В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28.09.2017 Справа №607/1362/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003767 від 10 листопада 2016 року про обвинувачення

ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хмельницький, українця, громадянина України, одруженого, на утриманні одна малолітня дитина, із незакінченою вищою освітою, працюючого менеджером TOB «Вимтрейд», зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , несудимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 , ОСОБА_6

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:
10 листопада 2016 року близько 06.55 год обвинувачений ОСОБА_3 керував технічно-справним автомобілем «ВАЗ-2108», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухався зі швидкістю близько 40 км/год. правою смугою транспортного потоку вулиці Руська в напрямку вул. Гетьмана Мазепи. Обвинувачений ОСОБА_3 , в порушення вимог пунктів 1.5 ч. 1, 1.10 (в частині визначення поняття «дорожні умови», «дорожня обстановка», «перевага», пішохідний перехід»), 12.1 та 12.2 ПДР України, не ураховував дорожні умови та обстановку, не обрав такі прийоми керування транспортним засобом і швидкість руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, безпечно керувати та зупинити транспортний засіб в межах видимості дороги, і в такий спосіб, своїми діями, не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрозу життю і здоров`ю громадян.

Унаслідок цього і в порушення п. 2.3 «б», «д» ПДР України обвинувачений ОСОБА_3 , продовжуючи такий рух та проїжджаючи БП «Роксолана», наближався до регульованого пішохідного переходу, що на той момент був вимкнений і вважався нерегульованим, який позначений дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 та дорожньою розміткою 1.14.2 ПДР України. Водій ОСОБА_3 будучи неуважним, належно не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну. У цей час, пішохід ОСОБА_9 діючи відповідно до ПДР України переходила, в темпі повільної ходи, проїзну частину дороги посередині вищезазначеного пішохідного переходу, в напрямку зліва направо по ходу руху автомобіля «ВАЗ-2108». В порушення п. 18.1 ПДР України обвинувачений ОСОБА_3 при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід, не зупинився щоб надати дорогу пішоходу, а створив йому небезпеку.

Своїми діями, які не відповідали вимогам вищевказаних пунктів, обвинувачений ОСОБА_3 не забезпечив безпеку дорожнього руху та поставив себе у такі умови, що не надав дорогу пішоходу та скоїв наїзд керованим ним автомобілем «ВАЗ-2108», в межах нерегульованого пішохідного переходу на ОСОБА_9 .

У результаті вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді: травми голови у вигляді ЗЧМТ з просторим крововиливом у речовину та під оболонку головного мозку; просторого крововиливу у м`які тканини лобної, правої скроневої, передньої частини лівої скроневої та передньої частини тім`яної ділянки, рани лівої половини лобної ділянки; садна центральної частини чола; травму тазу, у вигляді: переломів верхньої і нижньої гілок правої лобкової та уламкового перелому правої сідничної кістки; травму правої нижньої кінцівки, у вигляді: уламкових переломів верхніх третини великогомілкової та малогомілкової кісток; просторого синця стегна, підколінної ямки та лівої гомілки з крововиливом у підлеглі м`які тканини кінцівки; рану та трьох саден середньої третини гомілки на тлі цього синця; синця коліна; крововиливи в ділянці воріт селезінки, ділянках корені легень, у серповидній зв`язці печінки; два садна задньої поверхні грудей від яких вона ІНФОРМАЦІЯ_2 померла у приміщенні Тернопільської міської комунальної лікарні швидкої допомоги.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, визнавав повністю і вказав, що 10 листопада 2016 року близько 06.55 год. він керував автомобілем «ВАЗ-2108», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухався зі швидкістю близько 30-40 км/год. в напрямку з вулиці Руська до вул. Гетьмана Мазепи правою смугою руху. Також в автомобілі з ним їхав його батько ОСОБА_10 . Проїжджаючи неподалік БП «Роксолана» та наближаючись до регульованого пішохідного переходу, світлофор на якому в той момент був вимкнений, він несподівано для себе помітив жінку, яка переходила проїзну частину по пішохідному переході з ліва на право по ходу його руху. Одразу ж після цього він застосував екстрене гальмування та намагався вивернути кермо праворуч, однак з врахуванням того, що дорога була в опалому листі, уникнути наїзду на потерпілу ОСОБА_9 йому не вдалось, а зокрема він наїхав на неї лівою передньою частиною свого транспортного засобу. Після ДТП він одразу викликав швидку допомогу та працівників поліції. В подальшому карета швидкої допомоги забрала потерпілу в лікувальний заклад та він впродовж перших днів оплачував лікування потерпілої, проте потерпіла в подальшому від отриманих тілесних ушкоджень померла. Він щиро шкодує та розкаюється у вчиненому, просить суд його суворо не карати, визнає часткового заявлений адвокатом ОСОБА_7 в інтересах потерпілої ОСОБА_6 цивільний позов щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також, повністю визнає заявлений позов щодо відшкодування витрат на лікування потерпілої ОСОБА_9 .

Окрім повного визнання вини обвинуваченим ОСОБА_3 , його винуватість в скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, повністю доведена зібраними в ході досудового розслідування доказами, що були предметом аналізу під час судового розгляду:

Показаннями допитаного в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_11 , який вказав, що 10 листопада 2016 року перебуваючи у м. Львів, він від своєї двоюрідної сестри дізнався, що сталася ДТП, внаслідок якої його мати ОСОБА_9 потрапила в лікарню. Цього ж дня о 16.30 год. він прибув до м. Тернопіль та приїхав до лікарні. Матері ОСОБА_9 на той час було 83 роки. Ним із сестрою було придбано лікарські препарати та передано черговому лікарю лікарні, однак їх мати до свідомості не приходила та померла ІНФОРМАЦІЯ_2 від травм отриманих унаслідок ДТП спричиненого водієм ОСОБА_3 . Просить обвинуваченого суворо не карати, не позбавляти волі, щодо призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, покладається на думку суду.

Показаннями допитаної в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_6 , яка вказала, що 06 листопада 2016 року вона виїхала закордон в Республіку Іспанія, так як працевлаштована та проживає разом із сімєю в даній державі. 10 листопада 2016 року їй зателефонувала двоюрідна сестра та повідомила, що сталася ДТП та її мати ОСОБА_9 перебуває у лікарні. Цього ж дня вона вилетіла літаком до України та 12 листопада 2016 року прибула у м. Тернопіль. Усі необхідні витрати до її приїзду, за два перших дні перебування матері в лікарні були оплачені обвинуваченим ОСОБА_3 . Однак їх мати до свідомості не приходила, перебувала 18 днів в комі та померла ІНФОРМАЦІЯ_2 від травм отриманих унаслідок ДТП спричиненого водієм ОСОБА_3 . Обвинуваченим ОСОБА_3 спричинено їй значних матеріальних збитків на суму 117 234. 73 грн., розмір яких нею обґрунтовано у позовній заяві, зокрема витрати на лікування, переліт, поховання та на встановлення пам`ятника, а також моральної шкоди, яку вона оцінює у 500 000 грн., що зумовлена значними моральними переживаннями через раптову звістку про важкий стан здоров`я матері, необхідність змінити свій звичний спосіб та ритм життя, позапланово повертатись до України, залишаючи сімю та роботу, отримала стрес та душевні переживання, перебуваючи в лікарняній установі, щодо перспектив покращення стану здоров`я матері ОСОБА_9 , після отриманих травм внаслідок ДТП, а також згодом втрату матері, отримання тяжких, незворотних, щоденних душевних страждань. Просить обвинуваченого карати суворо, позбавити волі і водійських прав, витрати їй не відшкодовано, заявлений цивільний позов підтримує у повному обсязі та просить суд його задовольнити.

Показаннями свідка ОСОБА_10 , який в судовому засіданні показав, що він є батьком обвинуваченого ОСОБА_3 . Зранку 10 листопада 2016 року він разом із сином, який перебував за кермом автомобіля «ВАЗ-2108», реєстраційний номер НОМЕР_1 виїхали з дому та проїжджаючи по вул. Руська м. Тернополя правою смугою руху зі швидкістю 30-40 км/год., ОСОБА_3 допустив наїзд на жінку, яка переходила проїзну частину дороги на пішохідному переході. Зазначив, що його син застосував екстрене гальмування, однак уникнути зіткнення не вдалось, оскільки дорожнє покриття було вкрите листям та на дворі були сумерки. Після ДТП ними було протягом 5 хвилин викликано швидку медичну допомогу, яка і забрала потерпілу.

Крім наведених показань потерпілих та свідка, винуватість ОСОБА_3 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, доводиться також дослідженими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження, зокрема:

оголошеними в судовому засіданні:

- витягом із АРМ 102 від 10 листопада 2016 року, з якого вбачається, що згідно повідомлення лікаря, бригада швидкої допомоги доставила невідому жінку з ушкодженнями, отриманими внаслідок ДТП близько 07.00 год по вул. Руській в м. Тернопіль на пішохідному переході.

(а.м.к.п. 156);

- витягом із АРМ 102 від 10 листопада 2016 року о 14.30 год, з якого вбачається, що відповідно до повідомлення лікаря, за допомогою звернулася ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 жителька АДРЕСА_3 з ушкодженнями після ДТП 10.11.2016 року в м. Тернопіль.

(а.м.к.п. 157);

- протоколом огляду місця дорожньо транспортної події від 10 листопада 2016 року, та схемою до вказаного протоколу, яка мала місце 10 листопада 2016 року, згідно якої на проїзній частині дороги по вул. Руській в м. Тернополі неподалік будинку №25, де відбулася дорожньо - транспортна пригода, знаходиться пішохідний перехід. Під час огляду смуг руху, слідів не виявлено, у тому числі заносу, ковзання, гальмування.

(а.м.к.п. 158-160);

- протоколом огляду автомобіля ВАЗ 21081 р.н. НОМЕР_1 із таблицею ілюстрацій, від 10 листопада 2016 року, згідно якого оглянуто автомобіль марки ВАЗ 21081 р.н. НОМЕР_1 , який знаходився на вул. Шпитальній в м. Тернопіль та на ньому виявлені механічні пошкодження, а саме вм`ятина на решітці радіатора. Також при огляді даної вм`ятини виявлено тріщину лакофарбового покриття, яка тягнеться в повздовжньому напрямку через вм`ятину решітки радіатора. Також на автомобілі пошкоджено праве бокове дзеркало заднього виду, рамку номерного знаку у правій верхній частині та виявлено вм`ятину на капоті.

(а.м.к.п. 161-164);

- висновком експерта № 872 від 04 січня 2017 року, відповідно до якого при судово медичної експертизи трупа громадянки ОСОБА_9 , виявлено тілесні ушкодження. Між вказаними тілесними ушкодженнями отриманими громадянкою ОСОБА_9 внаслідок дорожньо транспортної пригоди та настанням її смерті є прямий причинно наслідковий зв`язок.

(а.м.к.п. 170-177);

- висновком експерта № 922/16-22 від 12 січня 2017 року судової автотехнічної експертизи автомобіля «ВАЗ-2108», реєстраційний номер НОМЕР_1 , згідно якого виявлені пошкодження зовнішньої поверхні досліджуваного автомобіля в його передній частині виникли (могли виникнути), під час (внаслідок) ДТП. (а.м.к.п.189-193);

- висновком судової транспортно трасологічної експертизи № 923/16-22 від 16 січня 2017 року, згідно якого первинний контакт з пішоходом відбувся передньою частиною автомобіля «ВАЗ-21081», д.н.з. НОМЕР_1 в районі розташування лівого краю декоративної решітки радіатора на висоті 50…71 см. від опорної поверхні та на відстані близько 68…70 см. від лівого габаритного краю автомобіля. В подальшому в процесі переміщення автомобіля проходило закидання пішохода на капот, внаслідок чого відбувались пошкодження /деформації/ задньої частини кришки капоту моторного відсіку та нижньої кромки прорізу переднього вітрового скла.

(а.м.к.п.198-200);

- протоколом огляду відеозапису від 29 листопада 2016 року згідно якого оглянуто відео-файл формату МР4, з назвою «2016.11.10_Руська» на оптичному диску CD-R із камери зовнішнього відео спостереження, що встановлена по вул. Руська м. Тернополя, на якій встановлено автомобіль, що рухається в напрямку вул. Замкової та людини, що рухалась по пішохідному переходу, а також вбачається, що водій автомобіля в межах пішохідного переходу застосовує гальмування

(а.м.к.п.201-205);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 22 січня 2017 року о 06.00 год. з додатками у вигляді схеми та таблиці ілюстрації, з метою уточнення відомостей щодо обставин ДТП наїзду автомобілем «ВАЗ-21081», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 на пішохода ОСОБА_9 , який проведений за участю потерпілого ОСОБА_5 , відповідно до якого було відтворено обстановку ДТП та розташування при цьому учасників дорожнього руху та зокрема ОСОБА_3 вказав місце наїзду на пішохода.

(а.м.к.п. 213-222);

- висновком експерта № 5-43 від 25.01.2017 року судової автотехнічної експертизи автомобіля «ВАЗ-2108», реєстраційний номер НОМЕР_1 , згідно якого в умовах даної дорожньо-транспортної ситуації, яка склалася, водій вказаного автомобіля повинен був діяти відповідно до вимог п. 18.1 ПДР України. При заданому слідством комплексі вихідних даних, водій автомобіля діючи відповідно до вимог п. 18.1 ПДР України, мав технічну можливість зупинити керований ним транспортний засіб до місця наїзду пішохода до місця наїзду пішохода і завад технічного характеру для цього у цього водія не було. (а.м.к.п.226-229).

Таким чином, проаналізувавши наведені обставини, суд, об`єктивно дослідивши та оцінивши всі зібрані та перевірені у судовому засіданні докази в їх повній сукупності, прийшов до переконання про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 та кваліфікує його дії за ч.2 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, його вік, наявність на утриманні малолітньої дитини, яка є дитиною інвалідом, а також те, що він раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, згідно посвідчення серії НОМЕР_2 від 16 липня 2015року має статус учасника бойових дій у зоні АТО /а.м.к.п. 194, 200 /. До обставин які б пом`якшували покарання, суд відносить повне визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття, активне сприяння в розкритті кримінального правопорушення, надання медичної допомоги або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину. Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд не вбачає. За таких обставин, суд приходить до висновку, про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі із позбавленням права керування транспортними засобами.

Однак, обвинувачений ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про застосування до нього ст.2 ЗУ "Про амністію у 2016 році", оскільки він брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичній операції у період її проведення, отримав статус учасника бойових дій, тому підлягає звільненню від відбування основного та додаткового видів покарання.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу України та цього Закону. 07.09.2017 року набрав чинності Закон України №1810-VIIІ від 22.12.2016 року "Про амністію у 2016році".
Статтею 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" передбачено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно яких не набрали законної сили : а саме, п. д) ветеранів війни (учасники бойових дій, інваліди війни та учасники війни, які підпадають під дію Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту").
Статтею 2 Закону України "Про амністію у 2016 році" передбачено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).
Згідно ст. 10 Закону України "Про амністію у 2016 році", питання про застосування амністії вирішує суд, зокрема за ініціативою обвинуваченого.
Як встановлено ст. 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч.2ст. 86 КК України).

Як вбачається із довідки № 1200 від 11.06.2015 року військової частина польова пошта НОМЕР_3 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, виданої старшому солдату ОСОБА_3 , він дійсно у період з 21 лютого 2015 року по 11 червня 2015 року брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичній операції. Вказана довідка видана на підставі витягу з наказів командира військової частини пп НОМЕР_3 № 48 та № 52 від 21.02.2015 року № 156 та № 162 від 11.06.2015 року і на підставі якої видано посвідчення серії НОМЕР_2 від 16 липня 2015 року про надання ОСОБА_3 статусу учасника бойових дій у зоні АТО (а.м.к.п. 195, 200).

У зв`язку із вищенаведеним суд вважає, що заява ОСОБА_3 про застосування до нього ст.2 Закону України "Про амністію у 2016 році" підлягає до задоволення та його слід звільнити від відбування основного та додаткового видів покарань.

У ході досудового розслідування кримінального провадження прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 в інтересах держави в особі Тернопільської міської ради до обвинуваченого ОСОБА_3 заявлено цивільний позов про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину на суму 6104 грн. 72 коп. Так, згідно довідки адміністрації Тернопільської МКЛШД від 08 лютого 2017 року № 129 вартість лікування потерпілої ОСОБА_9 становить 6104 грн. 72 коп. Відповідно до ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Окрім цього, позовні вимоги у судовому засіданні повністю визнав обвинувачений.

За вказаних обставин, позовні вимоги прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 в інтересах держави в особі Тернопільської міської ради підлягають до задоволення.

Також, адвокатом ОСОБА_7 в інтересах потерпілої ОСОБА_6 до ОСОБА_3 заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди на суму 617 234, 72 грн., зокрема витрати на лікування згідно представлених чеків та накладних, в сумі 59 526, 32 грн., а також витрати на переліт ОСОБА_6 в сумі 10 311, 90 грн., витрати на поховання ОСОБА_9 в сумі 7 396, 60 грн., витрати на спорудження у майбутньому надгробного пам`ятника на суму 40 000 грн., а всього 117 234, 72 грн., матеріальної шкоди і 500 000 грн. моральної шкоди, спричиненої переживаннями з приводу раптової смерті матері ОСОБА_9 .

Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Також, як вбачається із вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Ч. 3 цієї статті передбачає відшкодування шкоди завданої смертю особи.

У відповідності до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
При цьому, за змістом ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначено, що під моральною шкодою, слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За вказаних обставин, цивільний позов заявлений адвокатом ОСОБА_7 в інтересах потерпілої ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди підлягає до часткового задоволення виходячи із наступного.

Потерпілою ОСОБА_6 понесено витрати на лікування матері ОСОБА_9 згідно представлених чеків та квитанцій (а.м.к.п 28-70) на суму 59526,32 грн., а також нею затрачено кошти у сумі 10311,90 грн. на переліт з м. Мадрид Королівство Іспанія до України (а.м.к.п. 71) після отримання повідомлення щодо потрапляння її матері у дорожньо транспортну пригоду. Також ОСОБА_6 затратила кошти в сумі 7396,60 грн. на поховання своєї матері ОСОБА_9 (а.м.к.п. 73-75), які суд вважає з врахуванням їх документального підтвердження підлягають стягненню з ОСОБА_3 в користь потерпілої ОСОБА_6 . Щодо витратна спорудження у майбутньому надгробного пам`ятника на суму 40 000 грн., суд вважає, що вказана вимога до задоволення не підлягає, так як у судовому порядку підлягають відшкодуванню лише фактично понесені витрати чи завдані збитки (ст. 22 ЦК України).

Вирішуючи питання моральної шкоди, суд також виходить із вимог ст. 1168 ЦК України, яка передбачає, що моральна шкода завдана смертю фізичної особи відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиневленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
При визначені розміру моральної шкоди, суд, враховуючи ступінь вини відповідача, виходячи з засад розумності, виваженості й справедливості та беручи до уваги те, що потерпілою ОСОБА_6 , унаслідок ДТП раптово втрачено мати ОСОБА_9 , а також перенесені потерпілою моральні страждання та негативні наслідки, що настали у зв`язку із цим у виді порушення нормального та звичного способу життя, а також змушувало докладати додаткових зусиль до нормалізації свого життя, вважає, що їй завдано значної моральної шкоди, а тому приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки в частині стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 500 000 грн. підлягають частковому задоволенню на суму 300 000 гривень.

Згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 16 листопада 2016 року /провадження № 607/12743/16-к/ у даному кримінальному провадженні, накладено заборону на відчуження автомобіля «ВАЗ 21081» р.н.з. НОМЕР_1 , 1992 року випуску, червоно кольору, вилученого згідно протоколу огляду від 10 листопада 2016 року, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_12 , яку, суд вважає, після набрання вироком законної сили, слід скасувати.

Речовий доказ - оптичний диск CD-R із камери зовнішнього відеоспостереження, що встановлена по вул. Руська м. Тернополя, суд вважає, після вступу вироку в законну силу, слід залишити при матеріалах кримінального провадження.

У кримінальному провадженні є процесуальні витрати за проведення авто-технічної експертизи № 922/16-22 від 12 січня 2016 року в сумі 1233, 40 грн., а також судової автотехнічної експертизи № 5-43/17 від 25.01.2017 року в сумі 660, 30 грн., транспортно трасологічної експертизи № 923/16-22 від 16.01.2017 року в сумі 1101, 00 грн. і, а всього на зальну суму 2994, 70 грн., які суд вважає слід стягнути з ОСОБА_13 в користь держави, оскільки вони виникли у зв`язку із проведенням експертиз в межах даного кримінального провадження.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд

З А С У Д И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
Заяву ОСОБА_3 про застосування до нього ст.2 Закону України "Про амністію у 2016 році" задовольнити.
Звільнити ОСОБА_3 від відбування основного та додаткового видів покарань на підставі ст.2 Закону України "Про амністію у 2016 році".
Цивільний позов прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 в інтересах держави в особі Тернопільської міської ради до ОСОБА_3 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави в особі фінансового управління Тернопільської міської ради (р/р 0002 ГУДКСУ у Тернопільській області, код 37977726, МФО 838012, міський бюджет, призначення платежу «інші надходження») витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_9 в сумі 6104 /шість тисяч сто чотири / грн. 72 коп.

Цивільний позов адвоката ОСОБА_7 в інтересах потерпілої ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди на суму 617 234, 72 грн. задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду всумі 77 234, 72 / сімдесят сім тисяч двісті тридцять чотири гривні сімдесят дві копійки/ та моральну шкоду в сумі 300 000 /триста тисяч гривень /.

В решті заявлених позовних вимог відмовити.

Скасувати заборону відчуження автомобіля «ВАЗ 21081» р.н.з. НОМЕР_1 , 1992 року випуску, червоно кольору, накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 16 листопада 2016 року /провадження № 607/12743/16-к/ вилученого згідно протоколу огляду від 10 листопада 2016 року, який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_12 .

Речовий доказ - оптичний диск CD-R із камери зовнішнього відеоспостереження, що встановлена по вул. Руська м. Тернополя, після вступу вироку в законну силу, залишити при матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_3 процесуальні витрати за проведення авто-технічної експертизи № 922/16-22 від 12 січня 2016 року в сумі 1233, 40 грн., судової автотехнічної експертизи № 5-43/17 від 25.01.2017 року в сумі 660, 30 грн., транспортно трасологічної експертизи № 923/16-22 від 16.01.2017 року і, а всього на зальну суму 2994, 70 грн., / дві тисячі дев`ятсот дев`яносто чотири гривні сімдесят копійок/ в користь держави (УК у м. Тернополі, м. Тернопіль, 24060300, р/р0002 в ГУ ДКСУ у Тернопільській області, МФО 838012, код ЕДРПОУ 37977726).

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддяОСОБА_1