Справа № 157/2262/17 Провадження №11-кп/773/433/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.3 ст.185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 вересня 2017 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 26 червня 2017 року, яким -

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Лебединка Советського району Аватономної Республіки Крим, без реєстрації та визначеного місця проживання, громадянин України, освіта середня, не працює, неодружений, раніше судимий: вироком Советського районного суду Автономної Республіки Крим від 05.08.1988р. за ч.3 ст.140, ч.2 ст.140, ст.42 КК України (в редакції 1960 року) на строк 3 роки позбавлення волі з конфіскацією майна; звільненого з місць ув`язнення 15.06.1991р. по відбуванню строку покарання; вироком Красноперекопського районного суду Автономної Республіки Крим від 14.08.1992р. за ч.3 ст.140, ч.3 ст.140, ч.2 ст.215-3, ч.2 ст.142, ст.42 КК України (в редакції 1960 року) на строк 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна; звільненого з місць ув`язнення 04.11.1997р. по відбуванню строку покарання; вироком Красноперекопського міськрайонного суду Автономної Республіки Крим від 03.08.1998р. за ч.2 ст.196-1, ч.3 ст.142, ст.42 КК України (в редакції 1960 року) на строк 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна; звільненого з місць ув`язнення 12.02.2007р. по відбуванню строку покарання; вироком Красноперекопського міськрайонного суду Автономної Республіки Крим від 14.07.2008р. за ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.1 ст.70 КК України на строк 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна; звільненого з місць ув`язнення 20.09.2016р. по відбуванню строку покарання;

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Запобіжний захід, до набрання вироком законної сили, обвинуваченому ОСОБА_9 залишено попередній - тримання під вартою , але не довше 60 днів, тобто до 14 серпня 2017 року включно.
Строк відбуття покарання ОСОБА_9 визначено рахувати з 08 квітня 2017 року, тобто з моменту його затримання.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_9 в строк покарання, призначеного за цим вироком, строк попереднього ув`язнення за період з 08.04.2017р. по 20.06.2017р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, освіта середня, не працює, неодружений, раніше судимий: вироком Камінь-Каширського районного суду від 23.05.2008р. за ч.1 ст. 296, ст.101 КК України до арешту на строк 45 днів; звільнений по відбуванню строку покарання; вироком Камінь-Каширського районного суду від 18.06.2009р. за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік і 6 місяців; вироком Камінь-Каширського районного суду від 03.11.2009р. за ч.1 ст. 162, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 8 місяців; звільнений з місць ув`язнення на підставі постанови Ковельського міеькрайонного суду Волинської області 24.09.2010р. умовно-достроково не невідбутий строк покарання 4 місяці 24 дні;
вироком Камінь-Каширського районного суду від 17.05.2011р. за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців; звільнений з місць ув`язнення 20.10.2015р. по відбуттю строку покарання,
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Запобіжний захід, до набрання вироком законної сили, обвинуваченому ОСОБА_10 залишено попередній - тримання під вартою, але не довше 60 днів, тобто до 14 серпня 2017 року включно.
Строк відбуття покарання ОСОБА_10 визначено рахувати з 10 травня 2017 року, тобто з моменту його затримання.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_10 в строк покарання, призначеного за цим вироком, строк попереднього ув`язнення за період з 10.05.2017р. по 20.06.2017р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вироком вирішено питання про речові докази та судові витрати.

В С Т А Н О В И В
Згідно вироку суду, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнані винними в тому, що вони, за попередньою змовою між собою, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, повторно, близько 00.30год. 08 квітня 2017 року, діючи з корисливих мотивів та керуючись метою таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у приміщення, шляхом вільного доступу проникли на територію домогосподарства ОСОБА_14 , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , звідки умисно, таємно викрали належну потерпілому гужову підводу, на якій лежав металевий цеп, а також, шляхом відкриття защіпки вхідних дверей та зняття віконної рами проникли до господарських приміщень на території даного домогосподарства, звідки умисно, таємно викрали належні ОСОБА_14 кінного хомута вартістю 300 грн., кінну дугу вартістю 100 грн., вуздечко вартістю 200 грн. та безпородного коня світло-гнідої масті ринковою вартістю 15075 грн., чим заподіяли потерпілому матеріальних збитків на загальну суму 15675 гривень.
Крім цього, обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , за попередньою змовою, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, повторно, близько 01.00год. 08 квітня 2017 року, діючи з корисливих мотивів та керуючись метою таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у приміщення, шляхом вільного доступу проникли в стайню, що знаходиться на території домогосподарства ОСОБА_15 , за адресою: АДРЕСА_2 , звідки умисно, таємно викрали належну останньому безпородню кобилу вороної масті ринковою вартістю 11977 грн., а також, шляхом відкриття защіпки вхідних дверей проникли до господарського приміщення, звідки умисно, таємно викрали належну ОСОБА_15 кінну вуздечку вартістю 200 грн., чим заподіяли потерпілому матеріальних збитків на загальну суму 12177 гривень.
У поданій апеляції прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи фактичних обставин справи, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особам обвинувачених, безпідставного та невмотивованого призначення надто м`якого покарання. Зазначає, що судом при постановлені вироку та обрані виду і міри покарання обвинуваченим порушено вимоги ст.65 КК України, оскільки суд не в повній мірі врахував особи обвинувачених, які винуватість не визнали, неодноразово притягалися до кримінальної відповідальності та відбували покарання в місцях позбавлення волі. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий, яким призначити ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , кожному зокрема, покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Посилається на те, що судом не надано правову оцінку всім доказам в сукупності, вирок суду не мотивований, а докази обвинувачення належним чином не перевірені, оскільки ОСОБА_9 злочину не вчиняв, а лише взяв коней у користування, яких збирався повернути. Зазначає, що досудове розслідування та судовий розгляд проведений з грубим порушенням норм КПК України, з обвинувальним нахилом, оскільки будь-яких прямих доказів про вчинення ОСОБА_9 злочину в процесі кримінального провадження не здобуто, натомість в основу вироку покладений окрім того і протокол слідчого експерименту, який не можна вважати допустимим доказом. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та, як можна зрозуміти зі змісту скарги, виправдати ОСОБА_9 .

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Посилається на те, що судом не надано правову оцінку всім доказам в сукупності, вирок суду не мотивований, а докази обвинувачення належним чином не перевірені. ОСОБА_10 взагалі ніякого злочину не вчиняв, а потерпілі та свідки не можуть прямо стверджувати про причетність обвинуваченого до злочину, при цьому обвинувачений ОСОБА_16 чітко вказував в судовому засіданні про те, що злочин вчинив самостійно, а ОСОБА_17 оговорював. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі щодо ОСОБА_10 .

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, міркування захисників та обвинувачених, які, кожен зокрема, підтримали апеляційні скарги захисників з викладених у них підстав, а скаргу прокурора заперечили, думку прокурора, який заперечив скарги захисників, а скаргу прокурора підтримав, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи і зроблений обґрунтований висновок про винуватість як ОСОБА_9 , так і ОСОБА_10 у повторному вчиненні таємного викрадення чужого майна, вчиненого за попередньою змовою групою осіб поєднаного з проникненням у інше приміщення. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.

Так, суд першої інстанції підставно взяв до уваги саме показання потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 про те, що дійсно за вказаних обставин місця та часу було викрадені коні та майно, які належали саме їм на праві власності.
Дані показання є чіткими та послідовними, підтверджені іншими доказами по справі, зокрема протоколами оглядів місця події, висновком експерта щодо вартості викрадених коней, який є науково-обгрунтованим, показаннями свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та іншими доказами, яких піддавати сумніву в суду підстав немає.

Окрім того, свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_21 будучи безпосередньо допитаними в судовому засіданні дали чіткі та послідовні показання щодо обставин вчинення обвинуваченими крадіжки з метою збуту викраденого майна.

Немає в суду підстав і вважати, що потерпілі або свідки оговорюють обвинувачених.

Таким чином, доводи скарги захисника ОСОБА_7 про відсутність умислу в ОСОБА_9 на вчинення крадіжки, та доводи скарги захисника ОСОБА_8 про непричетність ОСОБА_10 до вчиненого злочину, спростовуються вищенаведеними доказами.

Сукупність досліджених доказів дала суду можливість поза розумним сумнівом як прийти до обгрутованого висновку про винуватість ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого злочину, так і спростовувати їхні версії про відсутності як факту крадіжки, так і причетності до злочину ОСОБА_10 .

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про визнання слідчого експерименту недопустимим доказом не ґрунтуються на положеннях ст.ст. 93, 94 КПК України і відхиляються апеляційним судом. Більше того, йому надана правильна оцінка в сукупності з іншими доказами, а помилкове посилання судом першої інстанції про участь в слідчому експерименті обвинуваченого ОСОБА_9 не є підставою для визнання даного доказу недопустимим.

Правильно поклавши в основу обвинувального вироку показання потерпілих та свідків, які узгоджуються і підтверджуються сукупністю інших доказів по справі, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив версію обвинувачених щодо відсутності умислу та непричетності до вчиненого злочину ОСОБА_10 .

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до законного висновку, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно за попередньою змовою групою осіб, вчинив таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у інше приміщення, а тому їх дії вірно кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України.

Як убачається з вироку, призначаючи обвинуваченим покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких.

Обставини, що пом`якшують покарання судом не встановлено, а обставиною, що обтяжує покарання обох обвинувачених, суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, що і не оскаржується прокурором.

З огляду на тяжкість вчиненого злочину, даних про особу обвинувачених, які неодноразово судимі, відбували покарання в місцях позбавлення волі, їх негативні характеристики, суд першої інстанції прийшов вірного висновку про необхідність призначення покарання саме у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально. Враховуючи думку потерпілого про призначення несуворого покарання, апеляційний суд погоджується і призначеним судом першої інстанції строком покарання.

На думку апеляційного суду, обране судом першої інстанції покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження нових злочинів, як самими обвинуваченими, так і іншими особами, а тому підстав для скасування чи зміни судового рішення за доводами, які викладені в апеляційних скаргах, немає.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 26 червня 2017 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, в той самий строк з дня вручення їм копії ухвали.

Головуючий

Судді