Справа № 610/1040/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2018 р. Балаклійський районний суд Харківської області у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
Повернувшись додому близько 16.00 год. 30.03.2018 року виявив відсутність автомобіля на встановленому місці, після чого звернувся до правоохоронних органів.
Згідно з допитом свідка ОСОБА_7 встановлено, що близько пів року тому остання придбала вказаний автомобіль ВАЗ 2101 д.н. НОМЕР_1 без будь-яких письмових договорів та з того часу використовувала автомобіль у власних цілях, для чого найняла до себе у якості водія
ОСОБА_8 30.03.2018 року вона на електропотязі поїхала до м. Ізюм, у цей час ОСОБА_8 , начебто поїхав до м. Балаклія ремонтувати вказаний автомобіль. Пізніше повідомив, що автомобіль він залишив поблизу механіка у «лагерях» м. Балаклія, а сам поїхав у невідомому напрямку, куди саме не сказав. Близько 16.20 год. вона разом зі своїм сином ОСОБА_9 у м. Балаклія виявили вказаний автомобіль ВАЗ 2101, який знаходився поблизу домоволодіння, стояв за двором та був відчинений. Перевіривши документи, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу знаходилось у козирку на стороні водія, ключі знаходились у замку запалення, після чого разом із ОСОБА_9 сіли до автомобіля та поїхали до смт. Савинці.
30.03.2018 року слідчим в ході огляду виявлено автомобіль ВАЗ 2101 д.н. НОМЕР_1 , який знаходився у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2 .
Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_8 в день передачі автомобіля ОСОБА_4 виїхав за межі України до Російської Федерації, на теперішній час встановити місцезнаходження останнього не виявилось можливим.
В ході попереднього розслідування будь-яких документів на автомобіль, у тому числі свідоцтво про реєстрацію, довіреність або страховий полюс ОСОБА_7 не надала.
Згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , власником вказаного автомобіля ВАЗ 2101 д.н. НОМЕР_1 є ОСОБА_6 , який мешкає по АДРЕСА_1 .
Відповідно до положень ст. 98 КПК України, автомобіль «ВАЗ-2101», р.н. НОМЕР_1 , може бути речовим доказом, оскільки виступав в якості знаряддя вчинення злочину. Автомобіль був представлений потерпілому з метою спонукання його для передачі грошей, які в цьому випадку виступали об`єктом кримінально протиправних дій. Вказаний автомобіль може бути використаний як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Слідчий зазначає, що на цей час існують вказані обставини, які свідчать проте, що незастосування арешту автомобіля може призвести до його приховування, перетворення (розборки) або відчуження, орган досудового розслідування просить накласти арешт на зазначений в клопотанні автомобіль.
У судовому засіданні слідчий та потерпілий підтримали клопотання та просили його задовільнити.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 цього Кодексу, а саме: запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність
підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до п 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, якою визначено, що речовими доказами є матеріальні обєкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна.
Слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав до задоволення клопотання, оскільки слідчий довів наявність вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, зазначене у клопотанні рухоме майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, оскільки транспортний засіб є речовим доказом, тобто був представлений потерпілому з метою спонукання його для передачі грошей, які в цьому випадку виступали об`єктом кримінально протиправних дій. Вказаний автомобіль може бути використаний як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, незастосування арешту автомобіля може призвести до його приховування, перетворення (розборки) або відчуження, та вважає за доцільне накласти арешт на автомобіль «ВАЗ-2101», р.н. НОМЕР_1 , що перебуває у власності ОСОБА_6 та користувачем якого є ОСОБА_7 , шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування автомобілем.
На підставі викладеного, керуючись ст. 98, 107, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя
Накласти арешт на автомобіль «ВАЗ-2101», р.н. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , користувачем якого є ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , позбавивши ОСОБА_6 (власника вказаного автомобіля) та ОСОБА_7 та інших невідомих слідству осіб (у разі наявності у них права на користування та розпорядження вказаним майном) права на відчуження, розпорядження та користування автомобілем ВАЗ 2101 д.з. НОМЕР_1 .
Місцем зберігання автомобіля «ВАЗ-2101», р.н. НОМЕР_1 , синього кольору, визначити спеціальний майданчик (стоянку) Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області за адресою: Харківська область, м.Балаклія, вул.Жовтнева,33.
Виконання ухвали доручити сектору реагування патрульної поліції Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом 5 днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1