печерський районний суд міста києва
Справа № 757/3872/18-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 березня 2018 року Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 за участі секретаря ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Генеральної прокуратури України,

В С Т А Н О В И В :

Адвокат ОСОБА_3 в інте3ресах ОСОБА_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , звернувся до слідчого судді із скаргою, яку підтримав під час її розгляду, вказуючи наступне. 26 травня 2017 року, на підставі Ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 травня 2017 року у справі № 369/5388/17 (далі - Ухвала), яка ухвалена за клопотанням прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_6 , було проведено обшук нежитлових приміщень № 504, 505, 506, 522, 524 (літера Г) на 23 поверсі за адресою: АДРЕСА_2 за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000142 від 17 березня 2017 року.

Згідно протоколу обшуку від 26 травня 2017 р., під час обшуку було вилучено комп`ютер моноблок марки "Apple" mod.А1419100, який належить Скаржнику та був придбаний нею за її власні кошти.

04 липня 2017 року, Скаржник звернувся до прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_6 із заявою про повернення зазначеного комп`ютера, який було вилучено під час обшуку, що відбувся 26 травня 2017 року.

Проте, заходів для повернення комп`ютера (тимчасово вилучене майно) Скаржнику, прокурором вжито не було.

Постановою заступника Генерального прокурора України від 31.08.2017 р. підслідність у кримінальному провадженні № 0000142 від 17.03.2017 р. визначена за слідчими управління з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України.

07 листопада 2017 року Скаржник звернувся вже до Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України, із заявою про повернення тимчасово вилученого майна, яке було вилучено під час обшуку, що відбувся 26 травня 2017 року.

18 січня 2018 року Скаржник повторно звернувся до Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України, із заявою про повернення тимчасово вилученого майна, яке було вилучено під час обшуку, що відбувся 26 травня 2017 року.

Станом на 24 січня 2018 року, будь-які рішення уповноважених осіб Генеральної прокуратури України у кримінальному провадженні № 0000142 від 17.03.2017 р.. щодо заяви про повернення належного Скаржнику майна, яке було вилучено під час обшуку, що відбувся 26 травня 2017 року, відсутні.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 235 КПК України, ухвала про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи має містити перелік речей, документів, або осіб, для виявлення яких проводиться обшук.

Варто відзначити, що Ухвалою не було надано дозволу на вилучення майна, що належить Скаржнику, вказаний моноблок не має відношення до досудового розслідування, так як даний моноблок не є таким, що використовувався для здійснення злочинної діяльності, або таким, що здобутий злочинним шляхом.

Відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово Вилученим майном.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

У зв`язку з тим, що Скаржник не отримував копії ухвали суду про арешт тимчасово вилученого майна, як того вимагає ч. 7 ст. 173 КПК України, слід зробити висновок, що прокурор не звертався до суду з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна і на зазначений моноблок, який належить Скаржнику, що був вилучений під час обшуку, арешт не накладався.

Таким чином, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно у вигляді комп`ютер моноблок марки "Apple" mod.А1419100, який належить Скаржнику, що був вилучений під час обшуку, що було проведено 26 травня 2017 року, на підставі Ухвали Києво- Святошинського районного суду Київської області від 24 травня 2017 року у справі № 369/5388/17, підлягає поверненню.

Така позиція також підтверджується численною судовою практикою, зокрема Ухвалами Приморського районного суду м. Одеси від 16 січня 2014 р. та 29 січня 2014 року у справі № 522/514/14-к. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 лютого 2016 р. у справі № 335/1931/16-к, Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09.12.2016 р. у справі № 760/19370/16-к.

Відповідно до Узагальнення про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування, викладеного у Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.01.2017 № 9-49/0/4-17, аргументом сторони обвинувачення, яким ця сторона послуговується для підтвердження законності залишення майна у володінні органів досудового розслідування та відсутності підстав для його повернення, є визнання такого майна речовими доказами. Однак слід враховувати, що якщо ці докази були одержані під час обшуку і не були визначені в ухвалі про обшук як майно, для виявлення якого надано дозвіл на обшук, визнання такого майна речовими доказами без звернення з клопотанням про його арешт не може вважатись належним порядком забезпечення правомірності володіння відповідним майном органами досудового розслідування. З огляду на це обгрунтованими є ухвали слідчих суддів щодо зобов`язання повернення такого майна.

Наведене грунтується на тому, що відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170- 174 цього Кодексу. Таким чином, правомірність володіння органами досудового розслідування майном, яке наділене ознаками речових доказів, має підтверджуватись в порядку, визначеними статтями.

У ч. 6 ст. 100 КПК України зазначено, що речові докази, що зокрема не містять слідів кримінального правопорушення: 1) повертаються власнику або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження. У випадках, передбачених цією частиною, речові докази фіксуються за допомогою фотографування або відеозапису та докладно описуються. У разі необхідності може бути збережений зразок речового доказу, достатній для його експертного дослідження або інших цілей кримінального провадження.

Навіть при наявності ознак, зазначених у ст. 98 КПК України, які дають підстави вважати тимчасово вилучене майно речовим доказом, відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України вказане майно повинно бути якнайшвидше повернуте володільцю, а підставою для збереження вказаного майна в органі досудового слідства може бути лише ухвала слідчого судді, винесена за результатами розгляду клопотань про тимчасовий доступ до речей і документів або про арешт майна.

Вищевказана правова позиція також відображена в Ухвалі Ковпаківського районного суду м. Суми у справі №592/7494/13-К від 19.07.2013р. та в Ухвалі Дарницького районного суду м. Києва у справі №753/16156/14-К від 06.10.2014р..

До моменту та з моменту вчинення процесуальних дій - обшуку та вилучення, Скаржник не скоїв будь-яких злочинних дій, не перебуває в статусі підозрюваного, обвинуваченого.

Прокурор ОСОБА_4 заперечував проти задоволення скарги, проте не заперечував проти того, що арешт на вилучене майно не накладався.

Вислухавши адвоката, прокурора, вивчивши надані ними матеріали, слід дійти наступного висновку.

Встановлено, що 26 травня 2017 року було проведено обшук на підставі ухвали слідчого судді.

Під час розгляду скарги з боку сторони обвинувачення не було надано допустимих і достатніх в розумінні ст. 86, 87 КПК України доказів, які б свідчили про те, що вилучене під час обшуку майно, зокрема комп`ютер моноблок марки "Apple" mod.А1419100, стосується предмету досудового розслідування в кримінальному проваджені.

Більше того, системний аналіз змісту ухвали слідчого судді від 24 травня 2017 року та протоколу обшуку від 26-27 травня 2017 року беззаперечно вказує на те, що вилучене майно не міститься в переліку предметів та документів, які зазначені до відшукання в ухвалі слідчого судді про обшук.

Згідно з ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право серед іншого, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Більше того, сам по собі факт надання дозволу на проведення обшуку з метою виявлення та вилучення певних речей та документів, предметів і грошових коштів ще не вказують на те, що вилучені речі, предмети та документи відповідають критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167, ст. 98 КПК України. Зазначене також обґрунтовується тим, що у випадку вилучення майна, яке, за переконанням органу досудового розслідування, містить відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення чи здобуте злочинним шляхом, тощо, він не пізніше наступного робочого дня зобов`язаний звернутись до слідчого судді з клопотанням в порядку ч. 5 ст. 171 КПК України про його арешт, довівши наявність обставин, визначених ст. 98, ч. 2 ст. 167, ст. 170 КПК України.

У відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

З доводів скарги слідує, і зазначені обставини не спростовані, що орган досудового розслідування не звертався до слідчого судді з клопотанням в порядку ст. ст. 170-172 КПК України про арешт вилучено під час обшуку майна, а відтак останнє має режим тимчасово вилученого майна.

Зокрема слід врахувати те, що дозвіл на вилучення комп`ютерів, ноутбуків, серверів, електронних носіїв інформації, було надано виключно такого, яке використовувалось під час здійснення злочинної діяльності, щодо якої проводиться досудове розслідування, або такого яке було здобуто злочинним шляхом.

Сторона обвинувачення не визначилась із тим, яке значення має вилучене майно до кримінального провадження.

Відповідно до ст.169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, зокрема, за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу.

Водночас, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Отже, за відсутності судового рішення про арешт майна в порядку ч. 5 ст. 171 КПК України, воно вважається тимчасово вилученим та підлягає негайному поверненню володільцю, у зв`язку з чим скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 98, 100, 168, 169, 171, 173, 303, 305, 307, 309, 372, 376, 532 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В :
зобов`язати уповноважених осіб Генеральної прокуратури України у кримінальному провадженні №0000142 від 17 березня 2017, негайно повернути ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ), вилучений під час проведення обшуку 26 травня 2017 року комп`ютер моноблок марки "Apple" mod.А1419100. Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1