Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/7145/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2017 року слідчий суддя Подільського районного суду міста Києва ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
за участю:
представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4
розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 про повернення майна,-
В С Т А Н О В И В :
29.05.2017 року адвокат ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Подільського районного суду м. Києва із клопотанням про повернення майна мотивуючи свої вимоги тим, що слідчим відділом Подільського управління поліції ГУНП у м. Києві проводиться досудове розслідування кримінального провадження за №000103 від 06 січня 2016 року по факту вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст.190, ч. 2 ст. 364 КК України.
Зазначає, що слідчим слідчого відділу Подільського УП ГУНП в м. Києві було подано клопотання до Подільського районного суду про арешт майна, а саме автомобіля марки «Тойота Ланд Крузер 200», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_5 , з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, однак 23.02.2017 року у задоволенні зазначеного клопотання було відмовлено.
Посилається на те, що ухвалою № 758/4283/17 від 30.03.2017 року слідчим суддею Подільського районного суду м. Києва було встановлено повернути автомобіль «Тойота Ланд Крузер 200», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 , вилучений під час проведення обшуку, що належить ОСОБА_5 на праві власності.
Звертає увагу слідчого судді на те, що 31.03.2017 року ним було надіслано Клопотання про повернення автомобіля згідно з вищезгаданою ухвалою суду на ім`я старшого слідчого СВ Подільського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_6 , однак останній своєю постановою від 03.04.2017 року відмовив в поверненні вищезазначеного автомобіля у зв`язку з тим, що 24.02.2017 року слідчим суддею Подільського районного суду м. Києва було накладено на нього арешт, який на даний час є не скасованим.
Вказує на те, що беручи до уваги той факт, що вилучене авто не містить на собі слідів кримінального правопорушення, крім того ухвалою суду було відмовлено у накладанні на нього арешту, тобто вилучення його було безпідставним, а утримання як тимчасово вилученого -незаконним, що є прямим порушенням норм ст.ст. 98, 170,171, 173 КПК України, а також те, що ОСОБА_3 являється багатодітною матір`ю малолітніх дітей, та на теперішній час перебуває під наглядом лікаря у зв`язку з четвертою вагітністю, те що їй необхідно возити дітей до школи, дитячого садка, відвідувати лікаря, а також те, що вся власність , яка була придбана в період шлюбу являється сумісною власністю, звертається з даним клопотанням до слідчого судді та просить зобов`язати старшого слідчого СВ Подільського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_6 повернути ОСОБА_3 автомобіль «Тойота Ланд Крузер 200», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_5 .
Адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання підтримує з вищевикладених підстав, обґрунтувавши поясненнями, просить слідчого суддю його задовольнити.
Слідчий в судове засідання не з`явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, до суду надав копії матеріалів з кримінального провадження в заперечення проти клопотання, причини ж своє неявки в судове засідання слідчому судді не повідомив.
Слідчий суддя вважає за можливе розглядати клопотання за відсутності слідчого на підставі наявних в справі доказів.
Заслухавши пояснення адвоката ОСОБА_4 , дослідивши матеріали клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя приходить до висновку, що воно (клопотання) не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Так слідчим суддею встановлено, що в провадженні слідчого відділу Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000103 від 06.01.2016 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364 КК України.
Постановою прокурора Київської місцевої прокуратури № 7 від 14.03.2017 року із кримінального провадження № 0000103 від 06.01.2016 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364 КК України, було виділено в окреме провадження матеріали досудового розслідування щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України підозрюваними: ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 .
В подальшому, а саме 14.03.2017 року виділені матеріали досудового розслідування були зареєстровані до ЄРДР за № 0001074.
Як вбачається з наданих слідчому судді адвокатом ОСОБА_4 матеріалів, якими він обґрунтовує доводи свого клопотання, 23.02.2017 року слідчий СВ Подільського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_9 за погодженням з прокурором Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_10 звертався до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження № 0000103 від 06.01.2016 року, за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364 КК України, мотивуючи тим, що виникла необхідність в накладенні арешту на тимчасово вилучене майно, а саме автомобіля марки «Тойота Ланд Крузер 200», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_5 , з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.
23.02.2017 року ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва в задоволенні вказаного клопотання слідчого судді було відмовлено.
Стаття 167 КПК України визначає, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Згідно статті 168 КПК України тимчасово вилучити майно може кожен, хто законно затримав особу в порядку, передбаченому статтями 207, 208 цього Кодексу. Кожна особа, яка здійснила законне затримання, зобов`язана одночасно із доставленням затриманої особи до слідчого, прокурора, іншої уповноваженої службової особи передати їй тимчасово вилучене майно. Факт передання тимчасово вилученого майна засвідчується протоколом. Тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду. Після тимчасового вилучення майна уповноважена службова особа зобов`язана забезпечити схоронність такого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Проаналізувавши зміст вищезазначених норм чинного кримінально-процесуального закону з врахуванням правової кваліфікації кримінального правопорушення та встановлених в судовому засіданні обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що наявні підстави вважати, що автомобіль марки «Тойота Ланд Крузер 200», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_5 , дійсно є тимчасово вилученим майном в розумінні ст. 167 КПК України.
Законодавцем в статті 169 КПК України визначено підстави повернення тимчасового вилученого майна, зокрема зазначено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.
Із зазначеної норми вбачається, що однією із підстав повернення тимчасового вилученого майна є відмова у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна, обов`язок подачі якого у випадку тимчасового вилучення майна, покладено на останнього ч. 5 ст. 171 КПК України, яка визначає, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Тобтоу випадку не подання слідчим, прокурором клопотання про арешт тимчасово вилученого майна у строк визначений ч. 5 ст. 171 КПК України або у випадку відмови в задоволенні такого клопотання, тимчасово вилучене майно повертається особі в якої його було вилучено.
Як вже зазначалося, 23.02.2017 року ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва було відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Подільського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_9 про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження № 0000103 від 06.01.2016 року, за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364 КК України, що фактично було підставою для повернення тимчасово вилученого майна.
В той же час слідчим суддею встановлено, що 24.02.2017 року слідчим СВ Подільського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_6 було повторно подано клопотання про арешт автомобіля марки «Тойота Ланд Крузер 200», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_5 і ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 24.02.2017 року вказане клопотання було задоволено.
З викладеного вбачається, що хоч органом досудового розслідування і було порушено порядок і строки, визначені ст.ст. 170, 171 КПК України для звернення до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, однак станом на сьогоднішній день наявне рішення суду, яке є чинним, про накладення арешту на вказане майно, що виключає правові підстави для його повернення, відповідно до вимог ст. 169 та ч. 6 ст. 173 КПК України.
Крім того, слід звернути увагу адвоката ОСОБА_4 на те, що за приписами ч. 1 ст. 100, ч. 5 ст. 171 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі в якої його було вилучено (законному володільцю).
Згідно статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу - володільцем тимчасово вилученого майна.
Зі змісту вказаних норм КПК України вбачається, що законодавцем дійсно надано право особі в якої було тимчасово вилучено майно подати скаргу на бездіяльність слідчого з його не повернення, в той же час вказано, що така особа має бути саме володільцем вказаного майна.
Стаття друга КПК України визначає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно ст.ст. 22, 23 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Згідно ст. 93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.
З системного аналізу зазначених статей кримінально-процесуального кодексу України в сукупності з іншими його нормами можна зробити висновок, що особа, яка звертається із клопотанням про повернення тимчасово вилученого майна, а у випадку відмови в його задоволенні із скаргою на бездіяльність слідчого або прокурора повинна достовірно довести наявність в неї суб`єктивного права вимоги на пред`явлення вказаного клопотання та скарги, а саме повинна довести, що вказане майно було вилучене у неї і вона є його законним володільцем.
В той же час слідчим суддею встановлено, що незважаючи на вимоги вказаних норм КПК України адвокатом ОСОБА_4 не надано жодного належного та допустимого доказу, що автомобіль марки «Тойота Ланд Крузер 200», д.н.з. НОМЕР_1 , був вилучений саме в ОСОБА_3 і що вона є законним володільцем вказаного майна.
Матеріали клопотання, а також надані слідчим копії матеріалів кримінального провадження в заперечення проти клопотання навпаки містять відомості, які свідчать, що єдиним законним володільцем (власником) автомобіля марки «Тойота Ланд Крузер 200», д.н.з. НОМЕР_1 , є ОСОБА_5 .
З врахуванням вищевикладеного, а також встановлених в судовому засіданні обставин, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що слідчим СВ Подільського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 прийнято рішення, здійснено дію або допущено бездіяльність, які можуть бути оскаржені в порядку визначеному ст. 303 КПК України, саме ОСОБА_3 .
Факт утриманням органом досудового розслідування автомобіля марки «Тойота Ланд Крузер 200», д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є підозрюваний ОСОБА_5 , не є порушенням ч. 1 ст. 100, ст. 169, ч. 5 ст. 171 КПК України, а також ст. 41 Конституції України, оскільки вказане майно утримується на підставі, визначеній Конституцією України та чинними нормами КПК України і ніяким чином не порушуються права ОСОБА_3 .
Зі змісту статей 26, 94 КПК України вбачається, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Слідчий суддя оцінивши надані сторонами докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також оцінивши сукупність зібраних доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку між собою приходить до висновку, що клопотання адвоката ОСОБА_4 не знайшло своє доведення в судовому засіданні, є таким, що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, а тому задоволенню не підлягає.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 22, 23, 26, 84, 93, 94, 131, 167-169, 170-174, 236, 303, 309 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В :
В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 про повернення майна відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Cлідчий суддя Подільського районного суду м. КиєваОСОБА_1