Пр-ня по справі № 1кп/521/374/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2018 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника, адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі кримінальне провадження за обвинуваченням: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Малі Каленичі Полянського району Хмельницької області, громадянина України, що має середню освіту, офіційно не працюючого, проходив строкову військову службу на посаді стрілок радіотелефоніст, військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні рядовий /знаходилась за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Солдат ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем строкової військової служби, проходячи її на посаді стрільця-радіотелефоніста військової частини НОМЕР_1 / АДРЕСА_1 / у військовому званні рядовий, умисно, з метою ухилитися від військової служби приблизно о 18 годині 00 хвилин 16.05.2004 року, самовільно залишив розташування вищезазначеної військової частини, яка дислокується за адресою АДРЕСА_1 , проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

28.11.2017 року військовослужбовець солдат ОСОБА_4 добровільно з`явився до військової прокуратури Одеського гарнізону із зізнанням.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому злочині визнав в повному обсязі і в судовому засіданні підтвердив обставини за якими його обвинувачують. З показів обвинуваченого вбачається, що він дійсно проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка розташована за адресою АДРЕСА_1 . В зв`язку з тим, що в нього не склались нормально стосунки з військовослужбовцями, він вирішив самовільно залишити військову службу. Весь час переховувався за іншим ім`ям в смт. Березівка Одеської області де і працював на різних роботах. Про своє місце знаходження нікому не повідомляв. У листопаді 2017 року вирішив особисто звернутись до військової прокуратури та понести заслужене покарання. В теперішній час, обвинувачений у вчиненому розкаюється, та просить суд суворо його не наказувати.

Окрім повного визнання своєї вини, вина обвинуваченого ОСОБА_4 в інкримінованому йому злочині повністю доказана і підтверджується зібраними по провадженню в порядку ст. ст. 84-86, 91-93 КПК України доказами, дослідження яких відповідно до ст. 349 КПК України за згодою учасників судового розгляду судом визнано недоцільним щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються і обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням доказів обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшу ють покарання. При цьому судом з`ясовано правильність розуміння обвинуваченим обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність його позиції, та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 408 КК України, за кваліфікуючими ознаками: дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини, з метою ухилитися від військової служби.

Згідно характеристики з місця проживання, ОСОБА_4 характеризується виключно позитивно.

При визначені виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, його вік та соціальне положення, характер, мотиви та обставини вчиненого злочину, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами які пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину вперше, а також знаходження на утриманні батьків пенсіонерів.

Обставин які обтяжують покарання, судом під час судового розгляду не встановлено.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 та встановлюючи ступінь його вини у вказаному злочині, суд дає оцінку не окремому вчинку обвинуваченого, а і його особистості, наскільки вона проявилася у злочинних діях, наскільки він має нахили до скоєння правопорушень. Відомості про поведінку обвинуваченого до скоєння злочину, його зв`язках та способі життя, дають можливість суду призначити покарання достатнє та необхідне для винної особи.

Даючи оцінку особистості обвинуваченого, суд виходить з того, що ОСОБА_4 є особою не суспільно небезпечною. Раніше не судимий. За час переховування від кримінальної відповідальності за ст. 408 КК України жодних правопорушень не вчиняв. Відомостей про притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності, під час судового розгляду прокурором не надано. Отримав загальну середню освіту. Постійно працював не офіційно для задоволення своїх життєвих потреб. Своєї сім`ї не створив. В теперішній час піклується про батьків. Від військової служби ухилився тільки в зв`язку з неможливістю знайти спільну мову з іншими військовослужбовцями.

Суд вважає, що особистість обвинуваченого не свідчить про його нахили до системного скоєння правопорушень. Бідність, малоосвіченість і нерозуміння наслідків порушення статутних правил військової служби, на думку суду привели обвинуваченого до скоєння вказаного злочину. Разом з тим, суд вважає, що поважних причин не з`явлення до військової частини не було, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 був відсутній на протязі дуже тривалого часу, більше 13 років.

Злочин вчинений обвинуваченим ОСОБА_4 є дійсно суспільно небезпечним, оскільки посягає на встановлений порядок проходження військової служби, який зобов`язує військовослужбовців, постійно перебувати в розташуванні військової частини чи місця служби. Однак мета покарання це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.

Вік обвинуваченого, його спосіб життя до військової служби та під час переховування, його щира поведінка під час досудового розслідування та судового розгляду, ті обставини, що останній добровільно з`явився до військової прокуратури, на думку суду свідчать про можливість застосування до обвинуваченого покарання у межах санкції статті пов`язаного з позбавленням волі, однак відповідно до ст. 75 КК України, суд вважає за необхідне звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, оскільки вважає, що його виправлення можливо без відбуття покарання у вигляді позбавлення волі.

Застосування більш суворого покарання на думку суду не буде відповідати тяжкості скоєного, обставинам злочину, особі обвинуваченого, а також меті правосуддя, невід`ємною частиною якого є справедливість та верховенство права.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 370, 373, 374 КПК України,-

СУД, -
У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_4 , винним у скоєні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням строком на 2 (два) роки, поклавши на ОСОБА_4 обов`язок, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України:

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Початок строку відбуття покарання у вигляді позбавлення волі, зі звільненням від відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 обчислювати з моменту оголошення вироку суду.

До набрання вироком суду законної сили будь-який запобіжний захід обвинуваченому не обирати.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на вирок суду, може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С У Д Д Я: ОСОБА_1