УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю: представника власника майна- адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду

м. Києва

клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2013 року, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0009599 від 06 червня 2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИВ:
28 листопада 2017 року ОСОБА_4 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2013 року, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0009599 від 06 червня 2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, в обґрунтування якого зазначила наступне.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2013 року було задоволено клопотання слідчого СВ Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві, погоджене з прокурором прокуратури Шевченківського району м. Києва ОСОБА_5 та накладено арешт на нежилі приміщення підвалу з №1 по №5 (групи приміщень №82) та №1 (групи приміщень №83) (в літ. А) загальною площею 92,90 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, потреба у такому заході забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, на даний час відпала, з огляду на таке. ОСОБА_4 є законним власником нежилих приміщень підвалу з №1 по №5 (групи приміщень №82) та №1 (групи приміщень №83) (в літ. А) загальною площею 92,90 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування нежилих приміщень від 20 січня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 , номер свідоцтва №6994, які були набуті нею на законній підставі. Крім того, вказані приміщення не мають жодного відношення до кримінального провадження № 0009599, не являються речовими доказами у кримінальному провадженні № 0009599, оскільки не були знаряддям вчинення кримінального правопорушення та не містять слідів кримінального правопорушення. ОСОБА_4 не має жодного відношення до кримінального провадження № 0009599, до цивільного позову, заявленого до ОСОБА_7 у вказаному кримінальному провадженні, в родинних стосунках з ОСОБА_7 вона не перебуває з 03 березня 1992 року.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання про скасування арешту майна підтримав, просив слідчого суддю задовольнити його у повному обсязі.

Слідчий Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві, в провадженні якого перебувають матеріали кримінального провадження № 0009599, в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду повідомлявся завчасно та належним чином, причин неявки слідчому судді повідомлено не було.

Разом з тим, враховуючи передбачені ч.2 ст. 174 КПК України строки розгляду зазначеної категорії клопотань, слідчий суддя приходить до висновку про можливість проведення судового розгляду за відсутності слідчого Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві, в провадженні якого перебувають матеріали кримінального провадження № 0009599.

Слідчий суддя, вислухавши представника власника майна адвоката ОСОБА_3 , вивчивши клопотання про скасування арешту майна та додані до нього матеріали, вважає, що воно підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження-судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя приходить до висновку про наявність у ОСОБА_4 права на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

Згідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують ,що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення,пересування, передачі майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове ,до скасування у встановленому цим Кодексом порядку,позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб,конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1)збереження речових доказів; 2)спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно ч.2 ст.173 ПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя ,суд повинен врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт накладався у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння,що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт накладається у випадках, передбачених п.3, 4 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного,обвинуваченого, засудженого,третіх осіб.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження №0009599 від 06 червня 2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2013 року було накладено арешт на нежилі приміщення підвалу з №1 по №5 (групи приміщень №82) та №1 (групи приміщень №83) (в літ. А) загальною площею 92,90 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Зі змісту вказаної ухвали слідчого судді вбачається, що підставою для накладення арешту стало існування достатніх підстав вважати, що нежилі приміщення підвалу з №1 по №5 (групи приміщень №82) та №1 (групи приміщень №83) (в літ. А) загальною площею 92,90 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 є предметом вчинення кримінального правопорушення, мають значення для встановлення істини у справі, мають ознаки речових доказів, а також з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні та для забезпечення заявленого в кримінальному провадженні цивільного позову.

Статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч.3 ст.28 КПК України, однак вони мають бути об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Під час судового розгляду встановлено, що незважаючи на те, що досудове розслідування в кримінальному провадженні №0009599 від 06 червня 2013 року триває, у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_4 не повідомлено про підозру, стосовно неї не здійснюється досудове розслідування, версія органу досудового розслідування про те, що нежилі приміщення підвалу з №1 по №5 (групи приміщень №82) та №1 (групи приміщень №83) (в літ. А) загальною площею 92,90 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , є предметом, доказом злочину, належним чином не досліджена та не підтверджена допустимими в розумінні ст.86 КПК України доказами.

Викладені обставини свідчать, що ризики, що стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а саме арешту майна ОСОБА_4 на час розгляду клопотання про скасування арешту майна відпали, що обґрунтовано матеріалами доданими до клопотання та представником власника майна у судовому засіданні, тоді як слідчим не наведено додаткових доводів в обґрунтування наявних ризиків, як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у правомірне володіння ОСОБА_4 належним їй майном на підставі зазначених обставин, оскільки представником ОСОБА_4 доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

У зв`язку з чим вважає доцільним скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2013 року, не вбачаючи потреби для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, а відтак клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна підлягає задоволенню.

Керуючись вимогами ст. ст.170, 171, 173, 174, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2013 року, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0009599 від 06 червня 2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладений у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0009599 від 06 червня 2013 року, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2013 року (справа №761/31430/13-к, провадження №1-кс/761/10413/2017) на майно, а саме:

- нежилі приміщення підвалу з №1 по №5 (групи приміщень №82) та №1 (групи приміщень №83) (в літ. А) загальною площею 92,90 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1