Справа № 214/918/17
1-кп/214/415/17
У Х В А Л А
про продовження тримання під вартою

31 серпня 2017 рокуСаксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

їхніх захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

представника потерпілого ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у місті Кривому Розі, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України та ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 296, ч. 3 ст. 309 КК України,
ВСТАНОВИВ:

У судовому засіданні на обговорювання сторін кримінального провадження та інших його учасників було поставлене питання щодо доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою, строк якого спливає 08 вересня 2017 року.

Прокурор уважав за доцільне продовжити тримання кожного з обвинувачених під вартою, зазначивши про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України: обвинувачені, знаходячись на волі, можуть переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити або сховати речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, незаконно впливати на свідків або спілкуватись з іншими особами, які мають відношення до цього ж кримінального провадження.

Обвинувачені та їхні захисники заперечували проти доводів прокурора, пославшись, зокрема, на недоведеність ним ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, при цьому обвинувачений ОСОБА_4 та його захисники, у свою чергу, заявили клопотання про зміну останньому існуючого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді особистої поруки за письмовим зобов`язанням Народного депутата України ОСОБА_12 , а також зазначили, що ОСОБА_4 має ряд хронічних захворювань, пов`язаних, зокрема, із важким захворюванням серця, у зв`язку з чим потребує стаціонарного лікування, раніше не судимий, працює, має позитивні характеристики, що раніше до ОСОБА_4 уже був застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, умови якого виконувались останнім, що вже допитано всіх потерпілих, матеріальна шкода відсутня, що допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_13 поясняв, що з боку ОСОБА_4 до нього не було вчинено жодних активних дій, захисники обвинуваченого ОСОБА_5 також заявили клопотання, підтримане ОСОБА_5 , про зміну щодо останнього існуючого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки раніше до ОСОБА_5 також був застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, умови якого ним виконувались, що на утриманні ОСОБА_5 перебуває непрацююча дружина та двоє малолітніх дітей, однак він позбавлений можливості надавати їм матеріальну допомогу у зв`язку з перебуванням під вартою, що допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_13 поясняв, що з боку ОСОБА_5 до нього не було вчинено жодних активних дій.

Потерпілий та представник потерпілого уважали про доцільність продовження тримання обвинувачених під вартою та просили суд відмовити у задоволенні клопотань обвинувачених та їхніх захисників.

Суд, вислухавши учасників судового провадження, вивчивши його матеріали, приходить до такого.
Частиною 3 ст. 331 КПК України визначено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Отже, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які є вчиненими у суспільно-небезпечний спосіб злочинами середньої тяжкості та тяжкими злочинами, один з яких пов`язаний із незаконним позбавленням волі людини із корисливих мотивів за попередньою змовою між собою та іншими невстановленими слідством особами, що дає підстави прийти до висновку про можливість кожного з обвинувачених у разі застосування до них більш м`якого запобіжного заходу спілкуватись з цими особами, а також впливати на свідків, яких ще не допитано в судовому засіданні.

При цьому суд бере до уваги показання потерпілого ОСОБА_13 , допитаного за його згодою в цей же день, в закритому судовому засіданні без участі обвинувачених, який показав, що після вчинення у його відношенні злочину, який, як він уважає, був вчинено саме за ініціативою обвинувачених, він переховувався до тих пір, поки не дізнався із новин, що обвинувачені знаходяться під вартою, після чого почав відчувати себе більш-менш у безпеці, однак досі побоюється за своє життя, при цьому було видно, що ОСОБА_13 знаходиться у стресовому стані, так як виглядав пригніченим та заляканим та давав показання дуже неохоче.

Також суд бере до уваги правові позиції Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 10.02.2011 року «Харченко проти України» та від 26.06.1991 року «Летельє проти Франції», згідно з якими, коли є в наявності конкретний суспільний інтерес, то такий інтерес, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості, а також, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу.

Відтак, зважаючи на все вищевикладене, беручи до уваги однозначне ставлення потерпілих та їх представників до питання щодо продовження тримання обвинувачених під вартою, що свідчить про наявність конкретного суспільного інтересу, а також, що потерпілий ОСОБА_13 під час досудового розслідування повідомляв про погрози, які надходили як йому, так і його дружини з боку обвинувачених та їхніх родичів, суд приходить до висновку про доцільність продовження тримання обвинувачених під вартою, позаяк уважає, що на цей час більш м`якого запобіжного заходу буде недостатньо для забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків.
Стосовно письмового зобов`язання Народного депутата України ОСОБА_12 щодо взяття обвинуваченого ОСОБА_4 на поруки, то суд уважає, що це питання повинно розглядатись виключно в присутності особи, яка бажає надати особисту поруку, про що вказано у ст. 180 КПК України.

Разом з тим, з цього зобов`язання вбачається, що Народний депутат України ОСОБА_12 зазначає про свою обізнаність щодо того, у вчинення якого кримінального правопорушення обвинувачується ОСОБА_4 , але з цього зобов`язання не вбачається, що йому відомі конкретні обставини обвинувачення, тому суд допускає, що дійсна суть обвинувачення Народному депутату України ОСОБА_12 невідома.

При цьому суд зауважує, що діяння, які кваліфікуються за однією і тією ж нормою КК України, можуть відрізнятись суттєвим чином по фактичним обставинам, що впливає на ступінь суспільної небезпеки конкретного діяння.

Відтак, суд приходить до висновку про доцільність продовження тримання обвинувачених під вартою та про відмову в задоволенні клопотань обвинувачених та їхніх захисників.

Керуючись ст. ст. 110, 315-317, 331, 369, 371, 372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Продовжити тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на два місяці, тобто до 30 жовтня 2017 року включно.

Продовжити тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на два місяці, тобто до 30 жовтня 2017 року включно.

У задоволенні клопотань захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1 .