Справа № 179/880/17
№ 1-кп/183/815/17

У Х В А Л А
22 листопада 2017 року Колегія суддів Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря - ОСОБА_4 ,
за участю прокурора - ОСОБА_5 ,
захисника - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, з вищою освітою, фізична особа-підприємець, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2015 року народження, та неповнолітню дитину 2007 року народження, не судимого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні злочинів передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України, -
в с т а н о в и л а :
До Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України.
Прокурор вважає за необхідне призначити кримінальне провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, вважає, що підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту не вбачає.
Захисник заперечував проти призначення провадження до судового розгляду, заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку із його невідповідністю вимогам КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав думку свого захисника.
Дослідивши обвинувальний акт, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Частиною 6 ст. 9 КПК України передбачено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
До загальних засад кримінального провадження, згідно ст. 7 КПК України, зокрема, віднесено законність та забезпечення права на захист. Принцип законності встановлює обов`язок слідчого, прокурора та суду неухильно додержуватись вимог Конституції України, КПК України, інших актів законодавства. Забезпечення права на захист передбачає, зокрема, право обвинуваченого користуватися правовою допомогою захисника, а слідчий, прокурор та суд зобов`язані забезпечити право обвинуваченого на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним чи призначеного захисника.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного потерпілого.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 55 КПК України Потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Відповідно до ч. 7 ст. 55 КПК України якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок.
Так, в обвинувальному акті відносно ОСОБА_7 потерпілим зазначена Дніпропетровська обласна державна адміністрація, яка є юридичною особою, однак відомостей про представника даної юридичної особи/представника потерпілого ані обвинувальний акт, ані реєстр матеріалів досудового розслідування не містить.
Крім того, стороною захисту суду було надано лист Дніпропетровської обласної державної адміністрації про те, що потерпілим у кримінальному провадженні є особа, якій злочином завдано шкоди, однак Дніпропетровській обласній державній адміністрації діями ОСОБА_7 шкоди не завдано, з відповідною заявою до слідчого про визнання її потерпілою стороною вони не зверталися, а тому Дніпропетровська обласна державна адміністрація не може бути потерпілим по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
В тексті обвинувального акту відносно ОСОБА_7 зазначено, що останній мав злочинний умисел направлений на заволодіння грошовими коштами територіальної громади Котовської сільської ради.
Проте, потерпілим у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 визнано Дніпропетровську обласну державну адміністрацію, а не Котовську сільську раду, яка, між іншим, претензій матеріального характеру до ОСОБА_7 не має, із відповідною заявою з приводу вчинення кримінального правопорушення до правоохоронних органів не зверталась, що свідчить про невідповідність обвинувального акту як вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, так і вимогам п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України.
Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання.
Так, в обвинувальному акті відносно ОСОБА_7 обтяжуючою обставиною зазначено тяжкі наслідки завдані злочином, в той час як органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, кваліфікуючою ознакою якого є саме настання тяжких наслідків, що суперечить вимогам ч. 4 ст. 67 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування є невід`ємною складовою обвинувального акту.
Згідно із п. 32, 33 розділу I реєстру матеріалів досудового розслідування (далі - Реєєстр) Дніпропетровську ОДА та ОСОБА_7 було повідомлено про завершення досудового розслідування 19.07.2017 року, в той час, як відповідно до п. 34 розділу I Реєстру захиснику ОСОБА_7 було повідомлено про завершення досудового розслідування ще 19.06.2016 року, що вказує на неточність відомостей, викладений в Реєстрі та змушує колегію суддів самостійно здогадуватись, коли ж саме було завершено досудове розслідування по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_7 .
Крім того, відповідно до п. 35 розділу I Реєстру 19.06.2016 року ОСОБА_7 та його захисникові надано доступ до матеріалів досудового розслідування та ознайомлення з ними, в той час як після даного ознайомлення було прийнято багато процесуальних рішень, а про повторно ознайомлення обвинуваченого та його захисника з матеріалами досудового розслідування в Реєстрі взагалі не зазначено, що вказує на грубе порушення прав обвинуваченого на ознайомлення з матеріалами провадження, а відповідно і права на захист у зв`язку з не ознайомленням ОСОБА_7 та його захисника з процесуальними рішеннями, які були прийняті після 19.06.2016 року.
Неможливо залишити поза увагою те, що в п. 23 розділу II Реєстру зазначено, що 12.05.2017 року досудове розслідування було зупинено у зв`язку із оголошенням розшуку підозрюваного, та відновлено було 13.06.2017 року (п. 30 розділу II Реєстру).
Однак, в той період, коли досудове розслідування по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_7 було зупинено, органами досудового розслідування було прийнято ряд процесуальних рішень, що є грубим порушенням вимог Кримінального процесуального кодексу України.
Зазначені обставини в сукупності вказують на невідповідність обвинувального акта вимогам КПК України.
Колегія суддів вважає, що повернення обвинувального акту має здійснюватися судом не лише в разі невідповідності його вимогам ст. 291 КПК України, а й в інших випадках грубого порушення, передбачених КПК України вимог.
З огляду на зазначене, колегія суддів переконана в необхідності повернення обвинувального акту прокурору на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у зв`язку з невідповідністю його вимогам КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст. 314 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а :
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом семи днів з дня її оголошення.
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3