ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 636/4551/15-к
Провадження № 1-кп/636/166/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 березня 2018 року Чугуївський міський суд Харківської області
у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора Чугуївської місцевої прокуратури - ОСОБА_3 ,

потерпілих: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_4 - ОСОБА_6 ,

представника цивільного позивача Чугуївської ЦРЛ - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000914, внесеному 10 липня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно обвинуваченого:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Брянка Луганської області, українця, громадянина України, розлученого, з середньою технічною освітою, пенсіонера, маючого неповнолітнього сина, на підставі ст. 89 КК України не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України, -
в с т а н о в и в:
09.07.2015 року, близько 22:30 год., ОСОБА_9 керував технічно справним автомобілем «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухався по вул. Харківська від вул. Кожедуба в напрямку вул. К. Лібкнехта (нині Музейна) у м. Чугуєві Харківської області.
В районі перехрестя вул. Харківської та вул. Жадановського, ОСОБА_9 грубо порушив вимоги п. 10.1 та п. 16.13 Правил дорожнього руху України:
- п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;
- п. 16.13 «Перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч».

ОСОБА_9 , виконуючи поворот ліворуч, не надав дорогу мотоциклу «Ява-350», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керування ОСОБА_5 , який рухався по вул. Харківська у зустрічному напрямку, та скоїв з ним зіткнення.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій мотоциклу «Ява-350», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_5 отримав наступні тілесні ушкодження: забита рана в тім`яній області ліворуч, садна на правій кисті, вивих 1-ї п`ясткової кістки правої кисті, перелом дистального матаепіфіза основної фаланги 5-го пальця зі зміщенням кісткових відламків, перілунарний підвивих правої кисті, перелом лівої малогомілкової кістки на рівні верхньої третини діафіза зі зміщенням кісткових відламків, що згідно з висновком судово-медичної експертизи № 266-Ч/15 від 08.09.2015 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.
Пасажир мотоциклу «Ява-350», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_4 отримала наступні тілесні ушкодження: травматична ампутація лівої нижньої кінцівки у вигляді клаптевих ран, множинних ушкоджень м`яких тканин верхньої третини лівої гомілки, осколкові переломи великої і малої гомілкових кісток верхньої третини лівої гомілки, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 267-Ч/15 від 08.09.2015 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
Порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_9 , які знаходяться в причинному зв`язку з подією та наслідками, виразилося в тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час здійснення повороту ліворуч, не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не надав превагу в русі зустрічному транспорту та допустив зіткнення з мотоциклом «Ява-350», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , що спричинило тілесні ушкодження середнього ступеню останньому та тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_4 .
Дії ОСОБА_9 згідно висновків автотехнічних експертиз № 663/15 від 03.09.2015 року та № 802/15 від 14.09.2015 року, з технічної точки зору, знаходяться у причинному зв`язку з наслідками, що настали.
Вказані дії ОСОБА_9 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості потерпілому ОСОБА_5 та тяжкі тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_4 .
Обвинувачений ОСОБА_9 у судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому злочині визнав частково у зв`язку з тим, що є водієм зі стажем і не розуміє, як і коли мотоцикл з потерпілими з`явився на дорозі під час здійснення ним повороту. Обвинувачений пояснив суду, що 09.07.2015 року приблизно о 22:00 год. керував автомобілем ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебуває у його власності. В автомобілі також знаходився його неповнолітній син, ОСОБА_10 , 1997 року народження. В цей час на вулиці опадів не було, дорожнє покриття було сухе, на вулиці було увімкнене електроосвітлення. ОСОБА_9 , рухаючись по вул. Харківській у м. Чугуєві, під`їхав до повороту на вул. Жадановського, увімкнув лівий поворот та зупинився, так як у зустрічному по відношенню до нього напрямку рухався інший автомобіль. Після того, як обвинувачений пропустив даний автомобіль, він відновив рух та почав виконувати поворот ліворуч і в цей час здійснив зіткнення з мотоциклом, який він побачив лише в момент удару. Мотоцикл рухався по вул. Харківській у зустрічному для ОСОБА_9 напрямку. В результаті ДТП ОСОБА_9 розгубився і здійснив зупинку лише коли перетнув вул. Харківську, при цьому він не виходив з автомобіля до прибуття швидкої допомоги та співробітників поліції.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим своєї вини в умисному протиправному діянні, яке виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що спричинило тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості потерпілому ОСОБА_5 та тяжкі тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_4 , його вина у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України, підтверджується сукупністю доказів, досліджених та перевірених в ході судового розгляду:

-рапортом слідчого СВ Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області від 09.07.2015 року (а.к.п. 2 т.к.п. 1);

-протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 09.07.2015 року, схемою та фототаблицею до нього, під час якого встановлено, що місцем ДТП є Т-образне перехрестя вул. Харківської та вул. Жадановського, 2-А у м. Чугуєві. Мотоцикл «Ява-350», реєстраційний номер НОМЕР_2 , лежав на правому боці ближче до узбіччя вул. Харківської, 133 та мав наступні ушкодження: деформація переднього колеса, лівої та правої вихлопної труби, лівого переднього повороту, правий передній поворот розбитий, розбите скло передньої фари, відсутнє сидіння. Автомобіль «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходився на вул. Жадановського зі сторони торцевої частини будинку 2-А та мав наступні ушкодження: деформація лівого переднього колеса, ушкодження передньої лівої фари, деформація лівої передньої частини бамперу (а.к.п. 5-18 т.к.п. 1).
-протоколом проведення слідчого експерименту від 17.08.2015 року за участю ОСОБА_5 , за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, перехрестя вул. Харківської та вул. Жадановського, в ході якого ОСОБА_5 розповів про обставини, за яких відбулась ДТП, в результаті якої ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, а ОСОБА_4 - тяжкі тілесні ушкодження, та встановлено, що мотоцикл «Ява-350», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався на відстані 1,9 м від правого краю проїжджої частини дороги відносно напрямку свого руху; місце зіткнення транспортних засобів розташовувалось на відстані 1,7 м. від правого краю проїжджої частини дороги по ходу руху мотоцикла; автомобіль ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_1 , відносно меж проїжджої частини перед початком маневру розташовувався на відстані 4,9 м. від правого переднього габариту та 5 м від правого заднього габариту до правого краю проїжджої частини по ходу руху автомобіля; автомобіль ВАЗ 2107 відносно меж проїжджої частини в момент зіткнення розташовувався на відстані 6,8 м від переднього правого габариту та 5,7 м від заднього правого габариту до правого краю проїжджої частини відносно руху автомобілю; також встановлено, що мотоцикл «Ява-350» подолав відстань у 35 м за 2,6-2,8 сек.; видимість з робочого місця водія ВАЗ 2107 мотоциклу без увімкнених фар становить більше 150 м та видимість мотоциклу з увімкненими фарами становить також не менше 150 м. (а.к.п. 60-64 т.к.п. 1);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 09.09.2015 року за участю ОСОБА_9 , за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, перехрестя вул. Харківської та вул. Жадановського, в ході якого обвинувачений розповів про обставини, за яких відбулась ДТП, та встановлено, що місце зіткнення автомобілю «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_9 та мотоцикла «Ява-350» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , розташовувалось на відстані 1,9 м від лівого краю проїжджої частини відносно руху автомобілю, який перед початком маневру розташовувався на відстані 4,4 м від переднього правого та 4,4 м від заднього правого габаритів до правого краю проїжджої частини відносно руху автомобіля; з моменту початку маневру вліво до місця зіткнення ВАЗ 2107 подолав відстань 3,1 м за 4,2 сек.; в момент зіткнення автомобіль розташовувався на відстані 7,3 м від переднього правого габариту та 5,7 м від заднього правого габариту до правого краю проїжджої частини відносно руху ВАЗ 2107 (а.к.п. 105-108 т.к.п. 1);
-висновком експерта № 644/15 від 27.08.2015 року за результатами проведеної судової транспортної трасологічної експертизи, якою встановлено місце зіткнення транспортних засобів. А саме: в момент первинного контакту автомобіль ВАЗ передньою лівою частиною кузова контактував із задньою лівою бічною частиною мотоцикла Ява. При цьому транспортні засоби розташовувалися відносно один одного таким чином, що кут між їх поздовжніми осями міг складати 120°±5°. Місце зіткнення автомобіля ВАЗ та мотоцикла Ява знаходилося на проїжджій частині дороги, в районі осипу уламків скла, розміром 2,2 м, що знаходиться на лівій стороні проїжджої частини дороги вул. Харківської відносно напрямку руху в бік вул. Леонова, на відстані 9,4 м від правої межі проїжджої частини дороги вул. Харківської та на відстані 7,7 м від лівої межі проїжджої частини дороги вул. Жадановського відносно напрямку руху в бік вул. Харківської, більш точно в рамках наданих даних, не представляється можливим (а.к.п. 28-41 т.к.п. 1);
-висновком експерта №267-Ч/15 від 08.09.2015 року за результатами проведеної судово-медичної експертизи ОСОБА_4 , згідно з яким у останньої встановлена травматична ампутація лівої нижньої кінцівки у вигляді клаптевих ран, множинних ушкоджень м`яких тканин верхньої третини лівої гомілки, великих кровоносних судин верхньої третини лівої гомілки, осколкові переломи великої і малої гомілкових кісток верхньої третини лівої гомілки. Вказані ушкодження утворились від впливу зі значною силою тупих твердих предметів, індивідуальні властивості яких не відобразились, можливо, при ДТП. За ступенем тяжкості вказані ушкодження кваліфікуються за критерієм тривалості розладу здоров`я, як тяжкі тілесні ушкодження (а.к.п. 43-44 т.к.п. 1);
-висновком експерта №266-Ч/15 від 08.09.2015 року за результатами проведеної судово-медичної експертизи ОСОБА_5 , згідно з яким у останнього встановлені наступні тілесні ушкодження: голови - забита рана в тім`яній області ліворуч; кінцівок: садна на правій кисті, вивих 1-ї п`ясткової кістки правої кисті, перелом дистального матаепіфіза основної фаланги 5-го пальця зі зміщенням кісткових відламків, перілунарний підвивих правої кисті, перелом лівої малогомілкової кістки на рівні верхньої третини діафіза зі зміщенням кісткових відламків. Вказані ушкодження утворились від ударних та ковзаючих впливів тупих твердих предметів, індивідуальні властивості яких не відобразились, можливо, при ДТП. Рана в тім`яній області голови характеризується за критерієм тривалості розладу здоров`я, як легке тілесне ушкодження, що призвело до короткочасного розладу здоров`я більше 6 днів, менше 21 дня. Пошкодження кінцівок утворилось за єдиним механізмом, в короткий проміжок часу один за одним. За ступенем тяжкості вказані ушкодження кваліфікуються за критерієм тривалості розладу здоров`я як тілесне ушкодження середньої тяжкості (а.к.п. 46-47 т.к.п. 1);
-висновком експерта № 663/15 від 03.09.2015 року за результатами проведеної судової автотехнічної експертизи, відповідно до якого в даній дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 10.1 і п. 16.13 Правил дорожнього руху України, а водій мотоцикла «Ява-350» реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_5 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. Технічна можливість запобігання даної ДТП для водія автомобіля ВАЗ 2107 ОСОБА_9 визначалася виконанням ним вимог п. 10.1 і п. 16.13 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. В діях водія автомобіля ВАЗ 2107 ОСОБА_9 вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1 і п. 16.13 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, перебувають в причинному зв`язку з настанням даної події (а.к.п. 70-72 т.к.п. 1);
-висновком експерта № 802/15 від 14.09.2015 року за результатами проведеної судової автотехнічної експертизи, згідно з яким в даній дорожній ситуації, що склалася, водій автомобіля ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 повинен був діяти відповідно до вимог п. 10.1 і п. 16.13 Правил дорожнього руху України. ОСОБА_9 мав технічну можливість попередити ДТП шляхом виконання ним вимог вищевказаних пунктів ПДР. У даній дорожній ситуації дії ОСОБА_9 не відповідали вимогам п. 10.1 і п. 16.13 Правил дорожнього руху України та з технічної точки зору знаходились у причинному зв`язку з виникненням події цієї ДТП (а.к.п. 113-115 т.к.п. 1);
-висновком експерта № 442-КЕ/2015 від 01.04.2016 року за результатами проведеної комісійної судово-медичної експертизи, за яким у ОСОБА_4 встановлена травматична ампутація лівої нижньої кінцівки у вигляді клаптевих ран, множинних ушкоджень м`яких тканин верхньої третини лівої гомілки, великих кровоносних судин верхньої третини лівої голені, осколкові переломи великої і малої гомілкових кісток верхньої третини лівої гомілки (а.к.п. 194-196 т.к.п. 2);
-висновком експерта № 270-КЕ/2015 від 25.11.2016 року за результатами проведеної комісійної судово-медичної експертизи, відповідно до якої у ОСОБА_4 мала місце травматична ампутація лівої нижньої кінцівки у вигляді клаптевих ран, множинних ушкоджень м`яких тканин верхньої третини лівої гомілки, великих кровоносних судин верхньої третини лівої голені, осколкові переломи великої і малої гомілкових кісток верхньої третини лівої гомілки. При судово-медичному огляді на лівій нижній кінцівці ОСОБА_4 фіксований протез з металевою осьовою конструкцією, після зняття якого визначається сформована культя лівої гомілки на рівні верхньої її третини, в області якої визначається обширна рубцова поверхня невизначеної форми з нерівними краями. Колір рубця рожевий з більосими і пігментованими ділянками, поверхня його у більшій частині тяжиста. На передній поверхні лівого стегна у верхній його третини маються такого же характеру післяопераційні рубці прямокутної у формі (сліди дермоаутопластики). Об`єм руху в лівому колінному суглобі в повному об`ємі. Відсутність гомілки в результаті екзартикуляції в колінному суглобі чи культі на рівні верхньої третини гомілки складає 60% постійної втрати загальної працездатності. На даний час ОСОБА_4 потребує планового санаторно-курортного лікування у санаторіях ортопедичного профілю за направленням лікуючого лікаря ортопеда-травматолога. Розмір втрати професійної працездатності у ОСОБА_4 у якості бухгалтера за наслідками вищевказаних тілесних ушкоджень складає 70-80% (а.к.п. 198-202 т.к.п. 2);
-висновком судово-психіатричного експерта № 847 від 24.11.2017 року за наслідками проведеної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_9 , згідно з яким обвинувачений на момент проведення експертизи страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії параноїдної в стані ремісії. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_9 перебував у стані вищевказаного хронічного психічного захворювання, поза тимчасового розладу психічної діяльності. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час ОСОБА_9 відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (а.к.п. 27-32 т.к.п. 3);
-свідченнями потерпілої ОСОБА_11 , яка пояснила суду, що 09.07.2015 року приблизно о 22:30 год. разом з ОСОБА_5 їхала на його мотоциклі «Ява-350», реєстраційний номер НОМЕР_2 , по вул. Харківській у м. Чугуєві, в напрямку вул. Р. Люксембург (нині Музейна). В цей час на вулиці було темно, однак було увімкнене вуличне освітлення, дорожнє покриття сухе, опадів не було. ОСОБА_5 , керуючи мотоциклом, тримався правої частини проїжджої частини, фари були увімкненими, швидкість руху була приблизно 50 км/год. Проїжджаючи перехрестя вул. Харківської та вул. Жадановського, потерпіла повернула голову ліворуч і побачила автомобіль ВАЗ 2107, який безпосередньо перед мотоциклом почав повертати ліворуч по ходу свого руху, тобто на вул. Жадановського. До цього ВАЗ 2107 стояв на перехресті і рухатись почав вже, коли потерпілі перетинали перехрестя. В момент зіткнення автомобіль знаходився на смузі руху мотоцикла. Перед зіткненням ОСОБА_5 намагався гальмувати і звернув праворуч, однак зіткнення уникнути не вдалось. Автомобіль передньою лівою частиною в`їхав у ліву частину мотоцикла, в результаті чого останній впав на праву частину бордюру праворуч. Після ДТП ОСОБА_11 лежала на проїжджій частині дороги до приїзду швидкої допомоги (приблизно 15 хв.), після чого її було госпіталізовано та ампутовано ногу;
-свідченнями потерпілого ОСОБА_5 , який пояснив суду, що 09.07.2015 року приблизно о 22:30 год. разом з ОСОБА_11 їхав на своєму технічно справному мотоциклі «Ява-350», реєстраційний номер НОМЕР_2 , по вул. Харківській у м. Чугуєві в напрямку вул. Р. Люксембург (нині Музейна). В цей час на вулиці було темно, однак було увімкнене вуличне освітлення, дорожнє покриття сухе, опадів не було, видимість проїжджої частини була не менше 200 метрів. Під`їжджаючи до перехрестя вул. Харківської та вул. Жадановського, ОСОБА_5 побачив, що у зустрічному для нього напрямку стоїть автомобіль ВАЗ 2107 з увімкненим ближнім світлом фар, однак без увімкненого сигналу повороту. Коли ОСОБА_5 в`їжджав безпосередньо в зону перехрестя, автомобіль різко відновив свій рух і почав маневр ліворуч по ходу свого руху, тим самим виїхавши на смугу руху мотоциклу. ОСОБА_5 не встиг здійснити гальмування, лише маневр праворуч, в результаті чого відбулось зіткнення транспортних засобів і потерпілі отримали тілесні ушкодження. Безпосередньо після ДТП ОСОБА_5 та ОСОБА_11 лежали на дорозі біля правого краю проїжджої частини, а водій автомобілю від`їхав далі по вул. Жадановського.
-Показами свідка ОСОБА_10 , який пояснив суду, що в цей день він їхав в якості пасажира з звинуваченим, як трапилась дорожньо-транспортна пригода він пояснити суду не може.

Статтею 370 КПК України передбачено, що обґрунтованим є таке рішення, що ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є частиною національного законодавства України, критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого їй злочину є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі злочину є доведеним (справа Дж. Мюррей проти Сполученого Королівства).

Зазначені докази у вказаному кримінальному провадженні є достовірними, допустимими, належними та достатніми для підтвердження винуватості особи, що обвинувачується в скоєнні злочину.

Дослідивши, зіставивши та проаналізувавши вивчені в справі докази, суд приходить до висновку, що покази обвинуваченого, потерпілих мають характер логічних, послідовних і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин злочинів, добровільності та істинності його позиції та таких, що у сукупності з іншими наведеними доказами, дозволяють суду зробити обґрунтований висновок про те, що винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину доведена повністю.

Частково визнаючи вину, ОСОБА_9 хоче уникнути покарання, хоча його винуватість у порушенні правил безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що спричинило тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості потерпілому ОСОБА_5 та тяжкі тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_4 , підтверджується показами потерпілих: ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , обставинами, встановленими під час проведення слідчих експериментів, огляду місця події та висновками експертів.

Достовірність і істинність доказів ОСОБА_9 не оскаржує, що у їх сукупності дають підстави суду зробити висновок, що вина обвинуваченого у інкримінованому йому злочині доведена повністю, а тому суд знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, конкретні обставини вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого, а саме: наявність погашеної судимості - довідка ОСК ГУНП в Харківській області № 48-10082015/63061 від 11.08.2015 року та копії вироку Київського районного суд м. Харкова від 23.05.2014 року (а.к.п. 79-80 т.к.п. 1); те, що на обліку у лікарів нарколога і психіатра він не знаходиться - довідки КЗОЗ «Чугуївська центральна районна лікарня ім. М.І. Кононенка» № 2218 від 12.08.2015 року (а.к.п. 81-82 т.к.п. 1); страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії параноїдної в стані ремісії. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правлпорушення, ОСОБА_9 перебував у стані вищевказаного хронічного психічного захворювання, поза тимчасового розладу психічної діяльності. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час ОСОБА_9 відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (а.к.п. 27-32 т.к.п. 3); протягом 2013-2015 років тричі притягався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень на транспорті, пов`язаних із порушеннями Правил дорожнього руху та передбачених ч. 1 ст. 122 КУпАП, ст. 125 та ч. 1 ст. 126 КУпАП (а.к.п. 86 т.к.п 1); дані які характеризують звинуваченого - за місцем мешкання обвинувачений характеризується посередньо, спиртними напоями не зловживає, громадський порядок не порушує, правопорушень у побуті не допускає, заяв чи скарг на його адресу не надходило (а.к.п. 87 т.к.п. 1).
Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_9 , судом не встановлено, так як обвинувачений визнав себе винним частково, таким чином не розкаявся. Обставини, що обтяжують покарання, відсутні.
Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Європейський суд) передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

При призначенні покарання суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, особу обвинуваченого, його відношення до скоєного злочину, та вважає, що обвинуваченому необхідно обрати покарання у виді позбавлення волі, оскільки інші види покарання не будуть мати впливу на його виправлення, і саме в такому випадку буде досягнута передбачена ч. 2 ст. 50 КК України мета покарання у вигляді виправлення особи та попередження скоєння нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами.
У зв`язку з призначенням обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, яке він повинен відбувати реально, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківська установа виконання покарань (№27)» до набрання вироком законної сили, взявши останнього під варту в залі судового засідання одразу після проголошення вироку.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого. В частині 5 цієї статті зазначено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також КЗОЗ «Чугуївська ЦРЛ ім. М.І. Кононенка» скористались даним правом і звернулися до суду з позовом до ОСОБА_9 .
Розглядаючи заявлений ОСОБА_4 цивільний позов до обвинуваченого про відшкодування завданої матеріальної шкоди у розмірі 12 963,53 грн. та моральної шкоди у розмірі 400 000,00 грн., а також про стягнення втраченого заробітку у розмірі 12 000,00 грн. в місяць, починаючи з 09.07.2015 року до виникнення у позивача права на пенсію за віком, а також цивільний позов ОСОБА_5 про відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн., суд приходить до наступного.
Як слідує зі змісту поданої позовної заяви, ОСОБА_4 просить стягнути з обвинуваченого матеріальну шкоду в розмірі 12 963,53 грн., а саме: витрати на лікування внаслідок заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень у вигляді травматичної ампутації лівої нижньої кінцівки у вигляді клаптевих ран, множинних ушкоджень м`яких тканин верхньої третини лівої гомілки, осколкові переломи великої та малої гомілкових кісток верхньої третини лівої гомілки. В підтвердження заявлених вимог суду надано квитанції з сумами витрат на лікарські засоби, виписані лікарями з метою лікування (а.к.п. 30-49).

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частина 2 цієї статті зазначає, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.
Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з обвинуваченого витрат на лікування потерпілої в сумі 12 963,53 грн. підлягають задоволенню, оскільки винуватість обвинуваченого в спричиненні ОСОБА_4 тілесних ушкоджень встановлено під час розгляду справи в суді, сума понесених затрат в розмірі 12 963,53 грн. на лікування підтверджується наданими суду доказами.

Положеннями ст. 23 ЦК України передбачене право особи на відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31.03.1995 року (з наступними доповненнями та змінами) моральна шкода це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльності інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, спричинена фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її спричинила за наявності її вини.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями), встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.

Крім цього, у п. 3 зазначеної постанови вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У пункті 9 вищевказаної постанови роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Суд виходить з природно-правового уявлення про право людини на відшкодування моральної шкоди. Це виявляється, головним чином, у посиланні на міркування справедливості як головного мотиву присудження відповідної компенсації, а крім того - у самій формі констатації факту заподіяння немайнових втрат та особливостей їх індивідуального вияву, оскільки судове рішення постає як практичне втілення принципу розумності, результат об`єктивної, всебічно зваженої оцінки обставин справи у їх сукупності.

Усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту, вочевидь, має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що, зазвичай, виникає за подібних життєвих обставин.

У цьому контексті суд враховує визнання Європейським Судом з Прав Людини(далі ЄСПЛ) існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди у разі порушення окремих прав і свобод людини.

Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що, «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які… зіткнулися з проблемами... можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, згідно яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом в залежності від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд вважає, що потерпіла має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки судом встановлено, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_4 присвоєна група інвалідності, вона перенесла декілька операцій, зазнала шоку, дізнавшись після того, як прийшла до тями, що втратила ліву нижню кінцівку. Крім того, під час ДТП вона перебувала у стані вагітності, прийом лікарських засобів може негативно відобразитись на здоров`ї дитини. Для нормалізації життя потерпілої необхідні значні зусилля як фізичного, так і морального характеру. Провина ОСОБА_9 в скоєнні дій відносно ОСОБА_4 , що потягли вказані наслідки, - судом встановлена.

Аналізуючи наведене, суд встановив, що обставини, на які посилається цивільний позивач в обґрунтування позову, знайшли своє підтвердження сукупністю доказів, як логічні, послідовні, достовірні та достатні для висновку про те, що ОСОБА_4 внаслідок заподіяння шкоди здоров`ю завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та фізичному болі, які зазнала потерпіла, зміні у її життєвих стосунках, порушенні її покою, додаткових зусиллях, які необхідні для організації життя, повній зміні її звичного способу життя, а саме неможливість повноцінно пересуватись, а лише за допомогою протезу, неможливість в повній мірі реалізовувати свої звички, бажання, уподобання, а також позбавлення можливості продовжувати активне нормальне життя, тощо. Враховуючи тяжкість скоєного обвинуваченим злочину та наслідки для ОСОБА_4 , суд вважає розумним та справедливим стягнути з ОСОБА_9 на користь потерпілої 400 000,00 грн.

На думку суду, потерпілий ОСОБА_5 також має право на відшкодування завданої йому протиправними діями ОСОБА_9 шкоди з огляду на те, що він зазнав середньої тяжкості тілесні ушкодження з доведеної вини обвинуваченого: забита рана в тім`яній області ліворуч, садна на правій кисті, вивих 1-ї п`ясткової кістки правої кисті, перелом дистального матаепіфіза основної фаланги 5-го пальця зі зміщенням кісткових відламків, перілунарний підвивих правої кисті, перелом лівої малогомілкової кістки на рівні верхньої третини діафіза зі зміщенням кісткових відламків, що потягло за собою тривале лікування та реабілітацію. ОСОБА_5 був вимушений розробляти рухи у суглобах правої кисті. Все це спричиняло, окрім фізичних страждань, ще і душевні. Внаслідок травми нормальний спосіб життя потерпілого було порушено, він був змушений докладати великих зусиль для лікування, а також захисту своїх прав. Проте найбільші страждання ОСОБА_5 зазнав, коли дізнався про каліцтво своєї дружини ОСОБА_4 , яка на момент ДТП перебувала у стані вагітності та в результаті отриманих травм втратила нижню кінцівку. Це виникло порушення сну, тимчасову втрату працездатності та значний стрес.

Обставини, на які посилається цивільний позивач в обґрунтування позову, знайшли своє підтвердження сукупністю доказів, як логічні, послідовні, достовірні та достатні для висновку про те, що ОСОБА_5 внаслідок заподіяння шкоди його здоров`ю та здоров`ю вагітної дружини завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та фізичному болі, які зазнав потерпілий, життєвих змінах, додаткових зусиллях, які необхідні для організації життя, тощо. Враховуючи тяжкість скоєного обвинуваченим злочину та наслідки для ОСОБА_5 , суд вважає розумним та справедливим стягнути з ОСОБА_9 на користь потерпілого 100 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Заробіток (дохід), втрачений внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка працювала за трудовим договором, визначається у відповідності до ст. 1197 ЦК України.
Так, згідно з ч. 1 ст. 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.
Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.
Частиною 3 даної статті встановлено, що до втраченого заробітку (доходу) включаються всі види оплати праці за трудовим договором за місцем основної роботи і за сумісництвом, з яких сплачується податок на доходи громадян, у сумах, нарахованих до вирахування податку.
Відповідно до ст. 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед.
В ході судового розгляду справи проведено комісійну судово-медичну експертизу № 270-КЕ/2015 від 25.11.2016 року, за висновком якої встановлено: відсутність гомілки в результаті екзартикуляції в колінному суглобі чи культі на рівні верхньої третини гомілки ОСОБА_4 складає 60% постійної втрати загальної працездатності. Потерпіла потребує планового санаторно-курортного лікування у санаторіях ортопедичного профілю за направленням лікуючого доктору ортопеда-травматолога. Розмір втрати професійної працездатності у ОСОБА_4 у якості бухгалтера за наслідками вищевказаних тілесних ушкоджень складає 70-80% (а.к.п. 198-202 т.к.п. 2).
Заробітна плата за три останніх місяці, що передували втраті працездатності ОСОБА_4 , яка на момент вчинення ОСОБА_9 неправомірних дій відносно неї працювала бухгалтером в Комунальній установі по забезпеченню діяльності з утримання та обслуговування майна спільної власності територіальних громад Чугуївського району, складала: за квітень 2015 року 2355,54 грн., за травень 2015 року 2326,34 грн., за червень 2015 року 2373,70 грн., що підтверджується наданою суду довідкою підприємства за № 19 від 19.10.2015 року (а.к.п. 219 т.к.п. 2).
Судом встановлено, що середньомісячний заробіток (дохід) потерпілої є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, у зв`язку з чим розмір втраченого заробітку (доходу) треба обчислювати, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2015 рік» у 2015 році мінімальну заробітну плату встановлено у місячному розмірі: з 1 січня - 1218 грн., з 1 вересня - 1378 грн.
В період з 01.01.2015 року по 31.08.2015 року розмір втраченого заробітку становить:
5 х 1 218 грн. (мін.з/пл) х 75% (середня складова від вказаної в експертизі втрати трудової працездатності) : 100 = 4 567,50 грн. х 2 місяці = 9 135,00 грн.
В період з 01.01.2015 року по 31.08.2015 року розмір втраченого заробітку становить:
5 х 1 378 грн. (мін.з/пл) х 75% (середня складова від вказаної в експертизі втрати трудової працездатності) : 100 = 5 167,50 грн. х 4 місяці = 20 670,00 грн.
Загальний розмір втраченого заробітку за 2015 рік становить 9 135,00 грн. + 20 670,00 грн. = 29 805,00 грн.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» розмір мінімальної заробітної плати становить з 1 січня 1 378 гривень, з 1 травня 1 450 грн., з 1 грудня 1 600 грн.

В період з 01.01.2016 року по 31.04.2016 року розмір втраченого заробітку становить:

5 х 1 378 грн. (мін.з/пл) х 75% (середня складова від вказаної в експертизі втрати трудової працездатності) : 100 = 5 167,50 грн. х 4 місяці = 20 670,00 грн.

В період з 01.05.2016 року по 01.12.2016 року розмір втраченого заробітку становить:

5 х 1 450 грн. (мін.з/пл) х 75% (середня складова від вказаної в експертизі втрати трудової працездатності) : 100 = 5 437,50 грн. х 7 місяців = 38 062,50 грн.

В період з 01.12.2016 року по 31.12.2016 року розмір втраченого заробітку становить:

5 х 1 600 грн. (мін.з/пл) х 75% (середня складова від вказаної в експертизі втрати трудової працездатності) : 100 = 6 000,00 грн.

Загальний розмір втраченого заробітку за 2016 рік становить 20 670,00 грн. + 38 062,50 + 6 000,00 грн. = 64 732,50 грн.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» мінімальна заробітна плата становить з 1 січня 3 200,00 гривень.

В період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року розмір втраченого заробітку становить:

5 х 3 200 грн. (мін.з/пл) х 75% (середня складова від вказаної в експертизі втрати трудової працездатності) : 100 = 12 000,00 грн. х 12 місяців = 144 000,00 грн.

Загальний розмір втраченого заробітку за 2017 рік становить 144 000,00 грн.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» мінімальна заробітна плата становить з 01 січня 3 723,00 грн.
В період з 01.01.2018 року по 28.02.2018 року розмір втраченого заробітку становить:

5 х 3 723 грн. (мін.з/пл) х 75% (середня складова від вказаної в експертизі втрати трудової працездатності) : 100 = 13 961,25 грн. х 2 місяців = 27 922,50 грн.

Загальний розмір втраченого заробітку за 2018 рік становить 27 922,50 грн.

Загальний розмір втраченого заробітку за 2015-2018 роки (з моменту вчинення злочину втрати працездатності - по день постановлення вироку) становить: 29 805,00 грн. (2015 рік) + 64 732,50 грн. (2016 рік) + 144 000,00 грн. (2017 рік) + 27 922,50 грн. (2018 рік) = 266 460,00 грн.

На час розгляду позовної заяви державою встановлено мінімальний розмір заробітної плати 3 723,00 гривень. Виходячи з 75% втрати трудової працездатності ОСОБА_4 , починаючи з 01.03.2018 року підлягає стягненню на її користь сума відшкодування втраченого заробітку шляхом щомісячних платежів, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати - 3 723,00 грн., а саме: 5 х 3 723 х 75 : 100 = 13 961,25 грн.
Розглядаючи заявлений КЗОЗ «Чугуївська центральна районна лікарня ім. М.І. Кононенка» цивільний позов до обвинуваченого про відшкодування коштів, затрачених на лікування потерпілої ОСОБА_4 , суд приходить до наступного:
Як слідує зі змісту поданої позовної заяви, представник закладу лікування просить стягнути з обвинуваченого матеріальну шкоду в розмірі 21 446,81 грн., а саме: витрати на лікування внаслідок заподіяння потерпілій ОСОБА_4 тілесних ушкоджень за час її перебування на лікуванні у травматичному відділенні лікарні, що склало 34 ліжко-дні, з 09.07.2015 року по 12.08.2015 року. В підтвердження заявлених вимог суду надано копію довідки КЗОЗ «Чугуївська ЦРЛ ім. М.І. Кононенка» з розрахунком суми витрат на лікування, що становить 21 446,81 грн. (а.к.п. 80 т.к.п. 2).

Відповідно до ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.
Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з обвинуваченого витрат на лікування потерпілої ОСОБА_4 в сумі 21 446,81 грн. підлягають задоволенню, оскільки винуватість обвинуваченого в спричиненні потерпілій тілесних ушкоджень встановлено під час розгляду справи в суді, сума понесених затрат на лікування підтверджується наданою суду довідкою.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Суд, керуючись ст. ст. 124, 368 КПК України, вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_9 на користь держави витрати за проведення експертиз, а саме: судової транспортної трасологічної експертизи № 644/15 від 27.08.2015р. в сумі 1718,64 грн.; судової автотехнічної експертизи № 663/15 від 03.09.2015р. в сумі 736,56 грн.; судової автотехнічної експертизи № 802/15 від 14.09.2015р. в сумі 736,56 грн.
Речові докази у справі відсутні.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_8 заявив клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 Закону України «Про амністію у 2016 році», посилаючись на те, що відповідно до ст. 1 п. «ґ» вказаного Закону, звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 КК України, особи, які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Отже, захисник вважає, що оскільки обвинувачений ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день вчинення даного злочину досяг пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", він підпадає під дію цього Закону.

При звернені до суду з останнім словом, ОСОБА_9 , визнав себе винним частково і вказав, що водій мотоцикла рухався без світа, фара не була включена, та згідно висновку експерта водій мотоцикла теж порушив правила дорожнього руху та просив звільнити його від покарання, згідно закону України «Про амністію у 2016 році».

Обставини, за якими ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України, мали місце 09 липня 2015 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році».

Відповідно до п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, який набрав чинності 07.09.2017 року, постановлено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 КК України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 КК України, осіб, які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році», виконання цього закону покладається на суди. Питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою прокурора, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України « Про застосування амністії в України» від 01.10.1996р. зі змінами від 27.02.2014 року, встановивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акту амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Суб`єктивна сторона складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, характеризується необережною формою вини.

На день вчинення злочину ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , є пенсіонером за віком.

Обставин, які б перешкоджали застосуванню амністії, відповідно до ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» судом не встановлено, тому він є суб`єктом амністії.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що на обвинуваченого ОСОБА_9 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, тому необхідно його звільнити від відбування призначеного покарання на підставі п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

За таких обставин суд приходить до висновку про звільнення ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання на підставі п. «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,
з а с у д и в :
ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 (шість) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
На підставі п. «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_9 звільнити від призначеного покарання, як основного, так і додаткового.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертиз, у сумі 3 191 (три тисячі сто дев`яносто одна) грн. 76 коп.
Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_9 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, та втраченого заробітку задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_4 завдану їй матеріальну шкоду в розмірі 12 963 (дванадцять тисяч дев`ятсот шістдесят три) грн. 53 коп. та моральну шкоду у розмірі 400 000 (чотириста тисяч) грн. 00 коп., а також стягнути втрачений заробіток внаслідок втрати нею працездатності, за 2015-2018 роки у розмірі 266 460 (двісті шістдесят шість тисяч чотириста шістдесят) грн. 00 коп.
Зобов`язати ОСОБА_9 , починаючи з 01 березня 2018 року, сплачувати на користь ОСОБА_4 суму втраченого заробітку внаслідок втрати нею працездатності шляхом щомісячних платежів у розмірі 13 961 (тринадцять тисяч дев`ятсот шістдесят одна) грн. 25 коп. до виникнення в неї права на пенсію за віком.
Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_9 про стягнення моральної шкоди, завданої злочином, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_5 завдану моральну шкоду в розмірі 100 000 (ста тисяч) грн. 00 коп.
Цивільний позов КЗОЗ «Чугуївська центральна районна лікарня ім. М.І. Кононенка» до ОСОБА_9 про стягнення витрат на лікування потерпілої задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь КЗОЗ «Чугуївська центральна районна лікарня ім. М.І. Кононенка» в рахунок відшкодування витрат на лікування потерпілої ОСОБА_4 у вказаному закладі у розмірі 21 446 (двадцять одна тисяча чотириста сорок шість) грн. 81 коп.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Харківської області через Чугуївський міський суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати потерпілим, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя