Справа № 299/2808/15-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

27.11.2017 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за участі секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , захисника адвоката ОСОБА_10 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №11кп/777/231/2017 за апеляційними скаргами прокурора Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури Закарпатської області ОСОБА_11 та потерпілого ОСОБА_12 на вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 01.02.2017.
Цим вироком ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець і мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, що має середню освіту, неодружений, непрацюючий, не судимий, засуджений за кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст. 296 КК України на два роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік. На нього покладено обов`язки повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання і періодично з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації для реєстрації.
Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що 07.12.2014 приблизно о 16 годині разом з ОСОБА_15 біля будинку АДРЕСА_1 з хуліганських спонукань і на ґрунті неприязні у присутності інших осіб ображав ОСОБА_16 та його сина ОСОБА_14 , наніс останньому два удари кулаком в область шиї та тім`яну ділянку голови, після чого ОСОБА_15 наніс ОСОБА_14 один удар головою в обличчя. Спричинені у такий спосіб ОСОБА_14 тілесні ушкодження у виді крововиливу та забійної рани слизової оболонки губи кваліфіковані як легкі без розладу здоров`я, а у виді струсу головного мозку як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Окрім цього ОСОБА_7 08.01.2015 приблизно о 21 годині разом з ОСОБА_15 та ОСОБА_17 на розі вулиць Миру та Головної, поруч з магазином «АВС» по вул. Головній, 111 в с. Сасово Виноградівського району у присутності ОСОБА_18 безпричинно в зухвалій формі звернувся до ОСОБА_12 , наніс йому кулаком декілька ударів в обличчя. Далі ОСОБА_15 , підтримуючи дії ОСОБА_7 , наніс ОСОБА_12 удар ззаду по голові від якого останній впав. Скориставшись тим, що ОСОБА_12 лежить, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_15 та ОСОБА_17 , незважаючи на умовляння ОСОБА_18 припинити протиправні дії, нанесли ОСОБА_12 декілька ударів ногами по голові. Цими діями потерпілому ОСОБА_12 було спричинено легкі тілесні ушкодження без розладу здоров`я у виді синців, саден шкірних покровів, набряків м`яких тканин та дефекту коронкової частини зуба, а також легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я у виді закритого перелому кісток носа зі зміщенням уламків, розривом слизової оболонки, надломом хряща та гематосинусом, і струсу головного мозку.
Оскарженим вироком ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що 08.01.2015 приблизно о 21 годині на розі вулиць Миру та Головної, поруч з магазином «АВС» по вул. Головній, 111 в с. Сасово Виноградівського району безпричинно в зухвалій формі звернувся до ОСОБА_12 , який йшов з ОСОБА_18 , наніс йому кулаком два удари в обличчя. Далі інша особа нанесла ОСОБА_12 удар ззаду по голові, від якого останній впав. Скориставшись цим ОСОБА_7 разом з іншими особами, незважаючи на умовляння ОСОБА_18 припинити побиття, нанесли ОСОБА_12 декілька ударів ногами по голові. Цими діями потерпілому ОСОБА_12 було спричинено легкі тілесні ушкодження без розладу здоров`я у виді синців, саден шкірних покровів, набряків м`яких тканин та дефекту коронкової частини зуба, а також легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я у виді закритого перелому кісток носа зі зміщенням уламків, розривом слизової оболонки, надломом хряща та гематосинусом, і струсу головного мозку.
З правовою кваліфікацією обвинувачення ОСОБА_7 в тому, що він 07.12.2014 приблизно о 16:00 разом з ОСОБА_15 біля будинку АДРЕСА_1 з хуліганських спонукань ображав ОСОБА_16 та його сина ОСОБА_14 , якому наніс два удари по шиї та голові, а ОСОБА_15 ОСОБА_14 один удар головою в обличчя, внаслідок чого останньому були спричинені легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, за ч. 2 ст. 296 КК України, суд не погодився, визнав склад такого кримінального правопорушення в цих діях ОСОБА_7 недоведеним, а обвинувачення в цій частині - необґрунтованим.
У вироку суд зазначив, що така поведінка ОСОБА_7 по відношенню до ОСОБА_16 і ОСОБА_14 була зумовлена їх особистими неприязними стосунками, які склались через різні погляди у питанні, яке обговорювалось перед цим на вуличних зборах, а отже не була безпричинним проявом явної неповаги до суспільства.
Прокурор в апеляційній скарзі стверджує, що суд безпідставно визнав недоведеним обвинувачення ОСОБА_7 в хуліганстві, поєднаному з перешкоджанням громадським зборам, чіплянням до ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , спричиненням тілесних ушкоджень ОСОБА_14 07.12.2014; при обранні міри покарання не врахував, що ОСОБА_7 злочин вчинив групою осіб: разом з ОСОБА_15 , не вперше, свою вину не визнав, не розкаявся, матеріальну і моральну шкоду потерпілим не відшкодував. Прокурор просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчиненому групою осіб, поєднаному зі спричиненням тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , тобто по обох епізодах обвинувачення за ч.2 ст. 296 КК України, і призначити йому чотири роки позбавлення волі.
Потерпілий ОСОБА_12 просить вирок скасувати у зв`язку з надмірною м`якістю призначеного ОСОБА_7 покарання і ухвалити новий, яким призначити останньому покарання реальне. Суд, на його думку, не навів у вироку переконливих доводів на користь висновку про застосування щодо ОСОБА_7 ст. 75 КК України, не врахував, що останній вини не визнав, тривалий час переховувався від слідства, розкриттю злочину не сприяв, на допитах був нещирим, в судовому засіданні поводився зухвало, не вибачився перед потерпілими, не відшкодував їм завданих збитків.
Захисник адвокат ОСОБА_10 подав на апеляційні скарги прокурора і потерпілого заперечення, в яких зазначив, що їх доводи ґрунтуються на припущеннях, які не охоплені встановленими судом фактичними обставинами кримінального правопорушення. Стверджує, що суд ретельно дослідив усі обставини пов`язані з обвинуваченням ОСОБА_7 , обґрунтував доведеність одних і недоведеність інших відповідними доказами, яким дав правильну оцінку у вироку. Прокурор, на його думку, в апеляційній скарзі дає доказам власне, довільне тлумачення. Що стосується міри покарання, то вона, відповідає вимогам ст. 65 КК і переконливо обґрунтована судом у вироку.
Апеляційний суд заслухав доповідь судді про зміст вироку і апеляційних скарг, промову прокурора на підтримання апеляційних вимог, пояснення обвинуваченого і захисника, які просили залишити апеляційні скарги без задоволення, дослідив відомості про особу обвинуваченого, провів судові дебати, заслухав останнє слово обвинуваченого, перевірив матеріали кримінального провадження, обговорив доводи сторін і приходить до переконання, що апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_12 підлягає до задоволення, а апеляційна скарга прокурора - до часткового задоволення з таких підстав.
На обґрунтування своїх тверджень про доведеність вини ОСОБА_7 і у тому, що він 07.12.2014 приблизно о 16:00 разом з ОСОБА_15 біля будинку АДРЕСА_1 з хуліганських спонукань ображав ОСОБА_16 та його сина ОСОБА_14 , наніс ОСОБА_14 два удари по шиї та голові, а ОСОБА_15 один удар головою в обличчя, внаслідок чого ОСОБА_14 були спричинені легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, прокурор в апеляційній скарзі посилається на те, що суд не вказав у вироку на наявність між ОСОБА_7 і ОСОБА_14 тривалих неприязних відносин і не врахував, що ці дії були вчинені обвинуваченим разом з ОСОБА_15 , тобто групою осіб.
Суд першої інстанції повністю і з дотриманням вимог кримінального процесуального закону дослідив усі докази і обставини, пов`язані з обвинуваченням ОСОБА_7 у цій частині, докладно проаналізував їх у вироку, правильно встановив фактичні обставини події, яка відбулась 07.12.2014, дійшов правильного висновку про відсутність у доведених діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України, і переконливо його обґрунтував. А доводи прокурора правильності встановлення судом фактичних обставин події не спростовують.
Так, обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що 07.12.2014 на вуличних зборах виступив на захист сім`ї ОСОБА_19 , до якої виникли питання, а після завершення зборів, разом з ОСОБА_15 і ОСОБА_20 розмовляв з цього приводу з ОСОБА_16 .. До них підійшов син останнього ОСОБА_14 і став тягнути велосипед, який тримав його батько, перешкоджаючи таким чином їх розмові. У цей час батько обвинуваченого - ОСОБА_21 , який йшов на роботу, сказав йому йти у двір, що він і зробив, а сам залишився з ОСОБА_16 і ОСОБА_14 та сварився з ними. Після цього ОСОБА_14 зі своїм братом підійшли до огорожі його двору і щось викрикували, а він сміявся з них і викрикував щось у відповідь, але не погрожував. Працівники міліції, які прибули на місце, ніяких питань до нього не мали.
З показань потерпілого ОСОБА_14 в судовому засіданні вбачається, що ОСОБА_7 під час вуличних зборів заважав усім говорити, а після зборів, на вулиці, разом з ОСОБА_15 чіплявся до його батька ОСОБА_16 , за якого він заступився. Коли на вулицю вийшов батько обвинуваченого ОСОБА_21 , ОСОБА_7 двічі вдарив ОСОБА_14 ззаду по голові, штовхнув у спину, відбіг і став біля хвіртки. Далі ОСОБА_21 схопив потерпілого ОСОБА_14 за одяг і намагався затягнути у свій двір, а обвинувачений заохочував свого батька до цих дій і намагався вдарити ОСОБА_14 ногами, однак не дотягнувся. ОСОБА_15 в цей час наніс ОСОБА_14 удар головою в обличчя, від якого у нього потемніло в очах.
Чіпляння до нього ОСОБА_7 , ОСОБА_15 і ОСОБА_22 на вулиці після зборів та нанесення ударів його синові ОСОБА_14 ОСОБА_7 і ОСОБА_15 підтвердив у судовому засіданні і свідок ОСОБА_16 ..
Свідки ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 також підтвердили, що ОСОБА_7 , ОСОБА_15 і ОСОБА_22 після зборів на вулиці спочатку чіплялись до ОСОБА_16 , потім ОСОБА_7 наніс потерпілому ОСОБА_14 два удари по потилиці, намагався вдарити ногами, але не дотягнувся, а ОСОБА_15 вдарив ОСОБА_14 головою в обличчя.
Досліджені судом показання інших свідків, цих обставин не підтверджують, хоча наявність у потерпілого ОСОБА_14 тілесних ушкоджень від одного або кількох ударів в область обличчя підтверджено висновком судово-медичної експертизи.
Як видно з вироку, суд визнав доведеним вчинення ОСОБА_7 07.12.2014 по відношенню до ОСОБА_14 протиправних дій, вказаних в обвинувальному акті, але поряд з цим - і існування між ОСОБА_7 та ОСОБА_14 неприязних відносин, якими ці дії були обумовлені.
Тривалість неприязних відносин між ОСОБА_7 і ОСОБА_14 на правову кваліфікацію дій обвинуваченого не впливає так само, як дії ОСОБА_15 , який не є обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні і у попередній змові з яким на вчинення протиправних дій ОСОБА_7 не обвинувачується.
Тому з висновком суду першої інстанції щодо обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 296 КК України 07.12.2014 Апеляційний суд погоджується, а апеляційну скаргу прокурора в цій частині вважає безпідставною.
Доведеність фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого суд першої інстанції визнав ОСОБА_7 винним, в апеляційних скаргах не оспорюється і тому Апеляційним судом не перевіряється. Правова кваліфікація встановленого діяння за ч.2 ст. 296 КК України, як грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю і вчиненого групою осіб, цим обставинам відповідає.
Отже, Апеляційний суд визнає доведеним, що ОСОБА_7 08.01.2015 приблизно о 21 годині на розі вулиць Миру та Головної, поруч з магазином «АВС» по вул. Головній, 111 в с. Сасово Виноградівського району безпричинно, в зухвалій формі звернувся до ОСОБА_12 , який йшов з ОСОБА_18 , і наніс йому кулаком два удари в обличчя. Далі інша особа нанесла ОСОБА_12 удар ззаду по голові, від якого останній впав. Скориставшись цим ОСОБА_7 разом з іншими особами, незважаючи на умовляння ОСОБА_18 припинити побиття, нанесли ОСОБА_12 декілька ударів ногами по голові. Цими діями потерпілому ОСОБА_12 було спричинено легкі тілесні ушкодження без розладу здоров`я у виді синців, саден шкірних покровів, набряків м`яких тканин, дефекту коронкової частини зуба, а також легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я у виді закритого перелому кісток носа зі зміщенням уламків, розривом слизової оболонки, надломом хряща та гематосинусом, і струсу головного мозку.
Відповідно до засад, визначених у ч.2 ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Покарання ОСОБА_7 суд призначив у межах санкції ч.2 ст. 296 КК України, але не в повній мірі врахував обставини справи та дані про його особу і, всупереч вимогам п.2 ч.3 ст. 374 КПК України, не навів у вироку переконливих мотивів звільнення його від відбування покарання з випробуванням.
Встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_7 у громадському місці, у складі групи, а отже усвідомлюючи свою та співучасників очевидну фізичну перевагу над потерпілим ОСОБА_12 , який був з дівчиною, зухвало причепився до нього, безпричинно бив його в обличчя, після падіння потерпілого, незважаючи на умовляння дівчини припинити побиття, не припинив його, а навпаки, спільно з співучасниками продовжив побиття потерпілого ногами по голові, спричинив, окрім синців, саден і набряків, пошкодження зуба, перелом кісток носа зі зміщенням уламків у двох площинах, розривом слизової оболонки носової переділянки, надломом хряща та гематосинусом, струс головного мозку, чим створив небезпеку для його здоров`я, пошкодив його одяг, а припинив свої дії тільки внаслідок активного втручання дівчини свідка ОСОБА_18 ( ОСОБА_26 ).
ОСОБА_7 притягується до кримінальної відповідальності не вперше і характеризується негативно (т.1 а.п. 68,70), вини не визнав і не розкаюється. В обґрунтування можливості виправлення ОСОБА_7 без реального відбування покарання суд ніяких доводів не навів і відомостей, які давали б для цього підстави, не встановив. Не встановлено таких і під час апеляційного розгляду справи.
Тому Апеляційний суд вважає, що доводи потерпілого ОСОБА_12 і прокурора щодо м`якості призначеного покарання заслуговують на увагу, а вирок суду першої інстанції в цій частині підлягає до скасування.
Враховуючи, що у кримінальному провадженні не встановлено і обставин, які обтяжували б покарання ОСОБА_7 , Апеляційний суд не вважає обґрунтованою вимогу прокурора про призначення покарання у виді чотирьох років позбавлення волі, яке є найсуворішим з передбачених ч.2 ст. 296 КК України.
Через відсутність клопотання про запобіжний захід питання щодо нього Апеляційний суд не розглядає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 420 КПК України, Апеляційний суд
У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_12 задовольнити, апеляційну скаргу прокурора Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури Закарпатської області ОСОБА_11 задовольнити частково.
Вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 01.02.2017 щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати.
Призначити ОСОБА_7 за кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 296 КК України, покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі.
В решті вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 01.02.2017 щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Судді: