Номер провадження: 11-кп/785/817/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.12.2017 року м. Одеса
Апеляційний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Малиновського районного суду м.Одеси від 05 вересня 2017 року у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0001296, яким
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Вишневе Татарбунарського району Одеської області, громадянин України, що має середньо- технічну освіту, неодружений, має двох неповнолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не має судимості в силу ст.89 КК України,
обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 13 червня 2016 року за №0001296, ОСОБА_8 визнано винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі. Відповідно до ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_8 зараховано у строк покарання, строк його попереднього ув`язнення за період з 17.09.2016 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Стягнуто з обвинуваченого на користь держави судові витрати на проведення судової трасологічної та судово-психіатричної експертиз 879 грн. 60 коп. та 2752 грн. 50 коп. відповідно.
Згідно з вироком суду в період часу з 07 червня 2016 року на 08 червня 2016 року, більш точного часу досудовим слідством не встановлено, ОСОБА_8 , перебуваючи у будинку АДРЕСА_3 , де проживала ОСОБА_9 умисно з метою позбавлення життя ОСОБА_9 , яка ворожила йому на картах, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, обвивши шию ОСОБА_9 з спини рукою, із силою стиснув її шию що призвело до удушення та настання смерті ОСОБА_9 через механічну асфіксію.
Після цього, ОСОБА_8 з метою приховування даного злочину, зв`язав руки та ноги вбитої ним ОСОБА_9 риболовною ліскою, загорнув тіло ОСОБА_9 у килим та сховав його у підсобному приміщенні того ж домоволодіння.
Не погодившись з зазначеним вироком суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій не заперечуючи проти доведеності його вини та правильності кваліфікації його дій, просить врахувати ті обставини, що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, на час вчинення злочину знаходився у стані короткочасного афекту, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та жінку, активно сприяв розкриттю злочину, та змінити вирок в частині призначення покарання, застосувавши до нього дію ст.69 КК України.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 змінив свої вимоги, просив вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, пославшись на неповноту судового розгляду кримінального провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали змінені вимоги апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти її задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку про таке.
Згідно з ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
В ході судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, у зв`язку з чим, суд, в порядку ч.3 ст.349 КПК України, обґрунтовано обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Порушень під час судового розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України судом апеляційної інстанції не встановлено.
При цьому, сам ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі з доповненнями не оскаржував фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію своїх дій.
Разом з цим, під час апеляційного розгляду ОСОБА_8 змінив вимоги апеляційної скарги, просив вирок суду першої інстанції скасувати та направити кримінальне провадження на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому, на думку обвинуваченого, судом першої інстанції була допущена неповнота судового розгляду, яка полягала в тому, що судом не була досліджена та обставина, що під час вчинення злочину він знаходився у стані афекту, викликаного пророцтвом потерпілої ОСОБА_9 .
Апеляційний суд визнає такі доводи обвинуваченого ОСОБА_8 неспроможними, оскільки в матеріалах кримінального провадження міститься висновок комісійної судово-психіатричної експертизи №164 від 06 грудня 2016 року, відповідно до якого, ОСОБА_8 в момент вчинення злочину не знаходився в якому-небудь юридично значимому стані, в тому числі і в стані фізіологічного афекту, який міг би суттєво вплинути на його свідомість та поведінку. У період часу, інкримінованого йому діяння, ОСОБА_8 на хронічний психічний розлад, недоумство, інший психічний розлад не страждав, у тимчасовому хворобливому стані психічної діяльності не знаходився, у зв`язку з чим він був здатен повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. В даний час ОСОБА_8 також не страждає на хронічний психічний розлад, недоумство. Здатен усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом може приймати участь в проведенні слідчих дій, стати перед слідством та судом. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (а.к.п. 77-83).
Суд першої інстанції взяв до уваги вказаний висновок експертів, зазначив про нього в мотивувальній частині оскаржуваного вироку, а тому доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про неповноту судового розгляду допущену судом першої інстанції, апеляційний суд визнає необґрунтованими.
Інших підстав, які відповідно до вимог ч.1 ст.415 КПК України могла б стати підставою для призначення нового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 не навів.
За таких обставин та враховуючи те, що під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнавав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, у зв`язку з чим судовий розгляді було проведено в порядку ч.3 ст.349 КПК України, апеляційний суд визнає правильними висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України за кваліфікуючою ознакою вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті інші людині.
Зі змісту статей 3 та 27 Конституції України випливає, що кожна людина має невід`ємне право на життя, яке визнається в Україні найвищою соціальною цінністю.
Пленум Верховного Суду України у пунктах 1, 2 своєї постанови №2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» вказує, що однією з важливих гарантій здійснення проголошеного статтями 3 і 27 Конституції права людини на життя і здоров`я є беззастережне виконання судами вимог кримінального процесуального закону щодо забезпечення прав потерпілих від зазначених злочинів. У справах про злочини даного виду суди зобов`язані як установлювати вину підсудних та призначати їм необхідне й достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів покарання, так і вживати всіх необхідних заходів до повного відшкодування заподіяної потерпілим матеріальної та моральної шкоди. При призначенні покарання відповідно до статей 65-69 Кримінального кодексу України суди мають ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин, що його характеризують (форма вини, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння, ступінь здійснення злочинного наміру, тяжкість наслідків тощо), особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст.65 КК України - особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 , відповідно до ст.65 КК України та рекомендацій вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07.02.2003 року, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, його вік та соціальне положення, мотиви та обставини вчиненого злочину, наявність у обвинуваченого двох неповнолітніх синів та його позитивну характеристику.
В якості обставин пом`якшуючих покарання суд першої інстанції врахував щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, передбачених ст.67 КК України, які б обтяжували покарання ОСОБА_8 судом першої інстанції не встановлено.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 попередження вчинення ним нових злочинів, тобто таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого.
Слід зазначити, що судом першої інстанції ОСОБА_8 було призначено покарання наближене до мінімальної межі санкції, передбаченої кримінальним законом за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.
Відповідно до ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_8 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржуваний вирок суду без змін.
Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Малиновського районного суду м.Одеси від 06 квітня 2017 року, яким ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та йому призначено покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим ОСОБА_8 який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді апеляційного суду
Одеської області:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4