Дата документу 02.03.2018
Справа № 1-27/98
Провадження № 1-в/334/2/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 березня 2018 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

представника заявника

адвоката - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя заяву ОСОБА_5 про звільнення від виконання обвинувального вироку в частині конфіскації майна у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку,-

В С Т А Н О В И В :

22 лютого 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з заявою, яка впродовж судового розгляду була неодноразово уточнена про звільнення його від виконання обвинувального вироку в частині конфіскації майна у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, мотивуючи її тим, що вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 лютого 1998 року його було засуджено за ч.2 ст.106, ч.3 ст.144, ч.1 ст.222 , ст.42 КК України (в редакції 1960 року) до трьох років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частки належного йому майна. Вирок набрав чинності 20 серпня 1998 року. Від відбуття покарання у вигляді позбавлення волі його було звільнено умовно-достроково постановою Запорізького районного суду Запорізької області від 23 вересня 1998 року. Додаткове покарання у вигляді конфіскації 1/2 частки належного йому майна до теперішнього часу не виконано. Під час досудового слідства постановою слідчого з особливо важливих справ прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 від 9 вересня 1996 року було накладено арешт на ювелірні вироби, які було вилучено у нього та передано слідчим на зберігання до установи банку. Зазначені ювелірні вироби до теперішнього часу зберігаються на підставі вищезазначеної постанови слідчого, що підтверджується актом перевірки від 23 травня 2012 року проведеної прокуратурою Запорізької області. Просить суд звільнити його від додаткового покарання у вигляді конфіскації майна у зв`язку з закінченням строків давності виконання вироку та скасувати арешт, накладений постановою слідчого на належні йому ювелірні вироби та повернути йому як власнику дані ювелірні вироби.

В судове засідання ОСОБА_5 не з`явився про дату, час та місце розгляду заяви був повідомлений належним чином. Про причини неявки суду не повідомив.

В судовому засіданні представник заявника адвокат ОСОБА_4 , наполягала на задоволені поданої заяви, з підстав викладених в ній.

В судове засідання представник Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції не з`явився про дату, час та місце розгляду заяви були повідомлені належним чином. Про причини неявки суду не повідомили.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечила, щодо задоволення заяви ОСОБА_5 , оскільки відсутні правові підстави, а також не зрозуміло з яких підстав вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 лютого 1998 року в частині додаткового покарання у вигляді конфіскації не було виконано.

Вислухавши думку, представника заявника, прокурора, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що в рамках досудового слідства 06 лютого 1996 року у ОСОБА_5 за місцем його мешкання було проведено обшук під час якого було вилучено майно, а саме: золоті прикраси у кількості 81 одиниці та котрі були передані на відповідальне зберігання до прокуратури Запорізької області (т.9 а.с.6-8);

Згідно протоколу огляду від 08 лютого 1996 року було проведено огляд ювелірних прикрас котрі було вилучено за місцем мешкання ОСОБА_5 (т.7 а.с.93);

Постановою слідчого від 09 вересня 1996 року було накладено арешт на ювелірні вироби, котрі було вилучено у ОСОБА_5 та дані вироби було передано до Запорізького обласного управління Національного банку України (т.7 а.с.98);

18 лютого 1998 року вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_5 було засуджено за ст.ст. 106 ч.2, 144 ч.3, 222 ч.1, 42 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у вигляді трьох років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини належного йому майна з відбуванням призначеного покарання в виправно-трудовій колонії посиленого режиму (т.14 а.с.372-384);

Ухвалою Запорізького обласного суду від 22 квітня 1998 року вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 лютого 1998 року було змінено ОСОБА_5 на підставі ст.48 п.1 КК України (в ред. 1960 року) було звільнено від покарання призначеного за ст.106 ч.2 КК України (в ред. 1960 року) (т.14 а.с.415-429);

Відповідно до супровідного листа на адресу Бердянського суду м. Бердянська було направлено виконавчі листи у відношенні ОСОБА_5 про конфіскацію майна за територіальністю для виконання (т.14 а.с.442-443);

Відповідно до супровідних листів на адресу Орджоникидзевського суду м. Запоріжжя було направлено виконавчі листи у відношенні ОСОБА_5 про конфіскацію майна ОСОБА_5 (т.14 а.с.446-447, 485);

Постановою Бердянського місцевого суду від 18 грудня 2001 року було знято достроково судимість з ОСОБА_5 та рахувати його не засудженим за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 лютого 1998 року за ст.ст. 106 ч.2, 144 ч.3, 222 ч.1, 42, 44 КК України (в редакції 1960 року) у вигляді трьох років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини належного йому майна (т.14 а.с.521);

Крім цього згідно відповідей Вознесенівського ВДВС м. Запоріжжя та Бердянського міськрайонного ВДВС, що згідно електронної бази автоматизованої системи виконавчих проваджень інформація, щодо наявності/перебування виконання вироку Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 лютого 1998 року стосовно конфіскації 1/2 частини майна, що належить ОСОБА_5 відсутня.

Згідно ст.80 КК України (в редакції 2001 року) особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки, зокрема, що стосується ОСОБА_5 , який був засуджений за вчинення тяжких злочинів до основного покарання у вигляді 3 років позбавлення волі: п`ять років - при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин. Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Відповідно до ст.49 КК України (в редакції 1961 року) обвинувальний вирок не виконується, якщо його не було виконано в такі строки, рахуючи з дня набрання вироком законної сили, зокрема, що стосується засудження ОСОБА_5 , п`ять років при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років. При цьому, перебіг давності переривається, якщо засуджений ухилиться від відбуття покарання або вчинить до скінчення строків новий злочин, за який судом призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не менше одного року. Обчислення давності в разі вчинення нового злочину починається з моменту його вчинення, а в разі ухилення від відбуття покарання з моменту з`явлення для відбуття покарання або з моменту

затримання засудженого, що переховувався. При цьому обвинувальний вирок не може бути виконано, якщо від часу його винесення минуло п`ятнадцять років і давність не була перервана вчиненням нового злочину.

Згідно ч.ч.3,4 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи. Якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Таким чином, суд, вважає, що у даному випадку, з урахуванням того, що ОСОБА_5 було засуджено в період чинності КК України (в редакції 1961 року), слід керуватись вимогами ст.49 КК України (в редакції 1961 року) в частині, що покращує становище засудженого і стосується того, що обвинувальний вирок не може бути виконано, якщо від часу його винесення минуло п`ятнадцять років і давність не була перервана вчиненням нового злочину.

Зважаючи на наведене, встановлено, що згідно ст.49 КК України (в редакції 1961 року) в частині, що покращує становище засудженого ОСОБА_5 і стосується того, що обвинувальний вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 лютого 1998 року відносно нього в частині конфіскації майна не може бути виконано, у зв`язку із тим, що від часу його винесення минуло більше ніж п`ятнадцять років і давність не була перервана вчиненням ОСОБА_5 нового злочину, а тому засудженого ОСОБА_5 слід звільнити від відбування додаткового покарання у вигляді конфіскації майна, призначеного йому 18 лютого 1998 року вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя, згідно якого останній був засуджений за ч.2 ст.106, ч.3 ст.144, ч.1 ст.222, ст.42 КК України (в редакції 1960 року) до трьох років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частки належного йому майна, у зв`язку із закінченням строків давності виконання даного обвинувального вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 537-539 КПК України, ст.ст. 5, 80 КК України (в редакції 2001 року) та ст.49 КК України (в редакції 1961 року), суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_5 про звільнення від виконання обвинувального вироку в частині конфіскації майна у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 від відбування додаткового покарання у вигляді конфіскації 1/2 частини належного йому майна, призначеного вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 лютого 1998 року, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку в цій частині.

Арешт накладений постановою слідчого ОСОБА_6 09 вересня 1996 року на ювелірні вироби, вилучені у ОСОБА_5 згідно акту експертизи №147 від 9 серпня 1996 року Східного державного управління пробірного надзору скасувати.

Ювелірні вироби, які передані на зберігання до Запорізького обласного управління Національного банку України, повернути законному власнику ОСОБА_5 за належністю.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом семи діб з моменту її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1