Справа № 638/7962/16-к
Провадження № 1-кп/638/457/17

В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2017 року Дзержинський райсуд м. Харкова у складі : головуючого судді ОСОБА_1
при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження № 0001562 від 03.04.2014 у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженої в м. Харків, громадянки України, ромської національності, з початковою освітою, не одруженої, не працюючої, раніше не судимої, яка зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 , яка мешкає за адресою : АДРЕСА_2 ,

обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, -

за участю :

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6

підсудної ОСОБА_4

захисника ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В :

Підсудна ОСОБА_4 , 02.03.2014, близько 13 години 15 хвилин, діючи умисно та узгоджено, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , кримінальне провадження відносно якої судовим рішенням закрито у зв`язку зі смертю, із корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, маючи сумісний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, заздалегідь розподіливши між собою злочинні ролі у вчиненні протиправного діяння, під приводом того, що ОСОБА_8 є лікарем харківської міської поліклініки №26, зайшли до будинку потерпілої ОСОБА_9 , розташований за адресою : АДРЕСА_3 , де, пояснивши потерпілій, що за видачу останній рецепту на отримання ліків та винна сплатити суму 100 гривень, переконавши останню, в необхідністю надати зазначену суму, змусили ОСОБА_9 вийти з приміщення кімнати за грошовими коштами. Після чого ОСОБА_8 , скориставшись довірливістю потерпілої побачила місце, в якому сховані грошові кошти. Далі, діючи за попередньою змовою, ОСОБА_4 після повернення ОСОБА_9 до кімнати, звернулася до останньої з проханням принести їй склянку води. Після чого, ОСОБА_9 вийшла з приміщення кімнати разом з ОСОБА_4 в приміщення кухні, тим часом Казьонна, скориставшись втратою пильності з боку ОСОБА_9 та впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає таємно викрала з схованки розташованої під столом належні потерпілої грошові кошти в сумі 9 700 гривень. В подальшому, з місця скоєння злочину з викраденим зникли, заподіявши потерпілої ОСОБА_9 матеріальну шкоду у вказаній сумі.

Крім того, підсудна ОСОБА_4 , 26.12.2014, близько 15 години, діючи умисно, повторно, із корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, маючи умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, шляхом омани, вказавши на себе як на співробітника поштового відділення зайшла до будинку потерпілої ОСОБА_10 , розташованого за адресою : АДРЕСА_4 , де, діючи з метою заволодіння грошовими коштами останньої, пояснила ОСОБА_10 , що її надійшли кошти, як субсидії, які вона має намір її передати, але в неї тільки купюри великого номіналу, тому треба дати решту. Таким чином, переконавши ОСОБА_10 в тому, що вона дійсно є співробітником поштового відділення, ОСОБА_4 змусила останню піти за грошима та побачила місце схованки грошей в будинку ОСОБА_10 . Після чого, підсудна ОСОБА_4 , з метою подальшої реалізації свого злочинного умислу, звернулася до ОСОБА_10 з проханням надати склянку води та коли остання вийшла з приміщення кімнати, ОСОБА_4 , скориставшись тим, що потерпіла втратила пильність та не спостерігає за її діями, таємно викрала із шафи належні потерпілої ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 400 доларів США, що з перерахуванням на офіційний курс НБУ дорівнює 6307 гривень та 4000 гривень України, а всього в загальній сумі 10 307 гривень. Після чого підсудна ОСОБА_4 , з місця вчинення злочину з викраденим зникла, заподіявши потерпілої ОСОБА_10 матеріальну шкоду у вказаній сумі.

Крім того, підсудна ОСОБА_4 , 25.08.2015, близько 11 години 30 хвилин, діючи умисно, повторно, із корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, маючи умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, шляхом омани, вказавши на себе як на співробітника поштового відділення зайшла до будинку потерпілої ОСОБА_11 , розташованого за адресою : АДРЕСА_5 , де, діючи з метою заволодіння грошовими коштами останньої, пояснила ОСОБА_11 , що її надійшли кошти, як субсидії, які вона має намір її передати, але в неї тільки купюри великого номіналу, тому треба дати решту. Таким чином, переконавши ОСОБА_11 в тому, що вона дійсно є співробітником поштового відділення, ОСОБА_4 змусила останню піти за грошима та побачила місце схованки грошей в будинку ОСОБА_11 . Після чого, підсудна ОСОБА_4 , з метою подальшої реалізації свого злочинного умислу, звернулася до ОСОБА_11 з проханням надати склянку води та коли остання вийшла з приміщення кімнати, ОСОБА_4 , скориставшись тим, що потерпіла втратила пильність та не спостерігає за її діями, таємно викрала із гаманця, який лежав на столі належні потерпілої ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 2000 гривень. Після чого підсудна ОСОБА_4 , з місця вчинення злочину з викраденим зникла, заподіявши потерпілої ОСОБА_11 матеріальну шкоду у вказаній сумі.

У судовому засіданні підсудна ОСОБА_4 свою вину у скоєнні злочинів, передбачених ст. 185 ч. 2 КК України визнала повністю та пояснила, що вона, при вищезазначених обставинах, вчинила зазначені злочини. А саме, 02.03.2014, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , під приводом того, що остання є лікарем поліклініки, за адресою : АДРЕСА_3 , таємно викрали належні ОСОБА_9 гроші в сумі 9700 гривень. 26.12.2014, під приводом того, що вона є співробітником поштового відділення, за адресою : АДРЕСА_4 , таємно викрала належні ОСОБА_10 гроші в сумі 4000 гривень та 400 доларів США. 25.08.2015, під приводом того, що вона є співробітником поштового відділення, за адресою : АДРЕСА_5 , таємно викрала належні ОСОБА_11 гроші в сумі 2000 гривень. Зазначені злочини були вчинені таємно, під час тимчасової відсутності потерпілих на місцях вчинення злочинів. Свою вину та цивільні позови визнає в повному обсязі, кається у скоєному. Нею в добровільному порядку, частково відшкодована заподіяна матеріальна шкода потерпілої ОСОБА_10 . Просить суд застосувати щодо неї Закон України « Про амністію в 2016 році », звільнивши від призначеного покарання, так як вона має на утриманні двох малолітніх дітей.

Оскільки підсудна ОСОБА_4 та інші учасники судового провадження у судовому засіданні не оспорювали вказані вище фактичні обставини справи, суд відповідно до вимог ст. 349 КПК України визнав недоцільним в повному обсязі дослідження доказів щодо цих обставин, які ніким не оспорюються.

Аналізуючи вищевикладені докази суд вважає, що дії підсудної ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185 КК України кваліфіковані вірно, так як вона своїми умисними діями вчинила таємне викрадення чужого майна ( крадіжки ), за епізодом викрадення майна належного потерпілій ОСОБА_9 , яке мало місце 02.03.2014 за ознакою вчинення за попередньою змовою групою осіб; за епізодами викрадення майна належного потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які мали місце, відповідно, 26.12.2014 та 25.08.2015 за ознакою вчинення повторно.

При визначенні підсудної ОСОБА_4 виду та розміру покарання суд враховує суспільну небезпечність та характер вчинених кримінальних правопорушень, данні про особу підсудної, яка раніше засуджена не була, на диспансерному обліку в ОНД та МПНД не перебуває, не працює, має на утриманні двох малолітніх дітей : ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У відповідності до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання підсудної ОСОБА_4 судом визнаються : щире каяття, добровільне часткове відшкодування завданого збитку.

У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України, обставиною, яка обтяжує покарання підсудної ОСОБА_4 судом визнається : вчинення злочинів щодо осіб похилого віку.

Таким чином, з урахуванням даних про особу ОСОБА_4 , обставин за яких було вчинені вказані кримінальні правопорушення, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання підсудної ОСОБА_4 , можливо лише в умовах ізоляції її від суспільства, з призначенням її міри покарання, у межах санкцій ст. 185 ч. 2 КК України, а саме у виді позбавлення волі на відповідний строк.

Крім того, підсудною ОСОБА_4 та захисником ОСОБА_7 , під час судового розгляду заявлено клопотання про застосування до підсудної ОСОБА_4 п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки остання на день набрання чинності зазначеного Закону має двох малолітніх дітей.

Прокурор не заперечував проти застосування у відношенні підсудної ОСОБА_4 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 86 КК України та ч. 1 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в України» особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання законом про амністію.

Згідно до п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» в редакції від 22.12.2016 (далі - Закон), звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили - не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років, дітей інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Відповідно до ст. 10 Закону виконання цього Закону покладається на суди. Застосування амністії не допускається, якщо обвинувачений (підсудний) або засуджений заперечує проти цього.

Підсудна ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_7 не заперечували проти застосування до підсудної ОСОБА_4 Закону України «Про амністію у 2016 році».

У судовому засіданні встановлено, що на утримання підсудна ОСОБА_4 перебувають двоє малолітніх дітей : ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матір`ю яких, відповідно до свідоцтво про народження є підсудна ОСОБА_4 .

Відповідно до інформації наданої Департаментом праці та соціальної політики управління служб у справах дітей служби у справах дітей по Шевченківському району м. Харкова від 20.11.2017, підсудна ОСОБА_4 батьківських прав у відношенні зазначених малолітніх дітей не позбавлялась.

Згідно із ст. 13 Закону дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.

Злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , а саме у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч. 2 КК України, вчинені останньою умисно і відповідно до ст. 12 КК України, є злочинами середньої тяжкості та скоєні останньою в період 2014-2015 років.

Обмежень, зазначених у ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в України» та у ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», для застосування у відношенні підсудної ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Таким чином, вище наведене свідчить про наявність підстав для застосування до підсудної ОСОБА_4 , положень Закону України «Про амністію у 2016 році».

Потерпілою ОСОБА_9 заявлено цивільний позов про стягнення з підсудної ОСОБА_4 на її користь : у відшкодування матеріальної шкоди 10000 гривень, у відшкодування моральної шкоди 1000 гривень.

Потерпілою ОСОБА_10 заявлено цивільний позов про стягнення з підсудної ОСОБА_4 на її користь : у відшкодування матеріальної шкоди 15524,65 гривень, у відшкодування моральної шкоди 65100 гривень.

Потерпілою ОСОБА_11 заявлено цивільний позов про стягнення з підсудної ОСОБА_4 на її користь : у відшкодування матеріальної шкоди 2000 гривень, у відшкодування моральної шкоди 1000 гривень.

В обґрунтування поданих цивільних позовів потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 вказували, що в результаті злочинних дій обвинуваченої було заподіяно зазначену ними матеріальну та моральну шкоду.

У судовому засіданні підсудна ОСОБА_4 цивільні позови визнала в повному обсязі, не заперечуючи проти стягнення на користь потерпілих зазначених сум у відшкодування заподіяної нею як матеріальної, так і моральної шкоди.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшла своє підтвердження як вина підсудної ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих її вищевказаних злочинів, так і розмір зазначених цивільних позовів, проти яких остання не заперечує, суд вважає за необхідне цивільні позови потерпілих задовольнити в повному обсязі, стягнувши з підсудної ОСОБА_4 вказані суми на користь потерпілих.

При цьому, у судовому засіданні встановлено, що підсудною ОСОБА_4 частково в добровільному порядку, відшкодована матеріальна шкода потерпілої ОСОБА_10 у розмірі 1530 гривен, що підтверджується відповідним фіскальним чеком щодо грошового переказу від 23.10.2016.

Таким чином, з урахуванням вказаного відшкодування, розмір стягнення на користь потерпілої ОСОБА_10 з підсудної ОСОБА_4 коштів у відшкодування заподіяної матеріальної шкоди становить 13994,65 гривень.

При проведенні судово товарознавчої експертизи, експертом державної спеціалізованої установи Харківським НДЕКЦ МВС України були витрачені 224,5 гривень, які цільовим призначенням були виділені цієї установі з Державного бюджету України, які судом відносяться, у відповідності зі ст. 122 КПК України, до процесуальних витрат.

Суд вважає, що дані документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта, відповідно до вимог ст. 124 КПК України, з урахуванням приписів ст. 1179 ЦК України, підлягають стягненню з підсудної ОСОБА_4 на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374, 484 КПК України суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні злочинів, передбачених ст. 185 ч. 2 КК України та призначити її покарання на підставі цього закону, у вигляді 4 років позбавлення волі.

Запобіжний захід у відношенні засудженої ОСОБА_4 не застосовувався.

На підставі ч. 2 ст. 86 КК України, ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році» в редакції від 22.12.2016, звільнити засуджену ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у сумі 224 гривні 50 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_9 у відшкодування матеріальної шкоди 10000 гривень, у відшкодування моральної шкоди 1000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_10 у відшкодування матеріальної шкоди 13994 гривень 65 копійок, у відшкодування моральної шкоди 65100 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_11 у відшкодування матеріальної шкоди 2000 гривень, у відшкодування моральної шкоди 1000 гривень.

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок відповідно до ст.ст. 393, 395 КПК України може бути оскаржений до Апеляційного суду Харківської області, через Дзержинський райсуд м. Харкова, протягом 30 діб з моменту проголошення.

Згідно зі ст. 376 КПК України копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в Дзержинському райсуді м. Харкова копію цього вироку, подавши відповідну заяву.

Вирок надруковано в нарадчої кімнаті в одному примірнику.

Суддя ОСОБА_1