Ухвала
іменем україни

07 листопада 2017 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря
судового засіданняОСОБА_4 ,
прокурораОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0001157 за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 04 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 23 лютого 2017 року,
в с т а н о в и в:
За вказаним вироком, залишеним без зміни апеляційним судом,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Херсона, жителя АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості у силу ст. 89 КК України,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
11 травня 2016 року близько 09.30 год. засуджений на території геріатричного пансіонату, розташованого на АДРЕСА_1 , під час конфлікту на ґрунті тривалої особистої неприязні умисно завдав ОСОБА_7 кількох ударів кулаком в обличчя, заподіявши легких тілесних ушкоджень.
У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, порушує питання про скасування судових рішень і закриття кримінального провадження у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді. В обґрунтування своїх вимог вказує на недопустимість як доказів покладених в основу вироку результатів судово-медичної експертизи потерпілого з огляду на призначення такої експертизи до повідомлення його про підозру та неуповноваженою службовою особою слідчим ОСОБА_8 , процесуальні підстави для участі якої у кримінальному провадженні не підтверджено. Крім цього, як на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону автор скарги посилається на ознайомлення його з постановою про призначення вказаної експертизи вже після її проведення, що, за твердженням засудженого, позбавило його можливості скористатися своїм правом на відвід експерту. Вважає ОСОБА_6 незаконними і проведення з ним та потерпілим у приміщеннях відділення поліції та геріатричного пансіонату слідчих експериментів, результати яких використано судом як частину доказової бази, у зв`язку з відсутністю ухвал слідчого судді та письмової згоди володільців відповідних установ на проникнення до їх приміщень. На переконання засудженого, заяви ОСОБА_7 про вчинене кримінальне правопорушення та про залучення його до кримінального провадження як потерпілого подано з порушенням установленої законом процедури, оскільки такі заяви адресовано начальнику Каховського відділення поліції, тобто службовій особі, не уповноваженій на організацію та здійснення досудового розслідування. Суд апеляційної інстанції, за твердженням ОСОБА_6 , всупереч вимогам ст. 419 КПК України, не здійснив належної перевірки аналогічних доводів, викладених у його апеляційній скарзі на вирок, і помилку місцевого суду не виправив.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, котрий просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені у скарзі, суд касаційної інстанції дійшов такого висновку.
Про дату, час та місце касаційного розгляду учасників кримінального провадження, зокрема з боку сторони захисту, було завчасно поінформовано належним чином, при цьому вони не повідомили Вищому спеціалізованому суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про своє бажання взяти участь у судовому засіданні. Крім того, виходячи з системного аналізу норм ч. 4 ст. 430, ч. 4 ст. 434 КПК України участь сторін у касаційному розгляді не є обов`язковою, за винятком випадків волевиявлення про таку участь засудженого, який тримається під вартою.
Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність засудженого, його захисника під час касаційного розгляду не може автоматично вважатися порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Ухвала суду апеляційної інстанції це рішення стосовно законності й обґрунтованості вироку чи ухвали, що перевіряється в апеляційному порядку. Тому вона повинна відповідати встановленим ст. 370 КПК України загальним критеріям законності, обґрунтованості і вмотивованості судових рішень, у тому числі ґрунтуватися на дотриманні вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, містити належні і достатні мотиви та підстави прийнятого рішення.
Зважаючи на приписи ст. 419 КПК України. суд апеляційної інстанції зобов`язаний проаналізувати й зіставити з наявними в справі та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права. При залишенні апеляційних вимог без задоволення в ухвалі має бути зазначено належні правові підстави, на яких подану скаргу визнано необґрунтованою.
Цих вимог закону суд апеляційної інстанції не дотримався.
Як видно з матеріалів справи, вирок місцевого суду оскаржувався в апеляційному порядку засудженим ОСОБА_6 , котрий порушував питання про його скасування з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та закриття кримінального провадження. При цьому засуджений наводив доводи стосовно недотримання законної процедури одержання окремих покладених в основу вироку доказів, що тягне за собою їх недопустимість.
Всупереч вимогам ст. 419 КПК України цих доводів апеляційний суд належним чином не перевірив і не дав на них вичерпних, конкретних та аргументованих відповідей, які би ґрунтувалися на матеріалах справи й узгоджувалися з приписами кримінального процесуального закону. Натомість суд апеляційної інстанції обмежився узагальненою формальною вказівкою на те, що викладені у вироку висновки відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджені поданими сторонами доказами.
При цьому суд не взяв до уваги відсутності у матеріалах справи належних документів на підтвердження повноважень у кримінальному провадженні слідчого ОСОБА_8 , котра призначала судово-медичну експертизу потерпілого, результати якої використано судом як частину доказової бази (а. м. к. п. 8, 9).
Водночас з`ясування таких повноважень має істотне значення для перевірки дотримання встановленого законом поряду проведення експертизи та відповідно допустимості її результатів як джерела доказів. Згідно з ч. 2 ст. 242 КПК України висновок судово-медичної експертизи є обов`язковим засобом доказування характеру і ступеня тяжкості завданих потерпілому тілесних ушкоджень, що є необхідною кваліфікуючою ознакою злочину, за який ОСОБА_6 засуджено.
За таких обставин ухвала апеляційного суду не може вважатися законною й обґрунтованою, а допущені цим судом порушення вимог кримінального процесуального закону у силу положень ч. 1 ст. 412 КПК України є істотними.
Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями вчиняти процесуальні дії, необхідні для перевірки допустимості доказів, законність одержання яких оспорювалася в апеляційній скарзі, помилки суду може бути виправлено шляхом нового розгляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.
На підставі п. 1 ч. ст. 438 КПК України оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно усунути порушення, зазначені в цій ухвалі, належним чином перевірити викладені в апеляційній скарзі доводи та прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
Керуючись статтями 433, 436 КПК України, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 23 лютого 2017 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3