Номер провадження: 11-п/785/659/16
Номер справи місцевого суду: 496/4292/16-к
Головуючий у першій інстанції
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.12.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000927, яким
ОСОБА_7 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянин України, з початковою середньою освітою, не працюючий, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
раніше судимий:
- 23.10.2009 року Малиновським районним судом м.Одеси за ст.ст.393 ч.2, 185 ч.3, 186 ч.2, 70 КК України до 5 років позбавлення волі. 28.01.2014 року звільнений за відбуттям призначеного покарання;
- 16.05.2017 року Суворовським районним судом м. Одеси за ст. 185 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі з випробуванням строком 2 роки.
обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2017 року ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та йому було призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України приєднано покарання не відбуте за попереднім вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 16 травня 2017 року та остаточно визначено покарання у виді 3 років та один день позбавлення волі.

Строк відбування покарання відраховується з моменту затримання - з 21 червня 2017 року.
Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Оскаржуваним вироком встановлено, що 21 червня 2017 року приблизно о 2:00 годині, ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , маючи намір на таємне викрадення чужого майна, діючи навмисно з корисливих мотивів, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, проник всередину зазначеного житлового будинку, звідки таємно викрав ноутбук марки «Asus F5M» чорно-сірого кольору вартістю 5000 гривень, що належить потерпілій ОСОБА_8 , після чого з місця скоєння злочину зник, розпорядившись в подальшому викраденим майном на власний розсуд, тим самим завдавши потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 5000 гривень.
Не погодившись із вказаним вироком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить звільнити його від кримінальної відповідальності. Зазначає, що злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України він не вчиняв, а судовий розгляд в суді першої інстанції здійснювався без участі захисника, чим було порушено його право на захист. Крім того, зазначає, що він є інвалідом першої групи, хворіє на ВІЛ, має на утриманні неповнолітню дитину та вагітну дружину

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали доводи апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями ч. 3 ст. 349 КПК України передбачено, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Апеляційний суд не перевіряє доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , в яких він оскаржує фактичні обставини кримінального провадження, оскільки судовий розгляд в суді першої інстанції був здійснений в порядку ст.349 КПК України. При цьому, головуючий суддя роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам процесу наслідки розгляду кримінального провадження за скороченою процедурою в порядку ч.3 ст.349 КПК України і що в такому разі обвинувачений буде позбавлений можливості оскаржувати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, а сам ОСОБА_7 повністю визнав свою вину та не заперечував проти такого розгляду кримінального провадження.

Крім того, в суді першої інстанції захист та представництво інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 здійснювала адвокат ОСОБА_6 , яка в судовому засіданні апеляційного суду зазначила, що під час судового розгляду, як суд першої інстанції так і вона сама роз`яснила ОСОБА_7 наслідки розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд визнає голослівними доводи ОСОБА_7 про те, що в суді першої інстанції було порушено його право на захист.

Відповідно до положень ч.2 ст.394 КПК України судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Враховуючи дану норму Кримінального процесуального закону, встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого ОСОБА_7 злочину не можуть бути оскаржені під час апеляційного розгляду кримінального провадження.

Порушень під час судового розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, апеляційний суд вважає доведеною вину ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині, а його дії правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинено повторно.

Разом з тим, відповідно до ст.65 КК України - особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд при призначенні ОСОБА_7 покарання, відповідно до ст.65 КК України та рекомендацій постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого, його позитивну характеристику, а також обставини, що пом`якшують покарання - його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які б обтяжували провину ОСОБА_7 судом першої та апеляційної інстанції не встановлено.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про необхідність призначення йому більш м`якого покарання не пов`язаного з позбавленням волі, оскільки обвинувачений вже двічі притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних злочинів, проте належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та вчинив новий злочин в період випробувального терміну.

Вказані обставини негативного характеризують особу ОСОБА_7 і свідчать про його підвищену суспільну небезпеку та явне небажання вести законослухняний спосіб життя, а тому, на думку апеляційного суду, його виправлення і перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Крім того, Пленум Верховного Суду в абзаці 4 п.10 вищезгаданої постанови №7 від 24.10.2003 року зазначив, що «…у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим».

За таких обставин, оскільки ОСОБА_7 вчинив новий злочин в період іспитового строку, апеляційний суд позбавлений законних підстав повторно звільнити обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Враховуючи викладені обставини апеляційний суд вважає апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, в зв`язку з чим відсутні підстави для його скасування або зміни.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2017 року, яким ОСОБА_7 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3