П О С Т А Н О В А
Іменем України

30 січня 2018 р. м. Київ
Справа № 757/45646/16-к

Провадження № 51-526 км 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за касаційною скаргою Генерального прокурора України на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 29 грудня 2016 року щодо ОСОБА_4
за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
особи, щодо якої вирішувалось
питання про видачу
(екстрадицію) ОСОБА_4 ,

встановив:
У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із ухваленими щодо ОСОБА_4 судовими рішеннями через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить їх скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд першої інстанції безпідставно поновив строк на оскарження та задовольнив скаргу ОСОБА_4 на постанову заступника Генерального прокурора України від 29 червня 2016 року про його видачу, при цьому належним чином не обґрунтувавши свого рішення та не навівши причин поважності пропуску. Також вказує на те, що суд дійшов хибного висновку про закінчення строку притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності, оскільки останній ухилявся від слідства. Суд апеляційної інстанції, в свою чергу, допущену судом першої інстанції помилку не виправив, у повній мірі не дослідив обставин справи та постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам КПК України.
Постановою заступника Генерального прокурора України від 29 червня 2016 року прийнято рішення про видачу особи (екстрадицію) до Республіки Вірменія громадянина цієї держави ОСОБА_4 для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 178 КК Республіки Вірменія.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29 грудня 2016 року, вказану вище постанову скасовано з тих підстав, що закінчились строки притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності, передбачені Кримінальним кодексом України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурорів на підтримання поданої скарги, пояснення ОСОБА_4 та його захисника із запереченнями проти скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 590 КПК України після вивчення матеріалів екстрадиційної перевірки центральний орган України приймає рішення по видачу особи (екстрадицію) або відмову у видачі (екстрадиції) іноземній державі. Рішення виноситься керівником центрального органу України або уповноваженою ним особою.
Статтею 589 КПК України визначені підстави відмови видачі особи іноземній державі, зокрема, якщо закінчилися передбачені законом України строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності або виконання вироку за злочин, за який запитано видачу.

Як убачається з ухвали від 29 грудня 2016 року, суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про скасування постанови про видачу (екстрадицію) до Республіки Вірменія громадянина цієї держави ОСОБА_4 для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 178 КК Республіки Вірменія, погодився з висновком цього суду про те, що відсутні підстави вважати, що ОСОБА_4 ухилявся від кримінальної відповідальності, а відтак закінчився п`ятирічний строк притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за злочин, передбачений п. 2 ч. 2 ст. 178 КК Республіки Вірменія, що відповідає ч. 2 ст. 190 КК України.
Такий висновок суд апеляційної інстанції обґрунтував тим, що ОСОБА_4 виїхав з Вірменії 23 травня 2010 року і на той час щодо нього не було порушено кримінальної справи, йому не було пред`явлене обвинувачення, а рішення про обрання запобіжного заходу - тримання під вартою та оголошення його в розшук були прийняті 21 - 22 жовтня 2010 року.
При цьому ОСОБА_4 з травня 2010 року постійно проживає в Україні, у 2015 році йому відповідними офіційними органами України був виданий дозвіл на постійне проживання на території України, знаходиться в зареєстрованому шлюбі з громадянкою України ОСОБА_10 , утримує неповнолітню дитину, 2013 року народження, працює лікарем - вертебрологом у медичному центрі «Лелека».
Натомість прокурор не навів переконливих доводів на обґрунтування того, що ОСОБА_4 ухилявся від слідства та кримінальної відповідальності.
Суд уважає рішення суду апеляційної інстанції обґрунтованим, вмотивованим і таким, що відповідає вимогам ст. 49 КК України, ст. 589 КПК України. Крім того, воно узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові № 5 - 1 кс 15, в частині тлумачення поняття «ухилення від слідства».
Щодо доводів прокурора про неправомірність ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28 листопада 2016 року, то вони не можуть бути предметом касаційного перегляду у відповідності до вимог ст.ст. 424, 591 КПК України.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, п.п. 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК України та § 3 Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017, Суд

постановив:
Касаційну скаргу Генерального прокурора України залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 29 грудня 2016 року щодо ОСОБА_4 - без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3