УХВАЛА

"25" січня 2018 р. сел. Оржиця

Оржицький районний суд Полтавської області в складі судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , адвоката потерпілого ОСОБА_4 , представника потерпілого ОСОБА_5 , адвоката обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката обвинуваченого про визнання доказів недопустимими

В С Т А Н О В И В :

Оржицьким районним судом Полтавської області розглядається обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 191 КК України.

В судовому засіданні адвокат обвинуваченого заявив клопотання про визнання доказів очевидно недопустимими. Клопотання мотивував тим, що ухвалою слідчого судді від 16.01.2017 року слідчому надано тимчасовий доступ до документів, які знаходяться у володінні ПАТ « Райффайзен Банк Аваль « за адресою: м. Київ, вул. Лєскова, 9, а саме виписки по рахунку НОМЕР_1 за період з 01.01.2013 року по 01.04.2016 року. Отримання слідчим інформації вважає не законним з огляду на те, що отримання такої інформації відбулося не за адресою вказаною в ухвалі слідчого судді та з небанківської установи та вилучено документи на вилучення яких дозвіл суду відсутній. Також зазначає про те, що така процесуальна дія як протокол тимчасового доступу від 26.01.2017 року не зазначена в реєстрі матеріалів досудового розслідування.

Прокурор заперечував на клопотання, пояснивши, що слідчий не вилучав документи, а лише зробив копію інформації та пояснив, що отримання інформації не за адресою вказаною в ухвалі слідчого судді не є істотним порушення процесуального закону, адже відокремлені підрозділи банку можуть знаходитися і за іншими адресами.

Представник потерпілої сторони та її адвокат на клопотання заперечили, пояснивши, що КПК України не передбачає зазначення місця де можливе вилучення документів чи інформації, тому вважають доказ, наданий прокурором допустимим.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає клопотання таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
Судом встановлено, що згідно ухвали слідчого судді Оржицького райсуду від 16.01.2017 року слідчому надано тимчасовий доступ до документів, які знаходяться у володінні ПАТ « Райффайзен Банк Аваль « за адресою: м. Київ, вул. Лєскова, 9, а саме виписки по рахунку НОМЕР_1 за період з 01.01.2013 року по 01.04.2016 року.

Отже, слідчим суддею чітко визначено до якої інформації можливо здійснити доступ та чітко визначено місце звідкіля її можливо вилучити. Ухвала слідчого судді від 16.01.2017 року не скасована. Таким чином, слідчий суддя визначив не лише юридичну особу в якої можливо отримати відповідну інформацію, а й місце в якому це можливо зробити, а саме: м. Київ, вул. Лєскова, 9. Отже, слідчий діяв всупереч ( вийшов за межі ) ухвали слідчого судді в частині визначення місця в якому можливо отримати необхідну інформацію.

Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, відсутні докази того, що за місцем тимчасового доступу до документів, вказаних слідчим в протоколі знаходиться банківська установа.

Посилання адвоката обвинуваченого на те, що слідчим було здійснено вилучення документів є необґрунтованим, адже слідчим фактично було проведено не вилучення документів, а копіювання документів, що не суперечить ст. 159 КПК України.

Зазначені суперечності в адресі місця в якому слідчий здійснював доступ до документів, місця де можливо здійснити доступ до документів вказаного в ухвалі слідчого судді та місця де знаходиться відповідна банківська установа прокурором чи слідчим не усунута.

Також суд вважає істотним порушенням процесуального закону не внесення слідчої дії тимчасового доступу до документів проведеної 26.01.2017 року до реєстру матеріалів досудового розслідування.

Європейський Суд з прав людини у рішенні « Перес проти Франції « від 12.02.2004 року вказав, що « дія статті 6 Конвенції полягає і в тому, щоб серед іншого зобов`язати суд провести належне дослідження зауважень, доводів і доказів, представлених сторонами по справі, неупереджено вирішуючи питання про їх належність до справи «.

Згідно ч. 2 ст. 87 КПК України: суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння:
1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.
Оцінивши обставини справи в частині вилучення наданої прокурором інформації на відповідність кримінального процесуального закону та ухвали слідчого судді, суд приходе до висновку, що були порушені суттєві умови проведення вказаної слідчої дії визначені в ухвалі слідчого судді та порушено ст. 109 КПК України в частині внесення до реєстру матеріалів досудового розслідування номеру та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також часу її проведення.
За таких обставин клопотання слід задовольнити.

Керуючись ст. ст.87 ч.2, 89 ч. 2, 350, 358 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Визнати очевидно недопустимими доказами: виписки по рахунку НОМЕР_1 за період з 01.01.2013 року по 01.04.2016 року із вказанням дати, суми, призначення платежу та найменування контрагентів, а також інформації про анкетні дані власника цього рахунку, та місце видачі картки, отриманої 26.01.2017 року в ході проведення тимчасового доступу до документів.

Припинити дослідження зазначених доказів в судовому засіданні.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя :