Придніпровський районний суд м.Черкаси
УХВАЛА
Номер провадження 1-кс/711/745/18

Справа № 711/2054/18

16 березня 2018 року

Слідчий суддя Придніпровського районного суду міста Черкаси ОСОБА_1 , за участю:

секретар судових засідань ОСОБА_2 , прокурор ОСОБА_3 , слідчий ОСОБА_4 , підозрюваний ОСОБА_5 , захисник ОСОБА_6 ,

розглянувши клопотання слідчого Черкаського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно наступної особи:

ОСОБА_5 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Черкаси, місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України в рамках кримінального провадження №0009473 від 28.11.2017р.,

ВСТАНОВИВ:
Слідчий звернувся до суду з клопотанням, в якому просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю звільнення з-під варти внаслідок внесення застави в розмірі 80 мінімальних прожиткових мінімумів.

В обґрунтування клопотання зазначено, що досудове розслідування здійснюється за обставинами, відповідно до яких протягом тривалого часу в Південно-західному районі м. Черкаси неподалік від будинку АДРЕСА_2 невідомі особи чоловічої та жіночої статі незаконно збувають наркотичні засоби та психотропні речовини.

За даними обставинами 28.11.2017р. в ЄРДР було зареєстроване кримінальне провадження №0009473 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

По обставинах кримінального провадження до вчинення злочину причетний ОСОБА_5 , який за попередньою змовою з ОСОБА_7 , 12.03.2018р. здійснив збут психотропної речовини «амфетамін».

14.03.2018р. о 18год 07хв ОСОБА_5 був затриманий на підставі п.2 ч.1 ст.208 КПК України після проведення обшуку за місцем його проживання, де були виявлені гроші, які використовувались 12.03.2018р. під час оперативної закупки психотропних речовин у ОСОБА_7

15.03.2018р. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

З урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з метою запобігання ризикам неналежної поведінки підозрюваного, слідчий за погодженням з прокурором звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу.

В судовому засіданні до початку розгляду клопотання по суті слідчим суддею встановлено, що воно не відповідає вимогам ч.1 ст.184 КПК України (в редакції, що діяла до набуття чинності змін, внесених Законом України від 3 жовтня 2017 року №2147-VIII), оскільки подано з порушенням правил територіальної юрисдикції.

Варто звернути увагу, що відповідно до засад змагальності кримінального провадження (ст.22 КПК України), саме сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити подання належним чином оформленого клопотання, що дає в подальшому можливість належним чином здійснювати його розгляд відповідно до процедури, встановленої законом.

Передбачений законом порядок розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу визначає необхідність перевірки слідчим суддею відповідність такого клопотання вимогам, передбаченим законом, а також наявність правових підстав для застосування запобіжного заходу.

Вирішуючи питання про можливість розгляду заявленого слідчим клопотання слідчий суддя виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст.184 КПК України клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування.

03.10.2017р. було прийнято Закон України №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі Закон №2147).

Підпунктом 12 пункту 7 параграфа 1 розділу 4 Закону №2147 до КПК України внесено зміни, відповідно до яких абзац перший частини першої статті 184 викладений в такій редакції: «1. Клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться (зареєстрований) орган досудового розслідування як юридична особа, і повинно містити». Зазначені зміни набули чинності 16.03.2018р..

Разом з тим, пунктом 4 параграфа 2 розділу 4 Закону №2147 передбачено, що підпункти 11-27, 45 пункту 7 § 1 цього розділу вводяться в дію через три місяці після набрання чинності цим Законом, не мають зворотньої дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін.

Таким чином, редакція ч.1 ст.184 КПК України із змінами, внесеними згідно Закону №2147, застосовується до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в ЄРДР з 16.03.2018р. і пізніше.

Доводи прокурора що змісту положень ст.5 КПК України, яка передбачає, що процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення є необґрунтованими. В цьому контексті слід звернути увагу, що відповідно до положень п.4 § 2 розділу 4 Закону №2147 на теперішній час діють як положення кримінального процесуального законодавства, що існувало до набрання чинності змін внесених в КПК України Законом №2147, так і після набрання чинності такими змінами. При цьому спеціальна норма Закону №2147 (п.4 § 2 розділу 4 такого Закону) передбачає порядок застосування таких норм, відповідно до якого норми у зміненій редакції застосовуються лише при здійсненні процесуальних дій по кримінальних провадженнях, що зареєстровані в ЄРДР з 16.03.2018р. (дата набрання чинності таких змін) і пізніше.

Так, згідно витягу з ЄРДР кримінальне провадження зареєстроване 28.11.2017р., а органом досудового розслідування є Черкаський відділ поліції ГУ НП в Черкаській області.

Аналіз змісту положень п.6, 8 ч.1 ст.3, ст.38 КПК України (які не зазнали змін внаслідок набуття чинності Законом №2147) свідчить, що органом досудового розслідування, зокрема, є слідчий підрозділ відділу органу Національної поліції.

Черкаський ВП ГУ НП в Черкаській області знаходиться за адресою: вул. Пастерівська, буд.104, м. Черкаси, що відноситься до територіальної юрисдикції Соснівського районного суду м. Черкаси, а тому зазначене клопотання має подаватись саме до такого суду.

Надаючи оцінку доводам прокурора щодо постановлення слідчим суддею Соснівського районного суду м. Черкаси ухвали від 16.03.2018р. про повернення тотожного клопотання слідчого для звернення до належного суду, то слід зауважити, що основними засадами кримінального провадження є принцип верховенства права і законності. При цьому принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч.2 ст.8, ч.5 ст.9 КПК України).
Відповідно до §1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У своєму рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20.07.2006р. (заяви №29458/04 та №29465/04) ЄСПЛ вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.
Також ЄСПЛ у своїй практиці зазначає, що термін «суд» позначає органи, які не лише мають загальні фундаментальні характеристики, серед яких найважливішою є незалежність від виконавчої влади та від сторін у справі, але також надають гарантії судової процедури. Проте форми процедури не обов`язково повинні бути ідентичними в кожній справі, в якій необхідне втручання суду. Для того, щоб визначити, чи забезпечує процедура належні гарантії, необхідно враховувати особливий характер обставин, за яких відбувається провадження (справа «Де Вільде, Оомс та Версип проти Бельгії», рішення від 18 листопада 1970р., серії A № 12, §78).
Крім того, такий орган повинен не лише надавати рекомендації, а також мати повноваження приймати рішення про законність тримання під вартою та видавати наказ про звільнення, якщо тримання під вартою є незаконним (справа «Х. проти Сполученого Королівства», рішення від 5 листопада 1981р., Серії A №46, § 61; «Уікс проти Сполученого Королівства», рішення від 2 березня 1987р., Серії A №114 § 61).
Отже, принцип верховенства права, для якого характерним є також концепція «правової визначеності», передбачає, що закон має визначати конкретні й чіткі критерії органу, який уповноважений приймати рішення про застосування до фізичної особи попереднього ув`язнення, щоб було забезпечено засади легітимності втручання у приватне життя та особисту недоторканність. В цьому контексті слід звернути увагу, що слідчий суддя є окремою уповноваженою особою в кримінальному провадженні, до повноважень якої належить здійснення у порядку, передбаченому КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні (п.18 ч.1 ст.3 КПК України). З огляду на зміст принципу законності у кримінальному провадженні (ст.9 КПК України) та положення ст.19 Конституції України, яка передбачає для суб`єктів державної влади дію принципу «заборонено все, що не передбачено законом», слідчий суддя під час досудового провадження уповноважений вирішувати лише ті питання, які відносяться до його компетенції, яка окрім іншого визначається і територіальною юрисдикцією суду, в якому слідчий суддя обіймає посаду судді.

Системний правовий аналіз змісту положень КПК України та Закону №2147 свідчить, що єдиною належною відповідною посадовою особою, уповноваженою законом на прийняття рішення щодо вирішення питання про застосування запобіжного заходу до підозрюваного у даному кримінальному провадженні є слідчий суддя суду в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, тобто згідно вимог ч.1 ст.184 КПК України в редакції до внесення змін Законом №2147. Розгляд такого клопотання слідчим суддею іншого суду буде порушенням вимог діючого процесуального законодавства та положень ст.ст.6, 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки становитиме нелегітимне втручання посадової особи в приватне життя, що є неприпустимим в контексті позитивного обов`язку України щодо гарантування реалізації таких прав.

До того ж варто звернути увагу, що в даному випадку кримінальне процесуальне законодавство не передбачає обмежень щодо повторного звернення органу досудового розслідування до слідчого судді належного суду з тотожним клопотанням, оскільки ухвала слідчого судді не має преюдиційного значення.

Таким чином, клопотання про застосування запобіжного заходу вочевидь не відповідає вимогам ч.1 ст.184 КПК України, оскільки подане з порушенням принципів територіальної юрисдикції.

Системний аналіз положень кримінального процесуального законодавства свідчить, що закон не регулює однозначно питання, яке рішення має прийняте слідчий суддя у разі надходження до суду клопотання про застосування запобіжного заходу, яке подано без додержання вимог кримінального процесуального законодавства щодо порядку його подання. Натомість з огляду на положення ч.6 ст.9, в контексті положень ст.ст.187, 189, 193 КПК України, таке клопотання не може бути предметом розгляду слідчим суддею, а тому в його розгляді необхідно відмовити, оскільки постановлення подібного судового рішення слідчим суддею передбачено ч.1 ст.189 КПК України в подібній за своїм змістом процесуальній ситуації.

Беручи до уваги, що клопотання слідчого не підлягає розгляду, то здійснення оцінки іншим доводам клопотання слідчого є недоцільним, оскільки воно не має правового значення для вирішення питання по суті.

В той же час здійснення судового контролю передбачає обов`язок слідчого судді вживати заходів реагування у разі встановлення істотного порушення прав людини і основоположних свобод під час здійснення досудового розслідування, зокрема, і звільнити позбавлену свободи особу, яка тримається під вартою в межах територіальної юрисдикції суду.

В судовому засіданні захисником заявлене клопотання про негайне звільнення з-під варти підозрюваного, через його неправомірне затримання. Надаючи оцінку таким доводам слідчий суддя виходить з наступного.

Згідно протоколу затримання підозрюваний був затриманий о 18год 07хв 14.03.2018р., тобто з моменту доставлення його до відділення поліції. В той же час сторони кримінального провадження не заперечили тієї обставини, що фактичне обмеження свободи дій підозрюваного здійснено працівниками поліції 14.03.2018р. о 12год 00хв, оскільки в цей момент його із застосуванням кайданок було доставлено до місця проживання для забезпечення його участі у проведенні обшуку, який здійснювався з 12год 37хв до 16год 50хв того ж дня.. При цьому під час проведення обшуку та до моменту доставлення підозрюваного до відділення поліції спецзасоби до нього не застосовувались.

Фактичний момент затримання має важливе значення, оскільки від цього моменту починають спливати строки тримання особи під вартою. Проте, слід звернути увагу, що застосування спеціальних засобів для примушування особи до виконання правомірних вимог працівників поліції не є тотожним поняттю затримання, хоча оцінка таких обставин безумовно має суттєве значення і має здійснюватись під час визначення початку і кінця строку тримання особи під вартою. На момент проведення судового засідання строк тримання під вартою підозрюваного без судового рішення не сплинув, навіть якщо вважати момент затримання 12год 00хв 14.03.2018р., а відтак ця обставина не є підставою для негайного звільнення підозрюваного.

Щодо зауважень захисника про наявність певних порушень при здійсненні процесуальних дій при затриманні, то слідчий суддя зауважує, що такі порушення є підставою для покладання на державу обов`язку відшкодувати завдану такими діями шкоду, але самі по собі не є підставою для звільнення особи, оскільки не спростовують обґрунтованості затримання. Визначальне значення в такому випадку має виправданість затримання та вагомість обставин, які дають підстави для застосування попереднього ув`язнення.

В даному випадку затримання підозрюваного і тримання його під вартою є виправданим, оскільки затримання відбулося відповідно до п.2 ч.1 ст.208 КПК України і обумовлене здійсненням належних процесуальних дій під час досудового розслідування кримінального провадження. З боку правоохоронних органів відсутнє зволікання з доставкою такої особи до слідчого судді для вирішення питання про її подальше тримання під вартою. Отже, в даному випадку, враховуючи підставу, з якої клопотання слідчого не підлягає розгляду, а також ту обставину, що з моменту затримання ОСОБА_5 не сплинуло 72 години, а також 60 годин протягом яких слідчий має можливість звернутись до належного слідчого судді, то підстави для звільнення такої особи з-під варти відсутні, оскільки в межах такого строку її затримання є виправданим.

Враховуючи особливість змісту даного судового рішення та його правових наслідків, беручи до уваги що в даному випадку приймається рішення із застосуванням аналогії закону (ч.6 ст.9 КПК України), то таке судове рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку.

На підставі вищевикладеного і керуючись ст.ст.5, 9, 184, 187, 189, 193 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у прийнятті до розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .

Роз`яснити, що відмова у прийнятті до розгляду клопотання не позбавляє права повторного звернення до належного слідчого судді з таким клопотанням в порядку передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Черкаської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1