печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 лютого 2018 року Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 за участі секретаря ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И В :
Адвокат ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді із клопотанням в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, вказуючи наступне. 11.04.2014 р. між ПАТ «ІМЕКСБАНК» та ОСОБА_4 був укладений договір № 30022300 банківського рахунку.
Відповідно до п.1.1 Банк відкриває Клієнту поточний рахунок № НОМЕР_1 // НОМЕР_2 відповідно до Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валюті затвердженою Постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 р. № 492 та зобов`язується приймати і зараховувати на відкритий рахунок, грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Сума вкладу 6500.00 дол. (шість тисяч п`ятсот доларів США 00 цнт.)
11.04.2014 р. між ПАТ «ІМЕКСБАНК» та ОСОБА_4 був укладений договір № 30022302 про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (Депозиту) від 20.01.2014 р.
28.04.2017 р. ОСОБА_4 звернулась до Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «Імексбанк» з метою отримання інформації про блокування коштів, які перебувають на її рахунку в АТ «Імексбанк». За результатами звернення було отримано відповідь № 1210 від 18.05.2017 р. в якій зазначається, що Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ «Імексбанк» було надано всю необхідну інформацію до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб для забезпечення виплати ОСОБА_4 гарантованого державою відшкодування відповідно до вимог ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Також у даному листі було повідомлено, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14 лютого 2017 року було задоволено клопотання слідчого ГСУ НП України ОСОБА_5 та накладено арешт на грошові кошти, що находяться на рахунках 361 фізичних осіб, в тому числі ОСОБА_4 (№ 144, РНОКПП: НОМЕР_3 , рахунок № НОМЕР_1 ).
Накладення арешту на вказані рахунки призвело до неможливість отримання заявником гарантованої суми за депозитним вкладом, передбаченої Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Вважаємо даний арешт накладений на кошти довірителей необгрунтованим у зв Відповідно до ч. 10 ст. 170 КҐІК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі,коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Як передбачено ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
Заходи забезпечення у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинен бути встановлений справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи, зокрема, прав володіння своїм майном.
Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97- ВР кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів часників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та упередженого розслідування і судового розгляду.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів.
Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
Як вбачається з мотивувальної частини ухвали Печерського районного суду м. Києва від 14.02.2017 при накладенні арешту слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання у органу досудового розслідування були достатні підстави вважати, що грошові кошти на рахунках заявників - фізичних осіб вкладників АТ «Імексбанк» можуть бути предметом злочину, а також надають можливість незаконно заволодіти грошовими коштами Фонду Гарантування вкладів фізичних осіб у виді відшкодування, а отже прямо використовуватись для вчинення кримінального правопорушення. .
Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, грунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обгрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96. п. 58, ЕСНR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необгрунтовано.
Незважаючи на те, що досудове розслідування в кримінальному провадженні триває протягом тривалого часу, жодній із фізичних осіб вкладників, рахунки яких було арештовано, про підозру у вчиненні злочину не оголошено, версія органу досудового розслідування про те, що грошові кошти на рахунках вказаних вкладників є предметом вчинення злочину, належним чином не досліджена та не підтверджена допустимими в розумінні ст. 86 КПК України доказами.
Крім того, відповідно до наявної у матеріалах клопотання постанови Правління НБУ від 26.01.2015 року №50 «Про віднесення ПАТ «Імексбанк» до категорії неплатоспроможних», будь - які операції із належними третім особам грошовими коштами є неможливими без участі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів, тобто накладення арешту на грошові кошти на вказаних рахунках не забезпечить цілі накладення арешту, передбачені ст. 170 КПК України.
Обґрунтовуючи подане клопотання слідчий посилався на те, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000273 від 09.04.2015 за фактом зловживання службовими особами АТ «Імексбанк» своїм службовим становищем, що спричинило тяжкі наслідки, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364-1 КК України.
Досудове розслідування у зазначеному кримінальному провадженні розпочато за заявою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації АТ «Імексбанк».
Досудовим розслідуванням встановлено, що 15.01.2015 Національним банком України винесено постанову №16/БТ «Про віднесення АТ «Імексбанк» до категорії проблемних», а вже 26.01.2016 постановою Правління Національного банку України №50 банк віднесено до категорії неплатоспроможних.
Цього ж дня Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №16 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Імексбанк» з 27.01.2015.
В подальшому, при здійсненні тимчасової адміністрації, встановлено, що у період з грудня 2014 року по січень 2015 року, службовими особами АТ «Імексбанк», всупереч обмеженням встановленим НБУ, проводились операції з перерахування коштів з рахунків фізичних та юридичних осіб, залишки на яких перевищували 200 000 грн., на рахунки інших фізичних осіб, відкритих у АТ «Імексбанк». При цьому, фактичні операції з видачі готівки з каси, з подальшим внесенням її в касу не проводилися, перерахування коштів здійснювались виключно за рахунок внутрішньобанківських проводок, що надає підстави відносити дані операції до категорії сумнівних та визнавати їх такими, що були безпосередньо спрямованими на штучне створення правових підстав для виникнення обов`язку провести виплати суми гарантованого відшкодування за даними операціями.
Всього, у період з 01.12.2014 по 27.01.2015 службовими особами АТ «Імексбанк» було оформлено вибутково-прибуткових касових документів, без фактичного проведення касових операцій, на загальну суму 55 000 000,00 грн., що підтверджується Актом від 06.04.2015 №06/04 та результатами внутрішньої перевірки АТ «Імексбанк» викладеними у листі 03.03.2016 №1201.
Враховуючи, що у матеріалах клопотання відсутні достатні докази вчинення злочину за участю заявників - фізичних осіб вкладників, наявність підстав вважати, що існує правова підстава для арешту їх рахунків взагалі спростовується, а також враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, адвокат вважає, що в кримінальному провадженні відсутні дані, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявниками належним їм майном, у зв`язку з чим доцільним є скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.
Також окремо звертали увагу суду на те, що Печерським районним судом м. Києва була сформована позитивна практика, щодо скасування арештів накладених ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва 14 лютого 2017 року у справі № 757/8557/17-к, в частині накладення арешту на рахунки фізичних осіб вкладників, а саме в справах: № 757/39057/17-к, № 757/53826/17-к, № 757/58514/17-к, № 757/31631/17-к.
В судове засідання адвокат ОСОБА_3 не з`явилась , проте подала клопотання про розгляд за її відсутності, надавши додаткові пояснення наступного змісту. Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000273 від 09.04.2015 за фактом зловживання службовими особами АТ «Імексбанк» (далі - банк, Імексбанк) своїм службовим становищем, що спричинило тяжкі наслідки, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364-1 КК України.
У ході досудового розслідування ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.02.2017 за результатами задоволеного клопотання старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_6 накладено арешт на грошові кошти, що находяться на рахунках 361 фізичних осіб Імексбанку, у тому числі - ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 участі в розгляді клопотання слідчого не приймала. Вважає, що вказане рішення стосовно ОСОБА_4 підлягає скасуванню оскільки арешт накладено необгрунтовано і в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.
Так, підстави і порядок накладення арешту майна у кримінальному провадженні регламентуються ст. ст. 167, 170 КПК України. Як убачається, досудове розслідування у кримінальному провадженні триває з 09.04.2015. Тобто рішення про необхідність арешту майна ОСОБА_4 стороною обвинувачення прийнято майже через 2 роки досудового розслідування. Однак, станом на січень 2018 ОСОБА_4 про підозру не повідомлено, що свідчить про відсутність підстав твердити, що грошові кошти, вкладені до банку ОСОБА_4 наділені ознаками, передбаченими ст. 167 КПК України і про те, що є підстави для їх арешту з метою, передбаченою ч. 2 ст. 170 КПК України.
Також, за результатами досудового розслідування вказаного кримінального провадження ОСОБА_4 не має статус підозрюваної у кримінальному провадженні.
Це свідчить про те, що жодних доказів його винуватості стороною обвинувачення не здобуто і ОСОБА_4 не винувата в жодному злочині.
Оскільки відсутні підстави для повідомлення ОСОБА_4 про підозру, відсутні і підстави для арешту належного їй майна, передбачені ст. ст. 167, 170 КПК України.
Крім того, грошові кошти, як майно, не несуть на собі жодних ознак злочину, що розслідується у кримінальному провадженні № 0000273. Дані про їх кількість, дату і обставини вкладення до банку зафіксовані в банківських документах і електронних базах даних.
Зважаючи на викладене, на даний час відпала потреба в подальшому арешті грошових коштів.
При цьому адвокат просить врахувати, що обмеження особи в реалізації її прав власника без підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, є істотним порушенням її прав громадянина, гарантованих Законом України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», цивільним законодавством і КОНСТИТУЦІЄЮ України.
ОСОБА_4 є законослухняною громадянкою, вона уклала з банком договір, відповідно до якої вклала у банківську установу свої чесно зароблені кошти з метою отримання прибутку і її право як власника цих коштів має бути поновлено судом.
Слідчий ГСУ НП України за клопотанням якого було накладено арешт в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином.
Вивчивши надані матеріали, слід дійти наступного висновку.
Згідно ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів часників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та упередженого розслідування і судового розгляду.
Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необгрунтовано.
Оскільки заявником доведено, що арешт на грошові кошти накладено безпідставно, а у необхідності продовження арешту грошових коштів, які зберігаються на відкритих в АТ «Імексбанк» рахунках на даний час відпала потреба, а слідчий, за клопотанням якого було накладено арешт, в судовому засіданні не довів протилежного, слід визнати те, що заява про скасуванню арешту з майна ОСОБА_4 підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.2, 174,309 КПК України, слідчий суддя -
У Х В А Л И В :
скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва 14 лютого 2017 року у справі № 757/8557/17-к, в частині накладення арешту на рахунок № НОМЕР_1 ), належний ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), відкритий в АТ «Імексбанк» (МФО 328384), в тому числі заборону їх використовувати. Ухвала оскарженню не підлягає, набирає законної сили негайно, та підлягає безумовному виконанню.
Слідчий суддя ОСОБА_1