ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
№ 1-кс/201/9911/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2017р. Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровськ

у складі: головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю заявника ОСОБА_3 ,

представника заявника ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська скаргу ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження №0000021 від 29.09.2017, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з даною скаргою на постанову слідчого в ОВС другого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 від 29.09.2017 про закриття кримінального провадження за №0000021 від 12 січня 2017 року та просить цю постанову скасувати.

На обґрунтування своєї скарги ОСОБА_3 зазначила, що під час розслідування №0000021 від 12 січня 2017 року, слідча ОСОБА_6 встановила факт повідомлення їй, ОСОБА_3 , як потерпілій у кримінальному провадженні №0000601 від 01.10.2014, слідчим ОСОБА_7 , який його розслідував, телефоном, та при особистих зустрічах інформації про хід його досудового розслідування, про проведення слідчих (розшукових) дій у цьому провадженні, майбутнє направлення справи в суд, наявність розписки запідозреної у вченні злочину ОСОБА_8 . Однак насправді не вся інформація, повідомлена їй слідчим ОСОБА_7 , відповідала дійсності. Таким діям слідчого ОСОБА_7 належної оцінки не надано. Заявниця вважає, що вони утворюють склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України та у кримінальному провадженні здобуто достатньо доказів для пред`явлення підозри слідчому ОСОБА_7 , однак, замість цього слідча ОСОБА_6 закрила кримінальне провадження №0000021 постановою від 29.09.2017, з чим заявниця не згодна.

У судовому засіданні заявниця та її представник підтримали заявлені вимоги з підстав, зазначених у мотивувальній частині скарги.

Прокурор у судовому засіданні скаргу не визнав, прохав відмовити у її задоволенні, пояснив слідчому судді, що всі необхідні процесуальні дії в рамках кримінального провадження №0000021 виконані та орган досудового розслідування дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності закриття кримінального провадження.

Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження №0000021, слідчий суддя виходить з наступного.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України, рішення слідчого про закриття кримінального провадження під час досудового розслідування може бути оскаржено заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, в провадженні прокуратури Дніпропетровської області перебувало кримінальне провадження №0000021 від 12 січня 2017 року, яке постановою слідчого в ОВС другого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 від 29.09.2017 закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Частиною 2 статті 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Аналогічні положення відображені і у ч.4 ст. 38 КПК України щодо зобов`язань самого органу досудового розслідування, які вказують, що останній має застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Згідно ст. 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Як вбачається з наданих слідчому судді матеріалів кримінального провадження, підставою закриття вказаного кримінального провадження слідчим стало те, що під час проведеного досудового розслідування в діях слідчого СВ Томаківського ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетрвоській області ОСОБА_7 під час здійснення ним досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000601 не встановлено фактів перевищення службових повноважень, визначених ст. 40 КПК України. Такий висновок підтверджується матеріалами службових розслідувань, проведених за скаргами ОСОБА_3 на дії слідчого ОСОБА_7 під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000601, за результатами яких встановлено, що слідчим неналежно проводилось досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні (проведення досудового розслідування поверхнево, не проведення всіх необхідних слідчих дій), що є підставою для притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності. При цьому, фактів перевищення слідчим службових повноважень під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні встановлено не було. Зазначенні ОСОБА_3 факти щодо введення слідчим СВ Томаківського ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетрвоській області ОСОБА_7 її в оману щодо стану досудового розслідування у кримінальному провадженні № 000060) (проведення слідчих дій, перспективи направлення справи в суд, наявність розписки), які знайшли підтвердження під час досудового розслідування (під час одночасного допиту свідок ОСОБА_7 підтвердив, що в усному порядку повідомляв ОСОБА_3 про проведення слідчих дій, перспективу направлення справи в суд, наявність розписки ОСОБА_8 , щоб вона його не турбувала), хоча й мають ознаки позапроцесуального спілкування сторін кримінального провадження, що не передбачено чинним КПК України, але не складають об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України.

З положень ст. 83 КПК України випливає, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Диспозиція ч.1 ст.365 КК України встановлює відповідальність за перевищення влади або службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб.

Внесення змін на підставі Закону від 13.05.2014 № 1261-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у сфері державної антикорупційної політики у зв`язку з виконанням Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України» до пункту 3 примітки до статті 364 Кримінального кодексу України, який застосовується і для визначення складів злочинів, передбачених статтями 364, 365 КК, змінило поняття «істотної шкоди» як ознаки складу цих злочинів, що призвело до їх часткової декриміналізації.

З цих підстав Верховним судом України було переглянуто вироки судів першої та апеляційної інстанції та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо осіб, засуджених за вчинення злочинів у сфері службової діяльності (зловживання владою або службовим становищем, перевищення влади або службових повноважень працівником правоохоронного органу, прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди службовою особою).

За наслідками перегляду Верховний Суд України скасував судові рішення в частині засудження осіб за частиною першою статті 364 КК (зловживання владою або службовим становищем), за частиною першою статті 365 КК (перевищення влади або службових повноважень працівником правоохоронного органу) і справу провадженням закрив за відсутністю в діях осіб складу злочину, передбаченого цими статтями (постанова від 27.10.2016 у справі № 5-99кс16).

ВСУ встановлено неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої Законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень та роз`яснено, що з набранням чинності Законом № 1261-VII виклад пункту 3 примітки статті 364 КК зазнав змін, оскільки законодавець уже не використовує у нормативних визначеннях ознаки «істотна шкода» сполучник «якщо» і тому чинна редакція цього положення охоплює майнову шкоду, яка досягла розміру, що у 100 (сто) і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Поряд з цим Верховним Судом України зазначено, що диспозиція частини першої статті 364 і частини першої статті 365 КК, якими передбачено відповідальність за заподіяння істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або громадським чи державним інтересам, чи інтересам юридичних осіб, може становити не лише майнову шкоду, а й включати прояви немайнової шкоди, але тільки ті, які можуть одержати майнове відшкодування (як істотна шкода може враховуватися будь-яка за характером шкода, якщо вона піддається грошовій оцінці та відповідно до такої оцінки досягла встановленого розміру).

Так, за конкретних обставин справи, наслідки нематеріального характеру, які піддаються грошовій оцінці (реальна шкода) та відповідно до такої оцінки досягли встановленого розміру («істотної шкоди» чи «тяжких наслідків») із заподіянням шкоди охоронюваних Конституцією України чи іншими законами прав та свобод людини і громадянина (соціального, політичного, морального, організаційного чи, іншого характеру), можуть бути із: спричинення фізичної шкоди - витрати на лікування чи протезування потерпілої особи; порушення законних прав та інтересів громадян - витрати на відновлення таких прав (виплати незаконно взятому під варту чи ув`язненому або незаконно звільненому з роботи чи навчання, відшкодування за невиконання судового рішення, компенсацію шкоди від поширення відомостей, які ганьблять особу тощо); політичної шкоди (витрати на проведення нових виборів та заходів антитерористичного характеру тощо); організаційної шкоди (витрати на відновлення роботи установи).

Також судом звернуто увагу, що у вироку (ухвалі) має бути чітко встановлено і доведено, що саме вчинення того чи іншого службового злочину стало причиною відповідних наслідків. Обчислення їх розміру також має бути належним чином підтверджено (у т. ч. цивільним позовом, як підтвердження факту та розміру реальної майнової шкоди) та не викликати сумніву.

В даному випадку з висновком слідчого про відсутність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України слід погодитись, оскільки істотної шкоди охоронюваним правам та інтересам заявниці, в розумінні вищенаведеного правового висновку Верховного Суду України, не встановлено.

Згідно положень ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Практика ЄСПЛ що до проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «ОСОБА_3 проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

З оскаржуваної постанови слідує, що вона містить достатні відомості, які б свідчили про те, що усім обставинам справи у порядку ст. 94 КПК України було надано необхідну правову оцінку в сукупності, свідчить про те, що встановлена органом досудового розслідування сукупність доказів, якою обґрунтовуються зроблені ним висновки, може вважатися такою, що не залишає місце сумнівам, що відповідає стандарту доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, (ч. 2 ст.8, ч. 5 ст.9 КПК України).

Висловлені у постанові доводи слідчого є такими, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

За таких обставин, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга не підлягає задоволенню, оскаржувана постанова слідчого є законною, обґрунтованою, такою, що відповідає фактичним обставинам справи та положенням кримінального процесуального закону.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 303-307 КПК України, -

УХВАЛИВ:
У задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження №0000021 від 29.09.2017 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена у п`ятиденний строк з моменту отримання її копії із повним текстом, який буде виготовлений протягом п`яти днів.

Слідчий суддя: ОСОБА_1