Справа № 344/1061/18
Провадження № 1-кс/344/471/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 ,за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 на постанову прокурора відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_4 від 28.12.2017р. про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000079 від 07.04.2016р.,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_3 , діючи в інтересах потерпілої ОСОБА_5 , звернувся з вказаною скаргою, в обґрунтування якої посилався на викладені у ній обставини, зокрема вважає, що органом досудового розслідування не вчинені сві необхідні слідчі дії для повного всебічного проведення досудового розслідування, грубо порушені нори КПК України при винесенні повідомлення про підозру покійному ОСОБА_6 . Слідчим було проігнорована подана заява матері покійного про те,що вона заперечує проти закриття провадження. Також ОСОБА_5 у листопаді 2016 року було допущено до провадження в якості потерпілої, а 15.12.2017 року прокурор виносить постанову про відмову у визнанні ОСОБА_5 потерпілою. Дана постанова оскаржена та Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 січня 2018 року скасовано постанову прокурора відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_4 від 15.12.2017р., якою відмовлено у визнанні ОСОБА_5 потерпілою у кримінальному провадженні № 0000079 від 07.04.2016 року. Крім того, в порушенні вимоги ст.52 КПК України щодо обов"язкової участі захисника щодо реабілітації померлої особи, а тому просив постанову про закриття кримінального провадження скасувати.

Адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні скаргу підтримав, посилаючись на викладені в ній обставини, просив таку задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні скарги, посилаючись на її необгрунтованість.

Заслухавши скаржника, прокурора та дослідивши матеріали скарги, матеріали кримінального провадження, вважаю наступне.

Згідно із п.3 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого ( прокурора) про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається, якщо помер підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого.

В судовому засіданні встановлено, що постановою прокурора відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_4 від 28.12.2017р. кримінальне провадження № 0000079 від 07.04.2016 року закрито у звязку з смертю особи, щодо якої складено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 січня 2018 року скасовано постанову прокурора відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_4 від 15.12.2017р., якою відмовлено у визнанні ОСОБА_5 потерпілою у кримінальному провадженні № 0000079 від 07.04.2016 року.

В той же час, частиною 2 статті 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Аналогічні положення відображені і у ч. 4 ст. 38 КПК України щодо зобов`язань самого органу досудового розслідування, які вказують, що останній має застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Згідно ст. ст. 2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Неупередженість означає пізнання органами, що ведуть процес, обставин кримінального провадження у точній відповідності з дійсністю, неупередженість їх у збиранні, перевірці та оцінці доказів, безсторонність щодо всіх учасників процесу та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, оскільки на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч. 1 ст. 94 КПК, та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

З положень ст. 83 КПК України слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого (прокурора) про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття,що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Згідно положень ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Адже, практика ЄСПЛ що до проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних права є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (рішення у справі «Олександр Ніконенко проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

А, в рішенні ЄСПЛ у справі «Бучинська проти України» Суд констатував факт того, що не може дійти висновку, що органи влади зробили усе від них залежне для забезпечення оперативного та всебічного вжиття заходів для збору доказів, встановлення місцезнаходження та притягнення до відповідальності винних, бо за потреби зростаючих високих стандартів у сфері захисту прав людини та основоположних свобод, неминуче вимагається більша рішучість при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства ( рішення у справі «Сельмуні проти Франції, заява № 235803/94, параграф 95, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграфи 148, 149), оскільки тягар доведеним можна покласти на органи влади, адже саме вони мають надати задовільні та переконливі пояснення .

Однак, згідно з ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Виходячи із аналізу положень КПК України, якщо близькі родичі померлого заперечують проти закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами, воно має бути продовженим у загальному порядку.

Кримінальне провадження щодо померлого з метою його реабілітації повністю відповідає принципам невинуватості (ч. 1 ст. 17 КПК України), коли кожна особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Отже, враховуючи вищенаведене, вважаю, що постанова прокурора про закриття кримінального провадження за викладених вище обставин є передчасною, а доводи скарги - підставними, тому її слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 303, 306, 307, 309, 395 КПК України,

У Х В А Л И В:
Скаргу адвоката ОСОБА_3 на постанову прокурора відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_4 від 28.12.2017р. про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000079 від 07.04.2016 року, задовольнити.

Скасувати постанову прокурора відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_4 від 28.12.2017 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000079 від 07.04.2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Повний текст ухвали складено 02 лютого 2018 року.