АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарях ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва матеріали кримінального провадження відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та громадянина Республіки Вірменія, вірменина, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ісайки, Київської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 ,
обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадження та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Оболонського районного суду міста Києва від 24 лютого 2017 року,

за участю сторін:

прокурорів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

захисника ОСОБА_13 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 24 лютого 2017 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України остаточне покарання ОСОБА_6 призначено з урахуванням невідбутого покарання за вироком Печерського районного суду м. Києва від 29.12.2010 року, приєднавши до нього частину покарання за цим вироком, та визначено у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць.

Запобіжний захід обраний ОСОБА_6 у вигляді застави залишено без змін до набрання вироком законної сили, після чого заставу у розмірі 34 410 гривень внесену 16.07.2013 року (квитанція № 5621.112.1) визначено повернути ОСОБА_14 .
Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_6 постановлено рахувати з моменту затримання.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України постановлено зарахувати ОСОБА_6 до строку покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 11.07.2013 року по 19.07.2013 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, взявши його під варту у залі суду та постановлено утримувати його до набрання вироком законної сили у Державній установі «Київський слідчий ізолятор».
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 до строку покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 11.07.2013 року по 12.07.2013 року та з 24.02.2017 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_8 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та виправдано у зв`язку із недоведеністю вчинення ним вказаного кримінального правопорушення.

Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь держави судові витрати.
Прокурор у кримінальному провадженні, в апеляційній скарзі просить вирок суду в частині виправдування ОСОБА_8 за ч.3 ст.185 КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення злочину, скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження.
Ухвалити новий вирок, яким кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України закрити на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку зі смертю обвинуваченого.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд прийняв рішення про виправдування ОСОБА_8 без всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального правопорушення, без належного аналізу усіх здобутих доказів, якими обгрунтовується пред`явлене обвинувачення, в тому числі оцінки показань свідків, висновків експертиз, досліджених у ході судового слідства.
Зокрема зазначає, що судом не взято до уваги показання свідка ОСОБА_15 , який повідомив, що оперативна група під його керівництвом з метою виявлення та розкриття квартирних крадіжок відпрацьовувала під`їзд у будинку по проспекту героїв Сталінграда, де заздалегідь злочинцями на дверях встановлювалися мітки. Наприкінці ночі, коли почало світати неподалік під`їзду, де сталася крадіжка, бачив як ОСОБА_8 копирсався у сумці, в якій, як виявилося в подальшому, знаходилося викрадене майно. Крім того вказаний свідок зазначив, що одразу після того, як чоловіки представилися працівниками міліції, ОСОБА_8 почав втікати, що свідчить про його протиправну поведінку та намагання втекти з місця вчинення злочину з метою уникнення відповідальності. Також свідок зазначив, шо одразу після затримання ОСОБА_8 повідомив, що він разом з співучасниками вчинили квартирну крадіжку.

Крім того вказує, що необхідно критично віднестися до показань обвинувачених, які вказують на те, що ОСОБА_8 не був поінформований про намір ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вчинити квартирну крадіжку, оскільки вказані показання є нелогічними, та такими, що спростовуються іншими доказами у кримінальному провадженні.
Зокрема, відповідно до протоколу огляду місця події від 11 липня 2013 року у ОСОБА_8 виявлено та вилучено чорну шкіряну сумку, в якій , крім іншого, виявлено половину секретного механізму, зв`язку ключів, ключ від автомобіля «Шевроле». Згідно висновку експерта № 67/тр від 26 вересня 2013 року частини секретного механізму, одна з яких вилучена під час огляду квартири АДРЕСА_5 , а друга у ОСОБА_8 складають єдине ціле.
Також прокурор зазначає про те, що суд безпідставно не визнав доказами відомості, які містяться у вказаному висновку експерта у зв`язку з неможливістю дослідити речові докази у судовому засіданні, оскільки наданий на дослідження об`єкт вилучено під час огляду місця події 11 липня 2013 року відповідно до вимог КПК України та належним чином упаковано. Постановою слідчого від 15 липня 2013 року частини секретного механізму визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, та постановою слідчого від 12 вересня 2013 року призначено трасологічну експертизу. Дані об`єкти безпосередньо досліджувалися експертом, про що свідчить дослідницька частина зазначеного висновку та ілюстративна таблиця до висновку.
Захисник ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_6 в поданій апеляційній скарзі просить вирок суду відносно обвинуваченого ОСОБА_6 скасувати з підстав неповноти судового розгляду, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та відповідно до ст.ст. 284 та 417 КПК України постановити нову ухвалу, якою закрити кримінальне провадження.
На обгрунтування свої вимог зазначає, що судом під час судового розгляду безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання захисника про проведення судово-медичної експертизи, у зв`язку з ненаданням документального підтвердження того, що ОСОБА_6 хворіє на смертельно небезпечну хворобу серця, а також у задоволенні клопотання обвинуваченого про звільнення його від покарання у зв`язку з хворобою на підставі ст. 84 КК України.
Крім того зазначає, що всупереч вимогам ч.12 ст.290 КПК України, стороною обвинувачення надано суду протокол виконання вимог ст.290 КПК України, з якого неможливо зрозуміти чи відкривалися ОСОБА_6 та захиснику докази, а саме протокол ОМП від 11.07.2013 року, протокол ОМП від 11.07.2013 року, висновок експерта 67/тр від 26.09.2013 року, постанови від 15.07.2-13 року, протокол ОМП від 11.07.2013 року, постанови від 15.07.2013 року, висновок експерта від 26.09.2013 року №68тр, які судом визнані допустимими та покладені в основу вироку.
Згідно із вироком суду, 11 липня 2013 року близько 02 години, ОСОБА_6 під час невідбутого покарання за вчинення злочину проти власності, попередньо домовившись із ОСОБА_7 про вчинення таємного викрадення чужого майна, поєднаного із проникненням до житла, разом приїхали до будинку АДРЕСА_6 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , ОСОБА_6 зайшли до під`їзду вказаного будинку, піднялися на восьмий поверх, підійшли до вхідних дверей до квартири АДРЕСА_7 , де ОСОБА_6 за допомогою заздалегідь заготовленого знаряддя зламав верхній та нижній замки вхідних дверей, унаслідок чого вони потрапили до приміщення квартири, звідки ОСОБА_6 , діючи повторно, та ОСОБА_7 таємно викрали майно, що належало ОСОБА_16 , на загальну суму 6808, 03 грн. Після цього ОСОБА_7 , зателефонував ОСОБА_8 , який не був обізнаний про злочинні наміри останніх, щоб він допоміг перенести викрадені речі до автомобіля, та спустився до виходу. ОСОБА_6 в свою чергу залишився в приміщенні квартири, заховав викрадений ноутбук «Fujitsu Lifebook F5» у свою сорочку чорного кольору, та вийшов з приміщення квартири. ОСОБА_17 біля виходу з під`їзду передав ОСОБА_8 сумку з викраденими речами, після чого повернувся до приміщення під`їзду, а ОСОБА_8 пішов до автомобіля та поклав сумку до салону.
Заслухавши суддю - доповідача, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 , думку захисника ОСОБА_13 про безпідставність доводів апеляційної скарги прокурора та залишення на розсуд суду вирішення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 , вивчивши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги прокурора та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення виходячи з таких підстав.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, а саме таємного викрадення чужого майна за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із проникненням до житла, вчиненого повторно стосовно вказаної потерпілої за наведених у вироку обставин відповідає фактичним обставинам справи, є обґрунтованим та підтверджений зібраними у встановленому законом порядку доказами, які ретельно досліджено, належно оцінено судом та детально викладені у вироку.
На підтвердження встановлених фактичних обставин справи, суд першої інстанції обґрунтовано послався на:
показання ОСОБА_6 , який вину у повторному таємному викраденні чужого майна з квартири за попередньою змовою із ОСОБА_7 визнав;

показання потерпілої ОСОБА_16 , яка пояснила, що 11 липня 2013 року, коли вона перебувала у відпустці, близько 15 години до неї зателефонувала сестра та розповіла, що у квартирі потерпілої відбулася крадіжка. Повернувшись додому 14 липня 2013 року виявила відсутність ювелірних прикрас, грошей у сумі 800 гривень та ноутбука. При цьому замки двох вхідних дверей були зламані;

показання свідка ОСОБА_18 , який зазначив, що станом на липень 2013 року працював на посаді оперуповноваженого ВКР ГУ МВС України у м. Києві. 10. - 11.07.2013 року оперативна група у склад якої увійшов він, ОСОБА_19 , ОСОБА_15 та ОСОБА_20 , відпрацьовуючи територію на предмет виявлення осіб причетних до квартирних крадіжок, приїхали до будинку, номеру якого свідок не пам`ятає, де у 3-му або 4-му під`їзді з боку вулиці, на квартирах були розставлені мітки. Близько 4-ї години ранку, він побачив, як двері під`їзду, за яким вони вели нагляд, відчинилися, туди зайшов чоловік, який одразу ж вийшов тримаючи у руках сумку. Дана особа викликала підозру, у зв`язку із чим він повідомив по рації іншим співробітникам про нього, а сам залишився біля під`їзду. Дочекавшись коли чоловік із сумкою відійшов від під`їзду, він зайшов всередину та побачив людей, як, бігли по сходах. Приблизно між 3-м та 4-м поверхами він побачив хлопця із чорною сумкою через плече. Дізнавшись, що свідок є правоохоронцем, хлопець повідомив, що ними вчинено квартирну крадіжку. Залишившись із вказаним хлопцем, як було з`ясовано пізніше ОСОБА_7 , ОСОБА_18 викликав наряд міліції, а інші співробітники затримали ОСОБА_6 , який тримав у руках ноутбук, загорнутий у свою футболку. У сумці, яка була у ОСОБА_7 , були інструменти для зламу замків;
показання свідка ОСОБА_15 , згідно яких у липні 2013 року оперативна група під його керівництвом з метою виявлення та розкриття квартирних крадіжок відпрацьовувала під`їзд у будинку на АДРЕСА_6 , де заздалегідь злочинцями на дверях були встановлені мітки. Коли почало світати, вони побачили як чоловіку, який чекав на вулиці, були передані сумки. Свідок разом із іншим оперуповноваженим підійшли до цього чоловіка з метою перевірки документи, для чого представилися, чоловік почав дуже швидко бігти, при цьому перекинувся через огорожу, вдарився головою та впав. Вони підійшли до нього, з`ясувавши його стан та ще раз представилися. Після чого чоловік повідомив, що він разом співучасниками здійснили квартирну крадіжку. Залишивши затриманого, яким, як з`ясувалося пізніше, був ОСОБА_8 , разом із ОСОБА_20 , ОСОБА_15 зайшов до під`їзду, де спочатку був затриманий ОСОБА_7 із чорною наплічною сумкою, потім двома поверхами вище ОСОБА_6 із ноутбуком у руках, загорнутим у сорочку;
показання свідка ОСОБА_21 , який повідомив, що входив у склад слідчо-оперативної групи, що виїхала на місце злочину. У під`їзді на різних поверхах були затримані два чоловіка із викраденими речами. Один з них ОСОБА_6 повідомив, що вони вчинили крадіжку з квартири, речі з якої були передані ОСОБА_7 . ОСОБА_8 , який до під`їзду не заходив;
показання свідка ОСОБА_22 , який пояснив, що у липні 2013 року близько 04 години повертаючись додому біля будинку АДРЕСА_6 , йому разом із батьком запропонували бути понятими при проведені огляду автомобіля. з багажника та салону якого витягнули інструменти для відмикання дверей, про що йому стало відомо зі слів працівників міліції;.
дані протоколу огляду місця події від 11.07.2013 року (том 2 а.с. 2 - 4), а саме квартири АДРЕСА_5 , ході огляду якої встановлено пошкодження верхнього замку зовнішніх вхідних дверей, за якими знаходяться внутрішні вхідні двері (дерев`яні), у яких верхній замок відсутній, у нижньому замку відсутня зовнішня половина секретного механізму;
дані протоколу огляду місця події від 11.07.2013 року (том 2 а.с. 8 - 12), а саме ділянки місцевості біля 16 під`їзду будинку АДРЕСА_6 , на якій знаходився автомобіль марки «Шевроле Епіка» державний номерний знак НОМЕР_1 , поруч із яким затриманий ОСОБА_8 ;

дані висновку експерта № 67/тр від 26.09.2013 року, згідно із яким, дві частини циліндрового механізму замку, одна з яких була вилучена під час огляду місця події квартири

АДРЕСА_5 , а друга при огляді особистих речей ОСОБА_8 раніше складали єдине ціле (том 2 а.с. 43 - 47);
дані постанови від 15 липня 2013 року, якими частини секретного механізму визнані речовими доказами у кримінальному провадженні (том 2 а.с. 6, 58, 60) та передані на зберігання до камери зберігання речових доказів Оболонського РУ ГУ МВС України у м. Києві (том 2 а.с. 7, 59, 61);
дані протоколу огляду місця події від 11.07.2013 року, згідно із яким у присутності понятих були оглянуті вхідні двері до приміщення квартири АДРЕСА_5 . На момент проведення огляду верхній замок металевих вхідний дверей зламаний, відсутня половина секретного механізму. За металевими дверима знаходяться дерев`яні двері, обидва замки у яких зламані;
дані постанови від 15.07.2013 року, якими вилучені в ході огляду місця події сумку чорного кольору з інструментами визнані речовими доказами у провадженні та передані на зберігання до камери зберігання речових доказів Оболонського РУ ГУ МВС України у м. Києві;
дані висновку експерта від 26.09.2013 року № 68/тр, відповідно до якого на поверхнях наданого на дослідження замку, вилученого під час огляду місця події від 11.07.2013 року у квартирі АДРЕСА_5 , є сліди стороннього предмету, які не придатні для ідентифікації (том 2 а.с. 82 - 90).

Наведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та їх обґрунтовано покладено в основу вироку, оскільки вони є належними, допустимими та достатніми.

Суд у вироку дав детальну оцінку зазначеним доказам та навів достатнє обґрунтування для їх прийняття. Висновки суду підтверджуються матеріалами кримінального провадження, а відтак підстав визнати їх неправильними не встановлено, як і доказів недопустимими.

Порушень кримінального процесуального закону, а саме вимог ст.290 КПК України, про що зазначає захисник ОСОБА_9 в апеляційній скарзі, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до приписів ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентними судом згідно з нормами матеріального права та дотримання вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджуються доказами дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, з наведенням мотивів та підстав його ухвалення.

За змістом п.1 ч. 3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Колегія суддів вважає, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції виконані належним чином, оскільки вирок, зокрема, в частині визнання ОСОБА_8 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.185 КК України та виправдання у зв`язку з недоведеністю вчинення ним вказаного кримінального правопорушення, з чим не погоджується прокурор в апеляційній скарзі, ухвалений компетентним судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог процесуального закону, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені наведеними у ньому доказами, що були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 КПК України, а також з наведенням достатніх мотивів та підстав ухвалення даного вироку.

Як зазначено у вироку суду, стороною обвинувачення ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що він попередньо домовився із ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про спільне вчинення повторного таємного викрадення майна поєднаного із проникненням у житло. Згідно розподілених заздалегідь ролей, ОСОБА_8 , у той час як ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зайшли у під`їзд будинку АДРЕСА_6 , залишився біля автомобіля марки «Шевроле Епіка» державний номерний знак НОМЕР_1 , з метою спостереження за оточуючою обстановкою та у подальшому, реалізуючи спільний умисел, отримав від ОСОБА_7 сумку із викраденими речами та поклав її до салону вказаного автомобіля. Тобто за викладених обставин ОСОБА_8 вчинив повторне таємне викрадення чужого майна за попередньою змовою групою осіб, поєднане із проникненням до житла.

Вказані дії ОСОБА_8 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч. 3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.
Як убачається з матеріалів судового провадження, судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку досліджено надані стороною обвинувачення докази, зокрема:

допитано обвинуваченого ОСОБА_8 , який категорично заперечував свою причетність до інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України. Пояснив, що 10 липня 2013 року їздив по об`єктах, виконуючи свої обов`язки начальника охорони спорт-бару. Ввечері по закінченню роботи, перебуваючи на зупинці громадського транспорту станції метро «Оболонь», побачив автомобіль марки «Шевроле Епіка», який належав знайомому ОСОБА_6 . Коли автомобіль зупинився, ОСОБА_6 запропонував підвезти його додому, при цьому повідомивши, що по дорозі їм потрібно заїхати до знайомих, на що ОСОБА_8 погодився. Коли вони під`їхали до будинку, де жили знайомі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , вони вийшли, а ОСОБА_8 залишився, при цьому попросив залишити йому ключі від автомобіля, щоб заряджати планшет. Через деякий час на мобільний телефон, що був в автомобілі, хтось зателефонував. Кому належав цей телефон ОСОБА_8 не було відомо. Припускаючи, що даний телефон належить його знайомим ОСОБА_6 або ОСОБА_23 , ОСОБА_8 відповів та почув голос ОСОБА_7 , який попросив підійти до дверей у під`їзд та забрати речі. ОСОБА_8 , виконуючи підійшов до вхідних дверей до під`їзду, в який зайшли ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , отримав від останнього сумку та поклав її до багажника, після чого пішов до магазину, з метою купити сигарети. Знаходячись біля магазину почув крики, підбіг до машини, постріли, у цей час його скрутили, повалили на землю, наступили ногою на голову. У такому положенні він перебував майже дві години. За цей час люди, які його затримали, декілька разів перевіряли вміст його сумки. Після чого у присутності понятих, з його сумки вилучені речі, що йому не належали, зокрема, частина від механізму замку;
допитано обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які дали аналогічні показання , що й ОСОБА_8 ;
допитано потерпілу ОСОБА_16 , свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_15 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , показання яких викладено вище в ухвалі

Проаналізувавши показання обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які не повідомляли ОСОБА_8 про свої злочинні наміри, свідків та зазначені вище письмові докази, суд першої інстанції визнав показання обвинуваченого ОСОБА_8 про його непричетність до вчиненого злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України достовірними та такими, що не спростовані стороною обвинувачення, оскільки достатніх та допустимих доказів на підтвердження висунутого обвинувачення під час судового розгляду суду не надано.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони є мотивованими та узгоджуються із положеннями кримінального процесуального закону.
Крім того, суд першої інстанції, відповідно до положень ч.2 ст. 23 КПК України, прийшов до правильного висновку, що оскільки у судовому засіданні стороною обвинувачення не забезпечено можливість безпосереднього дослідження речових доказів, якими є дві частини секретного механізму, метою якого було одностайне сприйняття їх судом та іншими учасниками судового провадження як підтвердження вини ОСОБА_8 , суд позбавлений права надати оцінку вказаним вище речовим доказами та відомостям викладеним у висновку експертизи № 67/тр, для проведення якої дані частини секретного механізму були направлені.
При цьому, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що стороною обвинувачення жодним доказом не спростовані пояснення ОСОБА_8 про його необізнаність у злочинних намірах ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Доводи прокурора про те, що судом першої інстанції не взято уваги показання свідка ОСОБА_15 є необґрунтованими, оскільки судом надано належну оцінку показанням вказаного свідка, які не спростовують висновок суду про невинуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.
Всупереч доводам прокурора колегія суддів уважає, що судом обґрунтовано взято до уваги показання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , оскільки вони є послідовними, логічними та узгоджуються між собою та з іншими доказами у справі.

Згідно положень ч.2 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Крім того, пункт 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень суди відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на стороні обвинувачення та будь-який сумнів трактується на користь підсудного (рішення ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії»).

За таких обставин колегія суддів уважає, що судом першої інстанції при ухваленні вироку в частині виправдання обвинуваченого дотримано вимоги кримінального процесуального закону, а тому відсутні підстави для його скасування, як про це вимагає в апеляційній скарзі прокурор.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд дотримався вимог ст.ст.50, 65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів; дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується формально позитивно, неодружений, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не працює, раніше судимий. Крім того, судом враховано стан здоров`я ОСОБА_6 , а саме наявність у нього тяжкої хвороби, на що посилається захисник ОСОБА_9 в апеляційній скарзі; обставину, що пом`якшує обвинуваченому ОСОБА_6 покарання - щире каяття, та відсутністю обставин, що обтяжують покарання, та прийшов до правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 неможливе без ізоляції його від суспільства.

Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання у зв`язку із наявністю хвороби є обґрунтованим.
Відповідно до ч.2 ст.84 КК України, особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.09.1973 року №8 із наступними змінами "Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу", факт захворювання засудженого на тяжку хворобу сам по собі не тягне обов`язкового звільнення від відбуття покарання.

Звільнення від відбуття покарання через хворобу з місць позбавлення волі може бути застосоване судом до тих засуджених, які захворіли під час відбуття покарання і ця хвороба перешкоджає відбувати покарання, тобто у випадках, коли дальше утримання в місцях позбавлення волі загрожує їх життю або може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків.
Питання про можливість звільнення особи, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на тяжку хворобу від покарання або подальшого його відбування, вирішується відповідно до вимог ч.2 ст.84 КК України за поданням начальника виправно-трудової установи чи слідчого ізолятора, спецчастини яких обслуговують лікарні для засуджених. Крім того, медичне обстеження таких засуджених здійснюють спеціальні комісії.

Таким чином, з огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що питання про звільнення обвинуваченого від відбування покарання у зв`язку з наявністю хвороби повинно розглядатися у порядку ст.537 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку суду колегією суддів не встановлено і в апеляційних скаргах не наведено.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, вирок Оболонського районного суду міста Києва від 24 лютого 2017 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ упродовж трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

___________ ________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3