06 квітня 2018 р. Справа № 632/489/18 провадження № 1-кп/632/79/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2018 року Первомайський міськрайонний суд Харківської області колегіально у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши в залі суду в м. Первомайський у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000440 від 25 квітня 2014 року щодо ОСОБА_7 , якій висунуте обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України,

В С Т А Н О В И В:

23.03.2018 з Первомайської місцевої прокуратури Харківської області до Первомайського міськрайонного суду Харківської області надійшов обвинувальний акт з додатками щодо ОСОБА_7 , якій висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 26.03.2018 справу призначено до підготовчого судового засідання.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 висловив думку про можливість призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту в зазначеному кримінальному провадженні, оскільки цей документ складений згідно з вимогами КПК України, угод про визнання винуватості чи про примирення у порядку ст. 468-475 КПК України до суду не надійшло, підстав для закриття провадження, його зупинення або повернення прокуророві немає. Також просив продовжити обвинуваченій запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб, т.я. більш м`який запобіжний захід не здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої.

Потерпіла ОСОБА_8 у підготовче судове засідання не з`явилася, була повідомлена судом про дату та час його проведення належним чином, надала телефонограму про неможливість з`явитися у судове засідання та не заперечувала проти проведення його за її відсутності.

Захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , заперечував проти призначення справи до судового розгляду, вважав, що обвинувальний акт складений із порушенням вимог ст. 291 КПК України, оскільки в ньому не повністю викладена об`єктивна сторона кримінального правопорушення, а саме конкретно не зазначені дата, місце, суть обвинувачення, причинний зв`язок між діяннями та наслідками; виклад фактичних обставин є незрозумілим, що порушує право обвинуваченої на захист. Окрім цього, реєстр матеріалів досудового розслідування є неповним та таким, що не відповідає дійсності. З огляду на це, захисник заявив клопотання про повернення обвинувального акту на доопрацювання. Також не погодився з думкою прокурора щодо продовження раніше обраного запобіжного заходу, просить його змінити на цілодобовий домашній арешт з носінням браслетів.

Обвинувачена ОСОБА_7 у підготовчому засіданні підтримала думку свого захисника, просила змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Заслухавши думку прокурора, який виступав проти повернення обвинувального акту, захисника та обвинуваченої, дослідивши обвинувальний акт і доданий до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, розписки про тримання обвинувального акту та реєстру матеріалів, суд доходить подальшого висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, зокрема ст. 291 КПК України.

Вимоги до обвинувального акту визначені у ст. 291 КПК України. Обвинувальний акт зокрема має містити викладання фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статей закону України про кримінальну відповідальність та формування обвинувачення. Саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту згідно ст.377 КПК України, суд першої інстанції здійснює судовий розгляд.

Пунктом «а» ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 р., передбачено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

В судових рішеннях Європейського Суду з прав людини, які стосуються формулювання обвинувачення зазначено: обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення" ( справа "Маттоціа проти Італії").

Разом з цим, при складанні обвинувального акту у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , якій висунуте обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, затвердженого прокурором Первомайської місцевої прокуратури ОСОБА_5 19 березня 2018, зазначені вимоги закону не виконані. Формулювання обвинувачення по представленому обвинувальному акту є нечітким. Зокрема в обвинувальному акті відсутній конкретний і зрозумілий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими. З висунутого обвинувачення є не зрозумілим, яким чином відбулося привласнення грошових коштів (механізм), не зрозумілий й причинний зв`язок між внесенням невірних відомостей до договорів ОСОБА_7 та завданням матеріальних збитків ПТ «Ломбард ПАТ «Грантполіс» і Компанія». В обвинувальному акті загалі не йдеться про те, яким чином відбулося привласнення чужого майна. Є згадування про залогове майно (золоті вироби), які нібито виявилися біжутерією, проте, а ні про кількість договорів, а ні про кількість біжутерії (золотих виробів) не йдеться. Також з обвинувального акту є не зрозумілим, яким чином відбувався підрахунок матеріальних збитків. Тобто, в цій частині обвинувачення обмежується загальними фразами без уточнення часу, місця та обставин скоєння особою кримінального правопорушення.

Суд зазначає, що формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які засвідчують про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо. Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статі кримінального закону, а й точне формулювання, у тому числі й об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення,

Статтею 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Із зазначеної норми Основного Закону випливає, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті повинно бути конкретним.

В розглядуваному обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_7 з метою привласнення грошових коштів, внесла завідомо неправдиві відомості до договорів застави майна, привласнила грошові кошти, згідно висновку судово-економічної експертизи № 488 від 11.07.2017, в сумі 23904,13 грн., які перераховувались їй ПТ «Ломбард ПАТ «Грантполіс» і Компанія» для здійснення виплат за залогове майно.

Такий виклад обставин скоєння кримінального правопорушення містить лише формальні загальні фрази, а не конкретні обставини, а саме, окрім іншого, переліченого вище, відсутні відомості про час і місце вчинення ОСОБА_7 зазначених дій та їх кількість, хоча й йдеться про договори, які укладаються в обов`язковій письмовій формі. В обвинувальному акті не конкретизовано послідовності дій обвинуваченої, які саме призвели до привласнення та розтрати чужого майна, хоча встановлення зазначених обставин є обов`язковим для з`ясування об`єктивної та суб`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.191 КК України.

Отже, неконкретність такого викладу фактичних обставин кримінального правопорушення порушує право особи на захист, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Крім того, відповідно до вимог ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Обвинувачення, відповідно до ч. 1 ст. 3 КПК України - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини й основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008р. зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Враховуючи викладене, суд вважає, що розглядуваний обвинувальний акт всупереч п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України не містить сформульованого обвинувачення, що в свою чергу порушує вимоги норм як чинного законодавства України, так і практики Європейського суду з прав людини, оскільки для повноцінного захисту своїх прав особа має право знати, у чому вона обвинувачується.

Разом з цим, відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення унеможливлює якісно повною мірою здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, а сподівання на те, що прокурор під час судового розгляду може уточнити обвинувачення є нікчемною, т.я. у суду та сторони захисту відсутні важелі впливу на сторону обвинувачення, що, безперечно, порушує право особи на захист та позбавить суд можливості справедливо, об`єктивно та неупереджено розглянути справу.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно норм матеріального права з дотримання вимог щодо кримінального провадження, передбаченого КПК України.
Отже, розгляд справи без формулювання обвинувачення є неможливим, а винесене рішення буде вважатися незаконним.

Окрім того, до суду звернувся директор ТОВ «Астільба» ОСОБА_9 з проханням визнати ТОВ «Астільба» цивільним позивачем у справі та стягнути з ОСОБА_7 на користь ТОВ «Астильба» матеріальну шкоду в сумі 448014,13 грн.
З позовної заяви вбачається, що 25.08.2015 за рішенням учасників повного товариства ПТ «Ломбард ПАТ «Грантполіс» і Компанія» було перетворено в ТОВ «Астільба».
Отже, на досудовому слідстві і ці дані не були з`ясовані.
При формулюванні обвинувачення в обвинувальному акті зазначено, що матеріальний збиток на загальну суму 448014,13 грн. нанесено ПТ «Ломбард ПАТ «Грантполіс» і Компанія», а при подальшому описанні відомостей про розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, зазначено, що шкоду заподіяно потерпілій ОСОБА_10 на суму 448014,13 грн.
Тобто, з обвинувального акту є незрозумілим кому завдана шкода ПТ «Ломбард ПАТ «Грантполіс» і Компанія», директором якої ОСОБА_9 , чи ОСОБА_10 , тобто, юридичній особі чи фізичній.
Згідно ч. 2 ст. 58 КПК України представником юридичної особи, яка є потерпілим, може бути її керівник, інша особа, уповноважена законом або установчими документами, працівник юридичної особи за довіреністю, а також особа, яка має право бути захисником у кримінальному провадженні.
Тож, дані про потерпілого/представника потерпілого також потребують уточнення та приведення у відповідність.

Таким чином з наданого суду обвинувального акту та доданих матеріалів до нього не вбачається, хто є потерпілим від кримінального правопорушення та хто має право вимоги до винної особи про відшкодування шкоди.

Згідно із вимогами ст.ст. 291, 109 КПК України до обвинувального акта додається реєстр матеріалів досудового розслідування, який є його невід`ємним додатком. Отже, ст. 109 ч. 2 КПК України передбачено, що реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.
Вище зазначені процесуальні дії є обов`язковими, у зв`язку з чим мають міститись в реєстрі матеріалів досудового розслідування, натомість доданий до обвинувального акту реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідає вимогам закону. Реєстр не містить даних про всі процесуальні дії і не відображає всі процесуальні рішення, прийняті в ході розслідування.
Так, а ні обвинувальний акт, а ні реєстр матеріалів досудового розслідування не містять згадки про захисника, окрім наданої розписки в порядку ст. 293 КПК України, у реєстрі матеріалів досудового розслідування взагалі відсутні відомості про його залучення.
Зокрема, як вбачається з реєстру, взагалі відсутні дані про призначення слідчого (групи слідчих) та групи прокурорів, в той час як процесуальні рішення протягом досудового розслідування, згідно реєстру, приймало п`ять слідчих.
Окрім того, суд звертає увагу на те, що з доданого реєстру неможливо визначити строки досудового розслідування.
Згідно ч. 3 ст. 219 КПК України досудове розслідування повинно бути закінчено: 2) протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину;
Так, з реєстру вбачається, що 04.06.2015 ОСОБА_7 було вперше повідомлено про підозру у вчиненні злочину, 15.03.2016 вдруге повідомлено про підозру та в той же день винесено постанову про об`єднання кримінальних проваджень в одне провадження і тільки наступного дня слідчим було зупинено досудове розслідування у зв`язку з розшуком підозрюваної. Отже, до 16.03.2016 з реєстру не вбачається зупинення досудового розслідування, як і продовження строку досудового розслідування, в той час як двохмісячний строк з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину закінчився 03.08.2015.
Також реєстр матеріалів досудового розслідування не містить відомостей про відновлення досудового розслідування, з чого вбачаються в подальшому незаконні та безпідставні дії слідчих.
Зазначені висновки суду є результатом розгляду обвинувального акту та доданих до нього документів, а не результатом дослідження доказів.
Таким чином, суд доходить подальшого висновку що недоліки, про які йшлося вище, свідчать про оформлення обвинувального акту з недотриманням вимог п. 5 ч. 2, п.п. 1, 5 ч. 4 ст. 291 КПК України, що перешкоджає призначенню справи до судового розгляду. Тому обвинувальний акт з доданими до нього документами підлягає поверненню прокуророві, який направив його до суду, для усунення допущених недоліків та приведення його у відповідність до вимог статті 291 КПК України впродовж розумного строку, який буде об`єктивно достатнім для усунення цих недоліків.

Обвинуваченій ОСОБА_7 ухвалою слідчого судді Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 02.03.2018 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Строк дії запобіжного заходу закінчується 28 квітня 2018 року, у зв`язку з чим прокурором в судовому засіданні заявлено клопотання про подовження відносно обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.
Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити та скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання про доцільність продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є, зокрема, запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні.
Суд вважає, що з моменту взяття підозрюваної ОСОБА_7 під варту та до моменту вирішення зазначеного клопотання не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.
Відповідно до п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.97 № 475/97-ВР, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім певних випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Суд вважає, що наведені прокурором у підготовчому судовому засіданні підстави для продовження строків тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та мотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися.
З урахуванням наведеного, особи обвинуваченої та тяжкості інкримінованого їй діяння, віку та стану її здоров`я, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченій в межах встановлених статтею 197 КПК України.
Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.
Отже, клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу, та доводи в його обґрунтування, не можна визнати такими, що ставлять під сумнів наведені вище висновки суду, а відтак, суд вважає за необхідне у вказаному клопотанні відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 9, 183, 197, 291, 314, 315, 331, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту задовольнити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000440 від 25 квітня 2014 року щодо ОСОБА_7 , якій висунуте обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, - повернути прокурору Первомайської місцевої прокуратури для усунення недоліків впродовж розумного строку, який буде об`єктивно достатнім для усунення цих недоліків.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу на 60 діб задовольнити.

В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт відмовити.

Запобіжний захід відносно обвинуваченої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - тримання під вартою в ДУ «Харківська УВП (№ 27)», залишити без змін і вважати продовженим на 60 діб, тобто по 04 червня 2018 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченій, її захиснику та прокурору.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Харківської області через Первомайський міськрайонний суд Харківської області протягом семи днів з дня оголошення ухвали, а обвинуваченою - впродовж семи днів з дня вручення їй копії ухвали.

Суддя:ОСОБА_1