Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/78/18 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 187 (86, 86-1, 142) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.02.2018 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_8
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 , на ухвалу Петрівського районного суду Кіровоградської області від 17.11.2017 року, якою засудженому

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Миколаєва, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , українцю, громадянину України, з середньою освітою, не одруженому, не працюючому, засудженому:

- 03.10.2011 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187, ст. 70 КК України на 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

відмовлено в задоволенні клопотання про застосування до нього умовно - дострокового звільнення,

В С Т А Н О В И Л А:
Засуджений ОСОБА_8 звернувся до районного суду з клопотанням про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, відповідно до вимог ст. 81 КК України.

Ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 17.11.2017 року залишено без задоволення вказане клопотання засудженого.

В обґрунтування прийнятого рішення, суд першої інстанції вказав на те, що засуджений ОСОБА_8 не довів своє виправлення, оскільки в судовому засіданні не знайшла свого підтвердження та обставина, що він проявляв сумлінну поведінку і ставлення до праці.

Засуджений ОСОБА_8 , не погоджуючись з таким рішенням суду, у своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував тих обставин, що всі накладені на нього стягнення вже погашені в установленому законом порядку і він також має одне заохочення правами начальника відділення. Також вказує і на те, що він відбув вже більше ? строку покарання та приймає активну участь в програмі диференційовано виховного впливу «Духовне відродження».

Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу засудженого та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечив задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, як законну та обґрунтовану, дослідивши матеріали клопотання та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вона задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Так, згідно до вимог ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не сам факт відбуття визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Як наголошено у роз`ясненнях, викладених у пунктах 2 та 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», головною умовою для прийняття рішення суду про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, при цьому слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Згідно характеристики засудженого ОСОБА_8 , останній з 16.06.2009 року тримався в Миколаївському слідчому ізоляторі. За час перебування зарекомендував себе наступним чином: порушення вимог режиму утримання не допускав, заохочень не мав.

З 17.02.2012 року відбуває покарання у Петрівській виправній колонії (№ 49). За час відбування покарання зарекомендував себе наступним чином: шість разів допустив порушення вимог режиму відбування покарання, за що п`ять разів притягався до дисциплінарної відповідальності правами начальника відділення та один раз правами начальника установи. Стягнення погашені в установленому законом порядку. Має одне заохочення правами начальника відділення.

Також, з матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_8 засуджений 03.10.2011 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст. 121, ч.4 ст. 187, ст. 70 КК України на 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Згідно ЗУ «Про внесення змін до КК України про зарахування попереднього ув`язнення в строк відбування покарання» від 26.11.2015 року залік відбутого покарання становить 02 роки 07 місяців 07 днів.

Відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Разом з тим, критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та покладених на засудженого обов`язків, а також чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання.

Тобто, висновок про становлення особи на шлях виправлення повинен бути зроблений на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого за весь період перебування в установі виконання покарання.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, засуджений ОСОБА_8 за час відбування покарання допустив шість порушень вимог режиму відбування покарання, за що п`ять разів притягався до дисциплінарної відповідальності правами начальника відділення та один раз правами начальника установи. На цей час стягнення погашені в установленому законом порядку.

При цьому, колегія суддів звертає увагу і на те, що заохочувався засуджений за весь час відбування покарання лише один раз, а саме за активну участь у життєдіяльності відділення правами начальника відділення, але вказане заохочення оголошено йому ще 05.07.2016 року, однак вже 25.08.2016 року засудженим було допущено порушення режиму утримання, яке виразилось у відмові піти до їдальні.

За вищевикладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку щодо недостатності підстав вважати, що ОСОБА_8 став на шлях виправлення і довів це сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання засудженого про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 про те, що суд першої інстанції не врахував, що всі накладені на нього стягнення вже погашені в установленому законом порядку і він має одне заохочення правами начальника відділення та те, що він приймає активну участь у програмі диференційовано виховного впливу «Духовне відродження» та вже тривалий час не порушує режиму утримання, колегія суддів вважає такими, що не дають достатніх підстав для задоволення його клопотання, оскільки останній своєю поведінкою та ставленням до праці за весь період відбування покарання не довів своє виправлення та потребує подальшого контролю з боку адміністрації установи виконання покарань.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 , а тому ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Петрівського районного суду Кіровоградської області від 17.11.2017 року, якою ОСОБА_8 відмовлено у задоволенні його клопотання про застосування до нього умовно-дострокового звільнення - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .
Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2