АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/105/18 Справа № 705/4115/17 Категорія: ст. 86 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 січня 2018 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 жовтня 2017 року про відмову у задоволенні подання Державної установи «Уманська виправна колонія (№129)» про застосування ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» відносно засудженої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

в с т а н о в и л а :
Начальник Державної установи «Уманська виправна колонія (№ 129)» ОСОБА_8 звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з поданням щодо можливості застосування до засудженої ОСОБА_7 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Подання мотивує тим, що ОСОБА_7 являється пенсіонером, станом на 18.09.2017 р. відбула 1/4 строку покарання, та за формальними ознаками підпадає під дію п. «ґ» ст. 1 Закону «Про амністію у 2016 році».

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 жовтня 2017 року в задоволенні подання Державної установи «Уманська виправна колонія (№129)» про застосування до засудженої ОСОБА_7 ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» від 22.12.2016 №1810-VIII відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що засуджена відбуває покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, який в силу ч. 4 ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Не погоджуючись з ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 жовтня 2017 року, засуджена ОСОБА_7 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказану ухвалу, застосувати до неї ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» та звільнити її від подальшого відбування покарання на підставі того, що вона є пенсіонером за віком, а злочин, передбачений ч. 1 ст. 119 КК України, за який її засудженого, відноситься до злочинів середньої тяжкості.

Заслухавши доповідача, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали подання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженої ОСОБА_7 не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання. Особи, визнані винними у вчиненні корупційних злочинів, вироки стосовно яких не набрали законної сили, не можуть бути звільнені від відбування покарання, а особи, вироки стосовно яких набрали законної сили, - не можуть бути повністю звільнені законом про амністію від відбування покарання. Зазначені особи можуть бути звільнені від відбування покарання після фактичного відбуття ними строків, встановлених частиною третьою статті 81 цього Кодексу.

Відповідно до пункту «ґ» ч. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Дослідженням матеріалів провадження встановлено, що, відмовляючи в задоволенні подання, суд першої інстанції по суті вірне ухвалив судове рішення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 засуджена вироком Чернігівського районного суду Черкаської області від 20 жовтня 2015 року за ч. 1 ст. 119 КК України до 4 років позбавлення волі; на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ріпкинського районного суду від 06 липня 2012 року, яким її було засуджено за ч. 1 ст. 121, ст. 75 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки, і за сукупністю вироків остаточно призначено покарання у виді 5 років 2 місяці позбавлення волі (а.с. 5-11).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 05.03.2015 р. засуджена ОСОБА_7 є пенсіонером (а.с. 12).

З наведеної вище норми Закону України «Про амністію у 2016 році» вбачається, що амністія не може бути застосована до ОСОБА_7 , яка хоч і досягла пенсійного віку на день набрання чинності цим Законом, однак їй було призначено покарання за сукупністю вироків, а саме частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком, яким вона була засуджена за тяжкий злочин.

З цих же підстав колегія суддів відхиляє твердження засудженої про те, що вона є суб`єктом амністії, оскільки злочин, за який її було засуджено вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20.10.2015 р. не є тяжким.

З цього питання судова колегія вбачає, що суд першої інстанції, посилаючись на те, що засуджена відбуває покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, який в силу ч. 4 ст. 12 КК України є тяжким злочином, помилково класифікує злочин як тяжкий, адже цей злочин відноситься до злочинів середньої тяжкості відповідно до положення ч. 3 ст. 12 КК України, однак не вбачає можливим скасувати вірне по суті судове рішення з цих підстав. При цьому колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 засуджена за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, яке відповідно до положення ч. 4 ст. 12 КК України є тяжким злочином, що в розумінні ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» виключає застосування будь-яких положень Закону, тому суд прийшов до вірного висновку про неможливість застосування до неї Закону України «Про амністію у 2016 році» і правомірно відмовив в задоволенні подання органу виконання покарань.

Враховуючи, що по конкретній кримінальній справі ОСОБА_7 засуджено за сукупністю злочинів, один з яких забороняє амністування винної (ч. 1 ст. 121 КК України), дія закону про амністію на неї не поширюється, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування, як того просить засуджена в своїй апеляційній скарзі, відсутні.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422 КПК України, Законом України «Про амністію у 2016 році», колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :