинні бути викладені: фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими; правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення, та за ч.4 цієї ж норми закону, до цього акту додаються реєстр матеріалів досудового розслідування, цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, розписки про отримання цих процесуальних документів відповідними особами, а надання до суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.
З огляду на ст.ст.110, 283 зазначеного Кодексу, всі рішення органів досудового розслідування, прокурора є процесуальними рішеннями, які оформлюються постановами та обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчинення кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відомості про що вносяться прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Відповідно до ст.7 вказаного Кодексу, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередність дослідження показань, речей і документів, диспозитивність судового провадження, а згідно зі ст.2 цього Кодексу, завданнями кримінального провадження, наряду із захистом особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, застосування до них лише належної правової процедури.

За приписами ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, а за змістом п.13 ч.1 ст.3 цього ж Кодексу, обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленим цим Кодексом.
Проте, при складенні й погодженні наданого на розгляд суду обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_8 , ані слідчим СВ Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , ані прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_4 наведені вище вимоги закону дотримані не були, оскільки у розглядуваному акті взагалі відсутнє викладення правової кваліфікації інкримінованого вказаному обвинуваченому діяння, а формулювання обвинувачення у цьому акті містить посилання на висновок судово-медичної експертизи з визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_5 (№2347 від 09.10.2017 року), який є в розпорядженні органу досудового розслідування та який ще до початку судового розгляду кримінального провадження по суті розкриває зміст означеного доказу обвинувачення, - суперечить положенням ч.ч.2, 4 ст.291 КПК України та свідчить про порушення принципів неупередженості суду і безпосередності дослідження ним доказів, що за переконанням суду, є неприпустимим.
Зазначені вище обставини, а саме розкриття змісту і сутності доказів стороною обвинувачення до початку судового розгляду кримінального провадження по суті, що фактичне ставить сторону захисту у нерівноправне у зрівнянні зі стороною обвинувачення становище, - суперечить принципам рівноправності та змагальності сторін під час судового розгляду, практиці Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч.2 ст.8 КПК України, підлягає обов`язковому застосуванню.

Разом з цим, викладені обставини, суперечать завданням кримінального провадження та принципам неупередженості суду і безпосередності дослідження ним доказів, закріплених в ст.ст.2, 7, 22, 23 КПК України, а також не відповідають практиці Апеляційного суду Одеської області, наведеної в ухвалах від 26.04.2017, 03.08.2017 року у провадженнях №№11-кп/785/332/17, 11-кп/785/467/17, відповідно.
Так, Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Рожков проти РФ» від 31.10.2013 року, в якій були встановлені порушення п.3 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначив, що принцип «рівності зброї» у наданні сторонами доказів, передбачає зрівнювання сторін не за кількісними ознаками наданих повноважень, а за процесуальним статусом в ході усього процесу, в тому числі і в суді, та встановлює, що кожній зі сторін повинна бути надана розумна можливість представляти свою правову позицію, включаючи свої докази таким чином, щоб вона не була поставлена в значно менш вигідне становище ніж інша сторона.
Наряду із наведеним, Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у пп.«а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного, він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19.12.1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії» №9783/82, п.79). Крім того, суд зазначає, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий розгляд, гарантоване п.1 цієї статі. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див. рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП) №25444/94, п.52; рішення від 25.07.2000 року у справі «Матточіа проти Італії» №23969/94, п.58; рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії» №42780/98, п.34).

Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції (див. зазначене рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП) №25444/94, п.54, а також «Даллос проти Угорщини», п.47).
Отже, оскільки викладене у означеному обвинувальному акті формулювання обвинувачення, з огляду на його невідповідність вимогам ст.ст.3, 291 КПК України, неможливо визнати таким, що висунуте в порядку, встановленим цим Кодексом, а у розглядуваному акті відсутнє викладення правової кваліфікації інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_8 злочину, то слід визнати неможливість призначення такого обвинувального акту до судового розгляду в цьому кримінальному провадженні.
Викладені вище обставини невідповідності обвинувального акту від 19.12.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_8 вимогам ч.ч.2, 4 ст.291 КПК України, у контексті приписів ст.ст.2, 3, 7, 22, 23 цього ж Кодексу, визнаються судом істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які фактично нівелюють принципи безсторонності та неупередженості суду, безпосередності дослідження ним під час судового розгляду кримінального провадження по суті доказів сторін, принципів їх рівноправності та змагальності, що за своєю сукупністю, унеможливлюють призначення до судового розгляду означеного обвинувального акту у цьому кримінальному провадженні, а відтак єдиним можливим й законним судовим рішенням, уявляється повернення зазначеного акту разом із заявленим під час досудового розслідування цивільним позовом у цьому ж провадженні прокурору Одеської місцевої прокуратури №4, для усунення протягом розумного строку виявлених судом недоліків.
Керуючись ст.ст.2, 3, 7, 8, 22, 23, 291, 314, 369-372 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Обвинувальний акт від 28.11.2017 року й додатки до нього у кримінальному провадженні №0004590, внесеному до ЄРДР 07.09.2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, разом із цивільним позовом у цьому ж провадженні, - повернути прокурору Одеської місцевої прокуратури №4, для усунення в розумні строки виявлених судом порушень вимог КПК України, викладених у мотивувальній частині ухвали.

Копії ухвали направити для виконання прокурору Одеської місцевої прокуратури №4, а також надати для відома іншим заінтересованим особам.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд міста Одеси до Судової палати по кримінальних справах Апеляційного суду Одеської області, протягом 7 днів з дня проголошення.

Суддя: ОСОБА_1