Дата документу 27.10.2017 Справа № 554/8388/17
Справа № 554/8388/17
Провадження № 1-кс/554/7357/2017

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 жовтня 2017 року м. Полтава
Слідчий суддя Октябрського районного суду міста Полтави ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю слідчого ОСОБА_3
В С Т А Н О В И В:
Слідчий звернувся до суду з клопотанням про арешт майна, в обґрунтування якого посилається на наступне.
У ході досудового розслідування встановлено, що 24.10.2017 р. близько 02.20 години по автошляху Київ-Харків зі сторони м. Києва в напрямку м. Полтава рухався вантажний автомобіль марки DAF 95 XF 430 д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом SDC TP-34 д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4 ,1955 р.н., який проїжджаючи с.Супрунівка Полтавського району, в районі перехрестя з вул.Київська, скоїв наїзд на пішохода- жінку особа якої не встановлена, яка переходила проїзну частину з права на ліво по напрямку його руху. В результаті даної пригоди пішохід отримала тілесні ушкодження, що спричинили її смерть на місці пригоди.
24.10.2017 року проведено огляд місця вказаної дорожньо-транспортної пригоди, під час якого оглянуто транспортний засіб: автомобіль DAF 95 XF 430 д.н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ належить гр. ОСОБА_5 , зареєстрований АДРЕСА_1 . На момент огляду автомобіль DAF 95 XF 430 д.н.з. НОМЕР_1 мав механічні пошкодження у вигляді деформацій решітки радіатора.
За результатами огляду вказаний вище транспортний засіб було тимчасового вилучено та поміщено на зберігання до майданчику тимчасового тримання транспортних засобів Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області за адресою: м.Полтава вул.О.Пчілки,19-А.
З огляду на вказане, враховуючи те, що автомобіль DAF 95 XF 430 д.н.з. НОМЕР_1 зберіг на собі сліди злочину, є доказом в кримінальному провадженні, може бути використаний для встановлення обставин, що встановлюються під час кримінального провадження - 24.10.2017 року постановою слідчого ВРЗСТ СУ ГУ НП в Полтавській області визнаний та залучений як речовий доказ у вказаному кримінальному провадженні.
Згідно ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майномщодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. В свою чергу, слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.
Згідно п.п.1,4 ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).
В ч.3 ст.170 КПК України вказано, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, тобто являється речовим доказом в кримінальному провадженні.
Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у ч.2 ст.173 КПК України, тобто може бути використано як доказ в кримінальному провадженні або за рахунок якого може бути відшкодовано шкоду, завдану кримінальним правопорушенням.
В даному випадку є достатні та обґрунтовані підстави вважати автомобіль DAF 95 XF 430 д.н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ належить гр. ОСОБА_5 , зареєстрований АДРЕСА_1 ., речовим доказом, який може бути використано як речовий доказ, та, за наявності заявленого цивільного позову в рамках розслідування кримінального провадження, для відшкодування заподіяної шкоди.
Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст. 107 КПК України.
Слідчий в судовому засіданні підтримав заявлене клопотання та прохав його задовольнити.
Володілець майна не заперечував проти задоволення клопотання про накладення арешту.
Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Слідчим доведено, що вищевказане майно, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.
На даному етапі досудового розслідування його потреби виправдовують втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 117, 131, 132, 167, 170-173, 175, 309 КПК України, -
Клопотання слідчого ВРЗСТ СУ ГУ Національної поліції в Полтавській області майора поліції ОСОБА_3 - задовольнити.
Накласти арешт на автомобіль DAF 95 XF 430 д.н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ належить гр. ОСОБА_5 , зареєстрований АДРЕСА_1 , з позбавленням права його відчуження, та проведення будь яких ремонтних робіт.
Місцем зберігання вказаного транспортного засобу визначити територію стоянки транспортного засобу за місцем його реєстрації , до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Полтавської області на протязі 5 днів з моменту проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1