Справа №152/1322/17
Провадження по справі №1-кс/150/7/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2018 року с. Мазурівка

Суддя Чернівецького районного суду Вінницької області ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2
за участі:
обвинуваченого ОСОБА_3
захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
розглянувши в судовому засіданні заяву судді ОСОБА_7 про самовідвід в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Чернівецького районного суду ОСОБА_7 перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.
Головуючим в справі суддею було подано заяву про самовідвід, яка обґрунтована тим, що обвинувачений ОСОБА_3 являється уродженцем м. Шаргород та мешканцем с. Гибалівка Шаргородського району Вінницької області, тобто земляком головуючої судді. Крім того. Її брат перебуває у дружніх стосунках з обвинуваченим, що може викликати сумніви в неупередженості головуючої у справі судді та у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 75 та ч.1 ст. 80 КПК України є обов`язковою підставою для заявлення суддею про самовідвід.
Обвинувачений ОСОБА_3 відніс вирішення заяви судді про самовідвід на розсуд суду.
Захисники обвинуваченого не заперечили проти задоволення заяви судді про самовідвід.
Прокурор зазначив, що наведені в поданій суддею заяві про самовідвід обставини є суттєвими, а тому не заперечив проти задоволення заяви судді про самовідвід.
Заслухавши думку обвинуваченого, його захисників та прокурора з приводу поданої головуючою в справі суддею про самовідвід, дослідивши матеріали справи за заявою про самовідвід головуючого у справі судді, суд дійшов наступних висновків.
Статтею 75 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні:
1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;
2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;
3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;
4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;
5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 КПК України порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.
Судом встановлено, що в провадженні головуючої судді ОСОБА_7 перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.
Із поданої головуючою у справі суддею встановлено, що обвинувачений по справі є земляком судді, а також перебуває в дружніх стосунках з її братом.
Так, у пункті 2.5 «Бангалорських принципів поведінки судді» (схвалені резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року) зазначено, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
Згідно зі статтею 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого ХІ черговим з`їздом суддів України 22 лютого 2013 року, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
За наявності підстав, передбачених статтями 75-79 КПК України, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.
Згідно зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року і, відповідно до статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства (далі - Конвенція) кожен при вирішенні спору щодо його прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви № 29458/04 та № 29465/04) від 20 липня 2006 року зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Занд проти Австрії" (заява №7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року) комісія звернула увагу на те, що стаття 6 Конвенції передбачає: "всю організаційну систему судів, включаючи не тільки питання, які підпадають під юрисдикцію певних видів судів, але також встановлення окремих судів та визначення їх місцевої юрисдикції".
Окрім того, у рішеннях у справі "Посохов проти Росії" (заява № 63486/00) від 4 березня 2003 року та у справі "Федотова проти Росії" (заява № 73225/01) від 13 квітня 2006 року Європейський суд з прав людини також вказав, що суд не є встановленим законом у разі, якщо правила, які регламентують склад суду, не були додержані.
Отже, з огляду на наведене, можна стверджувати, що "судом, встановленим законом" (пункт 1 ст. 6 Конвенції) не вважається суд, який розглядає справу, не дивлячись на наявність підстав для заявлення самовідводу.
Із зазначеного вище, належить зробити висновок, що самовідвід це обов`язок, зокрема судді, метою якого є гарантування неупередженості та об`єктивності здійснення правосуддя, який попереджає можливість скасування рішення з мотивів незаконності складу суду.
Отож, враховуючи викладене, суддя вважає, що заява судді ОСОБА_7 про самовідвід в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України є вмотивованою, а тому підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.2 ст.82 КПК України у разі задоволення заяви про відвід (самовідвід) судді, який здійснює судове провадження одноособово, справа розглядається в тому самому суді іншим суддею.
Керуючись ст.ст. 34,75, 80, 81, 82 КПК, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Заяву судді ОСОБА_7 про самовідвід в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України - задоволити.
Справу №152/1322/17 (провадження по справі №1-кп/150/9/18) про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України - передати для вирішення питання про здійснення повторного автоматизованого розподілу в порядку, встановленому ст. 35 КПК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ ОСОБА_8