справа № 243/5933/16-к
провадження № 51-1113км18

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 березня 2018 року м. Київ

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючогоОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря судового засідання прокурора в режимі відеоконференції засудженого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянув в судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Донецької області від 19 січня 2017 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Миколаївки м. Слов`янська, жителя АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 309 КК.
Оскаржені судові рішення

1. Вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16 листопада 2016 року ОСОБА_6 було засуджено за частиною 2 статті 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі статті 75 КК його звільнено від покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки.
2. ОСОБА_6 визнано винуватим у незаконному придбанні, виготовленні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, вчиненому повторно, за обставин детально викладених у вироку.
3. Судом встановлено, що 10 серпня 2015 року приблизно о 13.00 год. на пустирі біля садового товариства «Мічурінець» у м. Миколаївці Слов`янського району Донецької області ОСОБА_6 зірвав суцвіття та листя коноплі, переніс їх до місця свого проживання на АДРЕСА_2 , де висушив та подрібнив рослинну сировину, виготовивши особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс. В подальшому 13 травня 2016 року в період часу з 19.30 год. до 20.00 год у дворі будинку АДРЕСА_3 працівниками поліції було виявлено та вилучено у ОСОБА_6 канабіс вагою 27,54 г (у перерахунку на суху речовину), який останній зберігав при собі без мети збуту.
4. 19 січня 2017 рокуАпеляційний суд Донецької області, задовольнивши апеляційну скаргу прокурора, скасував вирок суду першої інстанції в частині призначеного засудженому покарання і ухвалив новий вирок, яким призначив ОСОБА_6 за частиною 2 статті 309 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. У решті вирок місцевого суду залишено без зміни.
Вимоги і доводи касаційної скарги

5. У касаційній скарзі захисник просить на підставах, визначених пунктами 1 3 частини першої статті 438 КПК, змінити вирок апеляційного суду в частині призначеного покарання, застосувавши до засудженого положення статті 75 КК.
6. На думку скаржника вирок апеляційного суду не відповідає приписам статей 370, 374, 420 КПК, оскільки цей суд, усупереч вимогам статті 65 КК, не врахував повною мірою всіх даних про особу засудженого і наявних у справі пом`якшуючих обставин та дійшов необґрунтованого висновку про неможливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства.
7. Крім того захисник вважає, що апеляційний суд залишив поза увагою допущені стороною обвинувачення порушення вимог частини 2 статті 37 КПК, оскільки апеляційний розгляд проводився за участю іншого прокурора ніж у суді першої інстанції.
8. Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило.
Позиції інших учасників судового провадження

9. Прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, подав письмові заперечення на касаційну скаргу захисника, в яких висловив свою незгоду з позицією сторони захисту.
10. У судовому засіданні засуджений підтримав касаційну скаргу захисника в повному обсязі, та просив змінити рішення апеляційного суду та звільнити його від відбування покарання з випробуванням. Прокурор заперечив проти задоволення касаційних вимог сторони захисту та просив залишити вирок апеляційного суду без зміни, вважаючи його законним і обґрунтованим.
Оцінка Суду

11. Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені в скарзі доводи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
12. Правильність висновків судів про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, в касаційній скарзі не оспорюється.
13. Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
14. Апеляційний суд дотримався цих вимог закону. Ухвалюючи свій вирок у частині призначеного ОСОБА_6 покарання, апеляційний суд урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного й усі інші обставини, які мають правове значення, і дійшов висновку про неправильне застосування місцевим судом положень статті 75 КК.
15. При визначенні ступеня тяжкості злочину апеляційний суд виходив із того, що він відповідно до статті 12 КК відноситься до категорії середньої тяжкості. Крім того, суд урахував поведінку ОСОБА_6 в минулому, який попри неодноразові попередні судимості, у тому числі й за злочини в сфері незаконного обігу наркотичних засобів, через незначний проміжок часу після звільнення з місця позбавлення волі знову вчинив аналогічне кримінальне правопорушення. З огляду на ці обставини в їх поєднанні з характером установлених конкретних дій винного апеляційний суд визнав неможливим досягти мети попередження вчинення злочинів й виправлення ОСОБА_6 без ізоляції його від суспільства.
16. Суд апеляційної інстанції не залишив поза увагою інші дані про особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, в тому числі й ті, на які є посилання в касаційній скарзі. Зокрема, суд зважив на стан здоров`я засудженого, відсутність скарг за місцем проживання, визнання засудженим своєї вини та його щире каяття у скоєному, відсутність тяжких наслідків.
17. Врахувавши все це, суд апеляційної інстанції призначив засудженому мінімальне покарання, передбачене санкцією частини другої статті 309 КК. Аргументів, які б доводили явну несправедливість такого покарання в касаційній скарзі не наведено.
18. Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційний суд не порушив вимог статей 50, 65 КК, а призначене ОСОБА_6 покарання відповідає визначеним законом загальним засадам.
19. З урахуванням викладеного колегія суддів не вбачає підстав для застосування до засудженого інституту умовного звільнення, про що йдеться у скарзі захисника.
20. Суд також не погоджується з доводами захисника про неприпустимість заміни прокурора під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції. Як зазначає захисник у своїй скарзі, цитуючи зміст частини другої статті 37 КПК, здійснення повноважень прокурора у цьому самому провадженні іншим прокурором можливо, окрім іншого, й у випадку, передбаченому частиною четвертою статті 36 цього Кодексу.
21. Матеріали справи свідчать, що у суді першої інстанції державне обвинувачення підтримував прокурор Слов`янської місцевої прокуратури, а під час апеляційного розгляду провадження брав участь прокурор органу прокуратури вищого рівня, що цілком відповідає названій вище нормі кримінального процесуального закону.
22. З огляду на викладене, доводи захисника щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону при постановленні вироку та про суворість призначеного засудженому покарання, слід відхилити і касаційну скаргу залишити без задоволення.
На підставі викладеного суд, керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, пунктом 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII),
ухвалив:
Вирок Апеляційного суду Донецької області від 19 січня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3