Ухвала
іменем україни

26 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000136 від 01 лютого 2016 року щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Єнакієве Донецької області,

громадянина України, зареєстрованого

за адресою:

АДРЕСА_1 , фактично проживаючого

за адресою:

АДРЕСА_2 ,

за ст. 115 ч. 1 КК України,

за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_5 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 на вирок Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 24 січня 2017 року щодо ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
захисника
засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_9 в режимі відеоконференції,
її представника адвоката ОСОБА_10 в режимі відеоконференції,

в с т а н о в и л а :

у касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 просить вирок та ухвалу щодо нього змінити, перекваліфікувавши його дії зі ст. 115 ч. 1 КК України на ст. 119 ч. 1 КК України. Вважає, що судами обох інстанцій дано неправильну оцінку дійсним обставинам події, безпідставно не взято до уваги його показання про те, що вбивство ним вчинено з необережності та внаслідок чого неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність. Також вказує на інші обставини та дані, які характеризують його особу, що належним чином не були враховані судами обох інстанцій при постановленні вироку щодо нього.

У касаційній скарзі захисник просить вирок та ухвалу щодо ОСОБА_5 змінити, перекваліфікувати дії останнього зі ст. 115 ч. 1 КК України на ст. 119 ч. 1 КК України та призначити покарання на розсуд суду за вказаною частиною статті. Вважає, що судами обох інстанцій допущено однобічність, неповноту судового розгляду та їх висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Зокрема, захисник вказує на помилковість висновків судів про те, що у ОСОБА_5 раптово виник умисел на протиправне позбавлення життя ОСОБА_11 , оскільки засуджений в судовому засіданні дав показання, які спростовують таку версію обвинувачення. Вважає, що вирок суду в цій частині ґрунтується на припущеннях, на що суд апеляційної інстанції уваги не звернув. Також просить звернути увагу на обставини, які змусили засудженого ОСОБА_5 переїхати до міста Кременчук та які необхідно визнати такими, що пом`якшують його покарання.

В запереченнях на касаційну скаргу засудженого потерпіла ОСОБА_9 та її представник адвокат ОСОБА_10 вказують на безпідставність її доводів та просять залишити її без задоволення, а вирок та ухвалу без зміни. Окремо звертають увагу на те, що, хоч ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. 89 КК України не має судимості, проте раніше 5 разів притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння тяжких злочинів, в останній раз за ст.ст. 15 ч. 2, 118 КК України.

Вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 липня 2016 року ОСОБА_5 засуджено за ст. 115 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_5 залишено раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Початок строку відбуття покарання вказано рахувати з 02 лютого 2016 року.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Зараховано у строк відбуття покарання ОСОБА_5 період його попереднього ув`язнення з 02 лютого 2016 року по день набрання вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 300 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та 6 816 гривень, сплачених за надання правової допомоги.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

Так, 31 січня 2016 року ОСОБА_5 знаходився за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де також перебувала його співмешканка ОСОБА_12 та їх знайомий ОСОБА_11 , який вживав спиртний напій. Близько 19 години ОСОБА_5 зайшов із кухні до житлової кімнати, де на ліжку спала ОСОБА_12 , та побачив, що ОСОБА_11 заліз рукою під халат останньої, внаслідок чого у ОСОБА_5 на ґрунті ревнощів раптово виник умисел на умисне протиправне позбавлення життя ОСОБА_11 .
Реалізовуючи вказаний умисел, ОСОБА_5 зайшов до кухні і взяв залізний молоток, після чого повернувся до житлової кімнати та наніс вказаним молотком один удар ОСОБА_11 у скронево - потиличну ділянку голови, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно - мозкової травми з переломом кісток основи черепа та крововиливами під оболонки і в речовину головного мозку, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя в момент їх спричинення та від яких ОСОБА_11 помер на місці вчинення злочину. Після цього ОСОБА_5 витяг тіло ОСОБА_11 із вказаної квартири та залишив за рогом будинку АДРЕСА_3 , а сам повернувся до квартири.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 24 січня 2017 року вказаний вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 залишено без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого, його захисника та прокурора - без задоволення.

Заслухавши доповідача, доводи захисника про підтримання касаційних скарг, доводи потерпілої і її представника та доводи прокурора про заперечення проти касаційних скарг та законність і обґрунтованість судових рішень, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК України та на які є посилання в касаційних скаргах, не є відповідно до вимог ст. 438 ч. 1 КПК України предметом дослідження та перевірки касаційним судом.

Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суди дотримались вимог зазначеного закону.

З матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції, дослідивши та проаналізувавши зібрані по справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

На підтвердження винуватості ОСОБА_5 та доведеності його вини у вчиненні злочину, передбаченого ст. 115 ч. 1 КК України, суд обґрунтовано послався на показання самого ОСОБА_5 щодо підтвердження обставини нанесення ним одного удару молотком, потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .

При цьому, свідок ОСОБА_12 , яка перебувала в приміщенні кімнати квартири, де відбулася подія злочину, не підтвердила показання ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_11 чіплявся до неї, коли вона спала, та зазначила про те, що коли вона не спала, то ОСОБА_11 на дивані біля неї не сидів. Показання ОСОБА_12 щодо повідомлених їй обставин події зі слів самого ОСОБА_5 були зазначені у вироку суду та їм була надана відповідна оцінка судом першої інстанції, як і показанням самого ОСОБА_5 в частині щодо необережного характеру нанесеного ним удару. Зокрема, суд першої інстанції критично оцінив показання ОСОБА_5 про те, що після нанесеного удару молотком по голові ОСОБА_11 розмовляв із засудженим та сам вийшов із квартири, пославшись на висновок додаткової судово-медичної експертизи № 94/1 від 09.03.2016 року, відповідно до якого ОСОБА_11 після спричиненого йому удару в ліву скронево-потиличну ділянку голови міг жити короткий проміжок часу, який вираховується в хвилинах, але, враховуючи характер черепно-мозкової травми, смерть могла настати миттєво і після заподіяння ОСОБА_11 тілесних ушкоджень прижиттєвого характеру, останній не міг здійснювати самостійні дії, кричати, пересуватися, чинити опір, так як характер виявленої черепно-мозкової травми свідчить про миттєву втрату свідомості з розвитком незворотних летальних наслідків.

Крім того, критично оцінив суд і показання ОСОБА_5 щодо необережного характеру його дій та відсутності умислу на вбивство потерпілого, оскільки, наносячи удар металевим молотком у життєво важливий орган голову ОСОБА_11 , який перебував у стані сп`яніння тяжкого ступеню, засуджений усвідомлював та передбачав (не міг не передбачати), що внаслідок такого удару може настати смерть потерпілого, а подальші дії ОСОБА_5 , який не надав допомогу потерпілому особисто, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб та фактично намагався приховати сліди вчинення злочину, витягнувши потерпілого із квартири на вулицю взимку та залишивши його там біля будинку, свідчать про те, що умисел ОСОБА_5 був спрямований саме на умисне позбавлення життя ОСОБА_11 .

Врахував також місцевий суд належним чином і висновки судових експертиз та інші зазначені у вироку докази, які узгоджуються між собою, дав їм належну оцінку і прийняв мотивоване рішення.
Встановивши фактичні обставини, особливості знаряддя злочину (молоток саморобний, цільнометалевий, виготовлений із круглого металевого стержня, діаметр якого 42 мм, висота 125 мм, з металевим руків`ям довжиною 302 мм та вагою 1703 г), механізм нанесення удару, його характер, силу та область його нанесення - життєво-важливий орган голову (ліва скронево-потилична її ділянка), послідуючі дії ОСОБА_5 по відношенню до тіла ОСОБА_11 після скоєного, суд дійшов до обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_5 умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині та правильно кваліфікував його дії за ст. 115 ч. 1 КК України. З такими висновками погоджується і колегія суддів, а тому доводи касаційних скарг про неправильність кваліфікації дій ОСОБА_5 є необґрунтованими та такими, що не відповідають встановленим судом першої інстанції дійсним обставинам події злочину.

При цьому, суд першої інстанції дав оцінку показанням засудженого ОСОБА_5 , даних ним в судовому засіданні, та відкинув висунуту ним версію подій, належним чином мотивувавши вирок в цій частині.

Вирок суду відповідає вимогам ст.ст. 370, 374 КПК України.

Доводи касаційних скарг засудженого та захисника, які аналогічні доводам їх апеляційних скарг, в тому числі і щодо неповноти досудового розслідування та судового провадження, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та необхідності кваліфікувати дії ОСОБА_5 за ст. 119 ч. 1 КК України, були предметом перевірки в суді апеляційної інстанції і обґрунтовано визнані такими, що не відповідають матеріалам кримінального провадження та не ґрунтуються на вимогах закону.

При цьому, апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 115 ч. 1 КК України, виходячи з встановлених обставин та наявних доказів, яким була дана належна оцінка і зроблені правильні висновки.

При розгляді апеляційних скарг суд апеляційної інстанції їх доводи перевірив і своє рішення належним чином мотивував.

Крім того, апеляційний суд визнав безпідставними доводи засудженого ОСОБА_5 , які аналогічні доводам касаційних скарг, про те, що судом першої інстанції при постановленні вироку не враховано збіг тяжких сімейних обставин як обставину, що пом`якшує покарання, мотивувавши своє рішення. Зокрема, апеляційний суд вказав, що згідно матеріалів провадження ОСОБА_5 є уродженцем та зареєстрований в м. Єнакієве Донецької області, відповідно до його показань проживав в м. Дебальцеве та після початку бойових дій на сході, вимушено виїхав на проживання до Полтавської області, однак зазначена обставина, хоча і є тяжкою та виникла об`єктивно, проте не є такою, що обумовила вчинення ним кримінального правопорушення, а тому не знайшов підстав для визнання зазначеної ОСОБА_5 обставини, як такої, що пом`якшує покарання.

Погодився апеляційний суд і з призначеним ОСОБА_5 судом першої інстанції покаранням у виді позбавлення волі на строк 10 років, визнавши його таким, що призначене з дотриманням положень ст.ст. 50, 65 КК України, відхиливши доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині.

Суд апеляційної інстанції зазначив в ухвалі усі підстави, з яких визнав апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника необґрунтованими, і своє рішення про необхідність залишення їх без задоволення належним чином мотивував, пославшись на наявні в матеріалах провадження докази. Із такими висновками апеляційного суду погоджується і колегія суддів.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження колегія суддів не встановила процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків судів про доведеність вини ОСОБА_5 та правильність кваліфікації його дій.

Об`єктивних даних, що вказували б на вчинення злочину за інших обставин та на відсутність в діях ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ст. 115 ч. 1 КК України, колегія суддів за матеріалами провадження не знаходить і передбачені законом підстави для перевірки цього відсутні.

За таких обставин, доводи касаційних скарг щодо відсутності в діях ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ст. 115 ч. 1 КК України, та необхідності перекваліфікувати його дії за ст. 119 ч. 1 КК України, є безпідставними.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, також не виявлено.

Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційних скарг та зміни судових рішень шляхом перекваліфікації дій ОСОБА_5 зі ст. 115 ч. 1 КК України на ст. 119 ч. 1 КК України не знаходить, а тому касаційні скарги засудженого та його захисника задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, п. 6 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ, колегія суддів

у х в а л и л а :

вирок Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 24 січня 2017 року щодо засудженого ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_5 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ______________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3