ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2018 м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 521/13242/17-к відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Будераж Рівненської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , дані про судимість відсутні,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В :

08 серпня 2017 року, приблизно о 19 годині 45 хвилин, ОСОБА_8 , перебуваючи на непроїжджій частині вулиці Гайдара, неподалік будинку №58/2, побачив золотий ланцюжок, який перебував на шиї потерпілої ОСОБА_9 .

Реалізуючи раптово виниклий умисел, спрямований на протиправне відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно та керуючись корисливим мотивом незаконного збагачення за рахунок чужого майна, ОСОБА_8 скоротив дистанцію між ним та потерпілою ОСОБА_9 зробивши два швидких кроки, шляхом ривку, схопив правою рукою золотий ланцюжок, вагою 10 грам, довжиною 43 см, вартістю 10 000 гривень, який знаходився на шиї потерпілої ОСОБА_9 тим самим відкрито заволодів майном потерпілої, після чого залишив місце події. Викраденим майном ОСОБА_8 розпорядившись на власний розсуд.

Обвинувачений ОСОБА_8 свою вину в скоєнні злочину, передбаченому ст.186 ч.1 КК України визнав повністю, підтвердив вищевикладені обставини та заявив про щире каяття у вчиненому. При цьому, скориставшись наданому обвинуваченому процесуальним правом ОСОБА_8 від дачі показів відмовився.

Роз`яснивши учасникам процесу положення ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом встановлено, що учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, у суду відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності позиції обвинуваченого щодо визнання вини.

Дії ОСОБА_8 суд кваліфікує як злочин, передбачений ст.186 ч.1 КК України за ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

При призначенні ОСОБА_8 покарання суд керується загальними принципами призначення покарання, визначеними в ст.ст. 50, 65 КК України.
Обставиною, що пом`якшуює покарання ОСОБА_8 , суд визнає щире каяття обвинуваченого у вчиненні злочину.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_8 , судом не встановлено.

Цивільнім позивачем ОСОБА_9 був заявлений цивільний позов про відшкодування ОСОБА_8 матеріальної шкоди у розмірі 15 000 гривень та про відшкодування компенсації моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень.

Обґрунтовуючи свої вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди, ОСОБА_8 вказала, що така шкода була їй спричинена внаслідок крадіжки належного їй майна та вказала, що окрім золотого ланцюжка обвинувачений заволодів золотим хрестиком з діамантом. На підтвердження позовних вимог, ОСОБА_9 були надані фотознімки з зображенням цього хрестика, який висів на викраденому ланцюжки.

В обґрунтування позовних вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди позивач вказала, що моральна шкода полягає в моральних стражданнях, яки довелося їй перенести з приводу протиправних дій проти неї.

Цивільний відповідач ОСОБА_8 позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди не визнав, позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди визнав повністю.

При розгляді питання про наявність причинного зв`язку між неправомірними діями відповідача та понесеною позивачем матеріальною шкодою, суд керується положеннями п.1, 2 п.п.1, п.3 ст.22 ЦК України, відповідно до яких, особа, якій спричинені збитки, має право на їх відшкодування у повному обсязі.

Розглянувши позов в частині стягнення з відповідача суми заподіяної матеріальної шкоди, враховуючи встановлені під час досудового слідства обставини вчинення злочину, викладені в обвинувальному акті, які не оспорювалися учасниками судового засідання, у тому числі і потерпілою, а також аналізуючи додані позивачем докази цивільного позову, суд не знаходить підстав для висновків про наявність причинного зв`язку між неправомірними діями відповідача та понесеною позивачем матеріальною шкодою, тому вважає за необхідне відмовити у задоволенні цивільного позову в частині стягнення з обвинуваченого суми матеріального збитку.

При розгляді питання про наявність причинного зв`язку між неправомірними діями відповідача і понесеною позивачем моральною шкодою, суд керується положеннями ст. 23 ЦК України, відповідно до яких, особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення її прав.

У відповідністю до статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, що її заподіяла за наявності її вини.

У судовому засіданні підстави позову і вина відповідача у заподіянні моральної шкоди злочинними діями доведена вищенаведеними доказами в їх сукупності.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує вимоги розумності і справедливості, приймає до уваги характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань потерпілої, майновий стан відповідача, ступінь вини обвинуваченого в заподіянні моральної шкоди.

Враховуючи викладене, відповідно до вимог ст. 127 КПК України, суд вважає необхідним позовні вимоги ОСОБА_9 до ОСОБА_8 задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 суму в розмірі 10 000 гривень у якості компенсації за заподіяну моральну шкоду, в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача матеріальної шкоди відмовити.

Враховуючи ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_8 злочину, наведених даних про особу обвинуваченого та інших обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_8 можливо без ізоляції від суспільства, з призначенням покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, в умовах тривалого контролю за поведінкою обвинуваченого з боку уповноваженого органу.

Керуючись ст.ст. 369 -374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом трьох років не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього зобов`язання.

Згідно до ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Контроль за поведінкою ОСОБА_6 покласти на орган з питань пробації за місцем фактичного проживання обвинуваченого.

До набрання вироком законної сили обрати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Позовні вимоги ОСОБА_10 до ОСОБА_6 задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 суму в розмірі 10 000 (десяти тисяч) гривень у якості компенсації за заподіяну моральну шкоду, в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача матеріальної шкоди - відмовити.

Речовий доказ вважати повернутим його власнику.

На вирок може бути подана сторонами апеляція в апеляційний суд Одеської області через Малиновський районний суд міста Одеси протягом тридцяти діб від дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: ОСОБА_12