Справа № 744/304/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/848/2017
Категорія - ст. 286 ч. 2 КК Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження внесеного в ЄРДР за №0000465 за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та прокурора у кримінальному провадженні на вирок Семенівського районного суду Чернігівської області від 22 червня 2017 року по кримінальному провадженню, щодо,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Семенівка Чернігівської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,-

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_10

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9

представника потерпілих адвоката ОСОБА_11

адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

У С Т А Н О В И Л А:

Вироком Семенівського районного суду Чернігівської області ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів на строк 3 (три) роки.

Початок строку відбування основного покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_7 рахувати з моменту його фактичного затримання після набрання вироком суду законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 , грошове відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок злочину, у розмірі 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 , процесуальні витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, у сумі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертиз, в розмірі 4463 (чотири тисячі чотириста шістдесят три) гривні 04 копійки.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Як встановив суд, 28 листопада 2015 року ОСОБА_7 , керуючи в стані алкогольного сп`яніння автомобілем марки «ВАЗ» моделі «21070», номерний знак НОМЕР_1 , рухався в місті Семенівка Чернігівської області по вулиці Пряма з боку вулиці Червона Площа в напрямку вулиці Кайдашівка з перевищенням максимально допустимої швидкості руху в населених пунктах. Рухаючись у вказаному напрямку, близько 05 години 00 хвилин, неподалік електроопори № 19 по вулиці Пряма в місті Семенівка Чернігівської області, ОСОБА_7 проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, при виникненні перешкоди для руху негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_12 , який рухався в попутному напрямку руху в смузі руху автомобіля. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_12 отримав комплекс тілесних ушкоджень у вигляді: закритої краніо-хребетної травми з переломом кісток склепіння та основи черепа, що морфологічно проявилась наступними ушкодженнями: садно в правій тім`яній ділянці голови, садно на чолі ліворуч, садно по лівій брові та верхньому повіку з переходом на перенісся, забійна рана на носі, садна на обох щоках, підборідді, під носом, крововилив в шкірно-м`язовий лоскут в правій тім`яно-потиличній ділянці, багатоуламковий перелом кісток склепіння черепа з переходом на основу, забій головного мозку, набряк головного мозку, виражені смуги вдавлення великих крил клиновидної кістки, верхівок пірамід скроневих кісток та країв великого потиличного отвору, закритий перелом хребта між 2 та 3 грудними хребцями по міжхребцевому диску з масивним крововиливом довкола нього, спинний мозок в даній ділянці розм`якшений, із втратою анатомічної структури, закритої тупої травми грудної клітки, що морфологічно проявилась наступними ушкодженнями: закритих прямих та непрямих переломів ребер з крововиливами в міжреберних м`язів в ділянках переломів, в лівій плевральній порожнині 90 мл рідкої крові, в правій - 200 мл, крововиливи в легенях в проекціях переломів ребер та розриви легеневої тканини; закритої тупої травми живота: рідка кров в черевній порожнині в ділянці селезінки - 100 мл, в ділянці печінки - 100 мл, з розривом тканини печінки та селезінки; відкритої тупої травми тазу: відкритий прямий перелом крижової кістки зліва, відкритий не прямий перелом симфізу, крововилив з розшаруванням стінки лівої здухвинної артерії, м`язів; відкритий поперечний перелом лівої стегнової кістки у нижній третині з крововиливами у товщі тканин; забійно-рвані рани, садна та синці на тілі. Від згаданих травм пішохід ОСОБА_12 помер на місці події. У вказаній дорожній обстановці водій ОСОБА_7 порушив вимоги п. 2.3 б), п. 2.9 а), п. 12.3, п. 12.4 Правил дорожнього руху, що стало причиною настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв`язку з її наслідками.

До апеляційного суду надійшли аналогічні апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , в яких вони не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікацію дій обвинуваченого, доведеність його вини, просили вирок стосовно ОСОБА_7 скасувати та ухвалити новий, яким призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 8 років.

Вказуть, що судом першої інстанції не враховано всіх обставин справи, поведінки обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих обставин, наявність обтяжуючих обставин, а саме, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, тяжкі наслідки, не правдиві показання обвинуваченого.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_13 також подав апеляційну скаргу, якій він не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікацію дій обвинуваченого, доведеність його вини, просили вирок стосовно ОСОБА_7 скасувати та ухвалити новий, яким призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 6 років з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів на строк 3 (три) роки.

Вказує, що судом першої інстанції також не враховано поведінку обвинуваченого безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, а саме, що він після наїзду на пішохода ОСОБА_12 залишив місце події, швидку медичну допомогу та поліцію не викликав, повернувся на місце події майже через дві години.

Адвокатом ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , також подана апеляційна скарга, в якій він просить вирок суду скасувати а провадження по справі закрити. Вказує, що суд першої інстанції прийшов до хибного висновку, який не підтверджений жодним доказом, що пригода сталась в умовах, коли видимість в напрямку руху була менше 300 метрів. Суд не дав належної оцінки показанням свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , які хоча і містили розбіжності щодо видимості від 15 до 100 метрів, але вказують на недостатню видимість. Також, судом не враховані твердження обвинуваченого, що ДТП сталось через 1-2 секунди після роз`їзду з зустрічним автомобілем, світло фар якого погіршило йому видимість. Суд однобічно оцінив показання свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_18 стосовно відсутності зустрічного транспорту.

Крім того, судом безпідставно відхилені показання свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та самого обвинуваченого стосовно наявності зустрічного транспортного засобу. Не дана належна оцінка показанням свідка ОСОБА_21 , що він здійснював обгін ОСОБА_22 , який рухався по проїзній частині, це дає підстави вважати, що ОСОБА_23 не відійшов на узбіччя та створив перешкоду для руху автомобіля обвинуваченого. Вказує на недопустимість доказів, зокрема слідчого експерименту та висновок експерта № 542 від 03.11.16 року, оскільки експеримент проведений без ОСОБА_7 , а дані для експертизи здобуті без врахування світла фар зустрічного транспорту.

Судом не дана оцінка протоколу огляду місця події, який складений з порушенням норм закону, має неточності, розбіжності та має бути визнаний недопустимим доказом. Також, не дана оцінка висновку експерта № 33 від 10 грудня 2015 року, який ґрунтується на даних з протоколу огляду місця події.

Наголошує на показаннях обвинуваченого, які він давав під час проведення слідчого експерименту 12 травня та 5 липня 2016 року, щодо обставин подій та які були враховані під час проведення авто технічної експертизи № 327 від 14.07.2016 року, який свідчить, що перевищення водієм швидкості руху не знаходиться в причинному зв`язку з ДТП.

Адвокат ОСОБА_6 , також, подав заперечення на апеляційні скарги прокурора та потерпілих, в яких вказував на відсутність підстав для задоволення їх апеляційних вимог.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його адвоката ОСОБА_6 , які підтримали подану захистом апеляційну скаргу і просили її задовольнити, вирок скасувати, а справу закрити, позиції потерпілих та їх представника, які категорично заперечували проти апеляційної скарги адвоката обвинуваченого і просили задовольни їх апеляційну скаргу, призначивши ОСОБА_7 максимальне покарання передбачене санкцією статті 286 ч. 2 КК України, думку прокурора, яка також підтримали апеляційні скарги сторони обвинувачення і просила їх задовольнити з викладених підстав та відмовити у задоволенні апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 , оскільки усі доводи на які посилається адвокат, були предметом дослідження у суді першої інстанції і суд дав їм належну оцінку, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів,

У С Т А Н О В И Л А:

28 листопада 2015 року ОСОБА_7 , керуючи в стані алкогольного сп`яніння автомобілем марки «ВАЗ» моделі «21070», номерний знак НОМЕР_1 , рухався в місті Семенівка Чернігівської області по вулиці Пряма з боку вулиці Червона Площа в напрямку вулиці Кайдашівка з перевищенням максимально допустимої швидкості руху в населених пунктах. Рухаючись у вказаному напрямку, близько 05 години 00 хвилин, неподалік електроопори № 19 по вулиці Пряма в місті Семенівка Чернігівської області, ОСОБА_7 проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, при виникненні перешкоди для руху негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_12 , який рухався в попутному напрямку руху в смузі руху автомобіля. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_12 отримав комплекс тілесних ушкоджень від яких помер на місті події. У вказаній дорожній обстановці водій ОСОБА_7 порушив вимоги п. 2.3 б), п. 2.9 а), п. 12.3, п. 12.4 Правил дорожнього руху, що стало причиною настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв`язку з її наслідками.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_7 свою вину визнав частково, суду повідомив, що дійсно у той день керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, перевищив швидкість і збив потерпілого. Але вважає, що винувата у події зустрічний автомобіль, який своїм світлом фар обмежив його видимість.

Потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_24 стверджували, що обвинувачений своїми показаннями вводить в оману суд, він сам повинен був обрати безпечну швидкість руху. І та обставина, що він зник з місця ДТП, а потім повернувся свідчить про намагання уникнути покарання за вчинене.

Колегія суддів вважає, що висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними по справі та перевіреними в судовому засіданні доказами, і є обґрунтованим.

Так допитаний у суді першої інстанції як свідок обвинувачення ОСОБА_21 дав показання про те, що 28 листопада 2015 року на початку 05 чи 06 години він їхав на автомобілі за кермом. Якийсь пішохід йшов по узбіччю дороги, він поводив себе адекватно, на ньому була темна куртка та спереду висіли навушники. Коли він під`їхав до пішохода, то той відступив, а коли автомобіль порівнявся, то пішохід ще й обернувся. Інших автомобілів на дорозі не було. Наступного ранку він бачив місце дорожньо-транспортної пригоди, де був великий гальмівний шлях та бите скло. Йому стало відомо, що пішоходом був загиблий ОСОБА_12 ..

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 107 від 28 листопада 2015 року на тілі трупа ОСОБА_12 виявлений комплекс тілесних ушкоджень міг утворитися від дії тупого предмету (предметів), в тому числі, в результаті дорожньо-транспортної пригоди - при зіткненні потерпілого з транспортним засобом (автомобілем), має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя, від яких настала смерть.

Допитані у суді першої інстанції в якості свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_25 та ОСОБА_15 показували, що ніякого зустрічного транспорту у ОСОБА_7 не було і у своїх першочергових поясненнях він про нього не згадував.

Про відсутність транспортного засобу свідчать і показання допитаного свідка ОСОБА_26 про те, що він працює у Семенівському відділенні поліції. Дати він не пам`ятає, але вранці надійшов виклик щодо дорожньо-транспортної пригоди. Коли він приїхав на місце, то побачив розбитий автомобіль, обвинуваченого ОСОБА_7 та тіло загиблого ОСОБА_12 .. На місці події він спитав у ОСОБА_7 як це сталося і той сказав, що з ОСОБА_12 він хотів пожартувати.

Дослідженим у суді першої інстанції висновком експерта № 33 від 10.12.2015 року, підтверджено, що в умовах місця події, мінімально можлива швидкість руху автомобілю "ВАЗ-21070", реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_7 з врахуванням видимого сліду гальмування залишеного на місці події загальною довжиною 87,4 м дорівнює 128,13 - 133,72 км/год. (під час проведення розрахунку не враховуються затрати кінетичної енергії, що були витрачені на взаємодію з пішоходом ОСОБА_12 ).

Відповідно до висновку експерта № 327 від 14.07.2016 року, який був досліджений у суді першої інстанції, вказано, що в умовах місця події водій автомобілю «ВАЗ- 21070», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 , за умови якщо пішохід ОСОБА_12 під час події даної дорожньо - транспортної пригоди знаходився в нерухомому стані, з метою запобігання наїзду на пішохода ОСОБА_12 повинен був діяти в відповідності до вимог п 12.2, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України з урахуванням терміну "перешкода для руху", що зазначений в п 1.10 Правил дорожнього руху України.

Доводи адвоката ОСОБА_6 про те, що протокол огляду місця події складено неправильно, в ньому зазначені відомості які спостерігав тільки слідчий, оскільки поняті участі у вимірюваннях не приймали, гальмівного сліду не бачили, слід визнати безпідставними. Як видно із матеріалів справи, зазначений протокол складено з додержанням необхідних вимог для даного процесуального акту, потерпілий був зафіксований на місці з отриманими травми, гальмівний слід зафіксований на схемі, про його наявність підтверджував і сам обвинувачений і навіть свідок ОСОБА_21 , підписи понятих у протоколі присутні і їх достовірність перевірена судом. Тому визнавати цей доказ недопустимим підстав немає.

Твердження сторони захисту, про недопустимість доказу, зокрема слідчого експерименту від 18.11.2016 року та висновок експерта № 542 від 03.11.16 року, оскільки експеримент проведений без ОСОБА_7 , а дані для експертизи здобуті без врахування світла фар зустрічного транспорту, і його необхідно визнати неналежним доказом, на думку колегії суддів є безпідставними та розцінює їх як захисну версію сторони захисту, оскільки слідчий експеримент проводився з метою перевірки та уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а діючим законодавством, зокрема статтями 223, 240 КПК України не передбачена обов`язкова участь обвинуваченого під час проведення вказаних слідчих дій.

Доводи адвоката ОСОБА_6 стосовно відсутності причинного зв`язку між поганою видимістю, перевищення водієм швидкості руху автомобіля та настанням ДТП, посилаючись на наявність експертного висновку, колегія суддів також не бере до уваги.

Так, у висновку інженерно - транспортної експертизи № 327 від 14.07.2016 року вказано, що ОСОБА_7 рухаючись з максимально дозволеною швидкістю руху в населених пунктах (60 км/год.), в умовах поганої видимості, з моменту виникнення перешкоди для руху вказаного слідчим, не мав технічної можливості шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування уникнути наїзду на стоячого пішохода.

Однак, під час проведення даної експертизи були враховані саме показання обвинуваченого, які він давав під час проведення слідчого експерименту 12 травня та 5 липня 2016 року, щодо обставин події ДТП. Вказані показання, що були похідними для проведення цієї експертизи, колегія вважає неправдивими та такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження і надані обвинуваченим з метою уникнення відповідальності.

Порушень пішоходом ОСОБА_12 Правил дорожнього руху по матеріалам провадження не встановлено, на що вказує сторона захисту.

Допитаний як свідок ОСОБА_27 у судовому засіданні у суді першої інстанції, дав показання про те, що за результатами застосування криміналістичних методик він упевнений, що показання ОСОБА_7 у частині неможливості відвернення наїзду на пішохода через появу зустрічного автомобіля є непереконливими.

Враховуючи вище викладене колегія суддів приходить до переконання, що обвинуваченим не було здійснено усіх необхідних заходів для обрання такої швидкості руху, при якій він би мав змогу зупинити транспортний засіб при виникненні перешкоди у межах видимості дороги, в умовах недостатньої видимості.

Своїм діянням, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_12 , ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України.

З огляду на наявність доказів вини ОСОБА_7 , колегія вважає, що апеляційна скарга сторони захисту є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. А згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 „Про практику призначення судами кримінального покарання досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, здобув професійно-технічну освіту, не одружений, але має на утриманні малолітню дитину, його стан здоров`я, який є задовільним, працює, відсутність пом`якшуючих покарання обвинуваченого обставин, обставини, що обтяжують покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Разом з тим, колегія суддів приходить до переконання, що судом першої інстанції не в повній мірі враховані тяжкі наслідки завдані кримінальним правопорушенням, позицію обвинуваченого, намагання обвинуваченого заплутати органи досудового слідства та суду, поведінку обвинуваченого під час самої ДТП.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконання про необхідність скасування вироку та ухваленням нового.

При призначенні покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, має освіту, не одружений, працює, має на утриманні малолітню дитину, його стан здоров`я, відсутність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, обставини, що обтяжують покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, наслідки завдані кримінальним правопорушенням, які є тяжкими, позицію обвинуваченого, який не дивлячись на повне доказування його вини продовжує категорично заперечувати свою провину, намагання обвинуваченого заплутати органи досудового слідства та суду, шляхом дачі неправдивих пояснень, поведінку обвинуваченого під час самої ДТП, а саме, що ОСОБА_7 залишив місце ДТП, не викликавши швидку медичну допомогу та поліцію, а повернувся лише через значний проміжок часу.

Таким чином, апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_8 підлягають частковому задоволенню, прокурора повністю, вирок суду у частині призначеного ОСОБА_7 покарання - скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості з постановленням нового вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 409, 418, 420 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_8 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Вирок Семенівського районного суду Чернігівської області від 22 червня 2017 року по кримінальному провадженню, щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати.

ОСОБА_7 визнати винним та призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді шести років позбавлення волі з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів на 3 (три) роки.

В решті вирок залишити без змін.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту фактичного затримання.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4