АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 638/7403/16-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/1884/17 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Масові заворушення
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисника - ОСОБА_8 ,
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком, ОСОБА_7 засуджений за ч.1 ст.294 КК України до 8 років позбавлення волі.На підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, з урахуванням вироку Київського районного суду м.Харкова від 24.07.2014 року за ч.1 ст. 294 КК України остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді 8 років позбавлення волі.
Згідно вироку, ОСОБА_7 06 квітня 2014 року у період часу з 12-00 год. до 15-00 год., знаходився по вул.Сумській в м. Харкові біля пам`ятника ОСОБА_9 . В той час, там відбувалися заходи на підтримання євроінтеграції України. ОСОБА_7 зажадав завадити проведенню вказаних заходів, шляхом прийняття активної участі у масових заворушеннях, спрямованих на насильство відносно учасників вказаної акції. Під час ходи біля будинку № 25 по вул.Сумській в м.Харкові в напрямку площі Конституції, ОСОБА_7 , разом з невстановленими особами, маючи намір на здійснення насильницьких дій щодо особи, в районі перехрестя з провулком Грабовського, заблокував прохід по вулиці Сумській в м. Харкові прихильникам євроінтеграції. В подальшому ОСОБА_7 разом з невстановленими особами, почали вигукувати образи та погрози застосування фізичного насильства, а також кидати в прихильників євроінтеграції шматки землі, каміння. З метою запобігання протиправним діям, працівники міліції створили «коридор» для безперешкодного проходу прихильників євроінтеграції, проте о 16.00 годині агресивно налаштовані особи намагалися прорватися через вказаних коридор та завдати тілесні ушкодження прихильникам євроінтеграції України. Під час вказаних подій ОСОБА_7 вчиняв дії, відштовхуючи працівників міліції та наносячи удари руками та ногами громадянам, а саме, діючи умисно, з особливою зухвалістю, безпричинно, з метою активної участі в масових заворушеннях, грубо порушуючи громадський порядок, виражаючи свою неповагу до суспільства, став наносити рукою удари пластиковою пляшкою із водою ОСОБА_10 по голові, при цьому принижуючи його людську гідність і честь. Крім ОСОБА_10 ОСОБА_7 наносив удари і іншим особам. В результаті вказаних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_10 були спричинені легкі тілесні ушкодження. Дії ОСОБА_7 та інших осіб продовжувалися близько однієї години та були припинені після втручання значної кількості працівників міліції. В результаті дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 були спричинені: контузія, гематома повік, суконюктивальний крововилив правого ока, які згідно висновку судово- медичної експертизи № 388-а від 29.03.2016 відноситься до легких тілесних ушкоджень, що утворились від дії тупих, твердих предметів.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції змінити, у зв`язку з суворістю призначеного покарання, і призначити менш суворе покарання із застосуванням ст.69 КК України. Посилається на те, що судом першої інстанції не враховано повне визнання вини, щиросердне каяття, а також те, що він в силу ст.89 КК України не маючий судимості, не перебуває на обліках в наркологічному та психічному диспансерах, за містом мешкання характеризується позитивно, одружений та має на утриманні неповнолітню дитину. Водночас просить застосувати до нього положення ч.5 ст.72 КК України та закон України «Про амністію».
Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та вважали можливим застосувати до нього амністію, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги але також вважав за можливе застосування амністії до засудженого, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного висновку.
Доведеність обвинувачення ОСОБА_7 за ч.1 ст.294 КК України в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому, відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.
Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, конкретні обставини вчинення злочину та його шкідливі наслідки.
Судом враховані відомості про особу обвинуваченого, який був судимий за аналогічний злочин, вчинив злочин до ухвалення попереднього вироку, за місцем проживання характеризується позитивно. Судом встановлено наявність на його утриманні неповнолітньої дитини 2003 року народження.
Обтяжуючих та пом`якшуючих обставин судом не встановлено. Суд правильно дійшов висновку про відсутність щирого каяття з боку обвинуваченого, оскільки той визнав свою вину лише під тиском беззаперечних доказів його провини.
Тому доводи ОСОБА_7 про неврахування судом наведених ним в апеляційній скарзі обставин в якості пом`якшуючих колегія суддів вважає необґрунтованими.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд, керуючись вимогами ст. 65 КК України, дійшов правильного висновку, що виправлення ОСОБА_7 неможливо досягти без ізоляції його від суспільства, а тому правильно обрав йому покарання у виді позбавлення волі. Підстав вважати явно несправедливим призначене обвинуваченому покарання у максимальній межі санкції ч.1 ст. 294 КК України, колегія суддів не знаходить, оскільки попереднім вироком вже призначалось покарання за аналогічний злочин у найнижчій межі санкції зазначеної статті.
Призначаючи остаточне покарання за сукупністю злочинів за правилами ч.4 ст. 70 КК україни, суд правильно врахував, що вироком Київського районного суду м.Харкова від 24.07. 2014 року ОСОБА_7 був засуджений за ч.1 ст.294 КК України до 5 років позбавлення волі, але вчинив злочин до постановлення попереднього вироку. Тому, призначивши остаточне покарання із застосуванням принципу поглинання менш суворого покарання більш суворим покарань за сукупністю злочинів, суд правильно зарахував в строк остаточного покарання відбуте повністю покарання за попереднім вироком, що відповідає загальним засадам кримінального провадження та забезпеченню виконання його завдань, визначених ст.. 2 КПК України щодо охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 просив застосувати до нього амністію.
Як вбачається із вироку строк покарання ОСОБА_7 обчислюється з 11.06. 2014 року, у строк відбування покарання зараховано строк його попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. З огляду на ці обставини, на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» обвинувачений вже відбув більше половини призначеного йому строку покарання.
До осіб, перелічених у статті 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» та статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», і до яких амністія не застосовується, ОСОБА_7 не відноситься. Скорочення постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 26.12.2014 року наполовину невідбутої частини покарання, призначеного вироком Київського районного суду м.Харкова від 24.07. 2014 року, на підставі ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» враховується згідно з положеннями ст. 14 Закону України «Про амністію у 2016 році».
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про можливість застосування до засудженого положень ст.4 Закону України«Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, а тому вважає необхідним звільнити його від відбування покарання за вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 18 квітня 2017 року у виді позбавлення волі на 8 років.
Керуючись: ст.ст. 404,405,407,418, 419, ч.2 ст. 376 КПК України, ст.4 Закону України «Про амністію у 2016 році» колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
ВирокДзержинського районного суду м.Харкова від 18 квітня 2017 року у відношенні ОСОБА_7 залишити без змін.
Клопотання ОСОБА_7 про застосування амністії задовольнити. Відповідно до ст.4 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання за цим вироком у виді 8 років позбавлення волі, звільнивши його з під варти в залі суду негайно.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді