11-кп/775/502/2017(м)
266/2297/17

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Донецької області у м. Маріуполі кримінальне провадження № 0000608 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 вересня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Маріуполя Донецької області, громадянина України, не судимого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1

визнано винуватим та засуджено за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 процесуальні витрати, пов`язані із проведенням судової експертизи, у розмірі 618,50 гривень.

Вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду ОСОБА_7 засуджено за те, що він 18 травня 2017 року приблизно о 19 годині 00 хвилин, діючи умисно, переслідуючи мету незаконного придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, в порушення вимог ст. 12 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» в редакції від 22.12.2006 року, знаходячись біля вхідних воріт в ринок «Юмовіла», розташованого по вул.Троїцька в Центральному районі м.Маріуполя, незаконно придбав (знайшов) поліетиленовий пакет з-під пачки цигарок у середині якого знаходився паперовий згорток з наркотичним засобом канабісом, після чого поклав вищезгаданий паперовий згорток в кишеню одягнутої на ньому куртки та став незаконно зберігати його при собі для особистого вживання без мети збуту.

19 травня 2017 року приблизно о 18 години 40 хвилин ОСОБА_7 на власному велосипеді проїжджаючи біля будинку № 49 по вул. Зелінського в Приморському районі м.Маріуполя, був зупинений працівниками поліції для проведення поверхневої перевірки відповідно до вимого ст. 34 Закону України «Про Національну поліцію», після чого останніми викликано слідчо-оперативну групу Приморського ВП ЦВП ГУ НП в Донецькій області. У період часу з 18 годин 54 хвилин до 19 годин 20 хвилин в присутності двох понятих, слідчим СВ Приморського ВП ЦВП ГУ НП в Донецькій області проведено огляд місця події, під час якого ОСОБА_7 видав з зовнішнього карману надітої на ньому куртки поліетиленовий пакет з-під пачки цигарок, в якому знаходився паперовий згорток з речовиною рослинного походження, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, масою 8,08 г.(в перерахунку на суху речовину становить 7,31 г.), яку ОСОБА_7 , діючи умисно, незаконно придбав та зберігав для особистого вживання, без мети збуту.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати, кримінальне провадження закрити, звільнивши його від кримінальної відповідальності у зв`язку зі зміною обстановки. Зазначає, що раніше до кримінальної відповідальності не був притягнутий, а вчинене ним діяння втратило суспільну небезпечність відразу після добровільного передання наркотичного засобу працівникам правоохоронного органу. Вказує, що раніше не вживав наркотичні засоби та не вживає їх на даний час, щиро покаявся, має задовільні характеристики, на даний час вже закінчив вищий учбовий заклад та працевлаштувався, що свідчить про те, що він перестав бути суспільно небезпечною особою. Тому вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.48 КК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор вважає вирок суду законним та обґрунтованим, а підстав для його скасування відповідно до п.1 ч.2 ст.284, ст.417 КПК України немає. Зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання сторони захисту про звільнення від кримінальної відповідальності, оскільки обвинувачений, хоча й не був залежним від вживання наркотичних засобів, але все одно вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.309 КК України. Вважає, що самі по собі факти визнання вини, щирого каяття, навчання та працевлаштування не зумовлюють висновків про втрату суспільної небезпеки та неможливість вчинення злочину в майбутньому, не є юридично значимими і не утворюють правових підстав для застосування вимог ст.48 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника на підтримання апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти її задоволення та просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з матеріалів провадження та вироку, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, були зроблені на підставі його визнавальних показань, а провадження було розглянуте в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. З урахуванням цього суд першої інстанції встановив фактичні обставини провадження та кваліфікував дії обвинуваченого за ч.1 ст.309 КК України.

А тому висновки суду щодо фактичних обставин провадження, винуватості обвинуваченого і правильності кваліфікації його дій, які й не оскаржувалися в апеляційній скарзі, згідно до ст.404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

Відповідно вимог ст. 48 КК України особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час розслідування або розгляду справи в суді внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною.

Згідно правових висновків, викладених в п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», судам слід мати на увазі, що в зазначеній статті передбачено дві самостійні підстави звільнення особи від кримінальної відповідальності, втрата суспільної небезпечності внаслідок зміни обстановки на час розслідування чи розгляду справи в суді або діянням, або особою, яка його вчинила. При цьому слід розрізняти зміну обстановки в широкому розумінні, тобто соціальних, економічних, політичних, духовних, міжнаціональних, воєнних, міжнародних, природних, організаційних, виробничих та інших процесів у масштабах країни, регіону, області, міста, району, підприємства, установи, організації, та у вузькому, - тобто об`єктивних (зовнішніх) умов життя, в яких перебувала особа на час вчинення злочину та які значною мірою позначались на її суспільній небезпечності. Для застосування ст.48 КК України необхідно встановити, що після вчинення певного злочину обстановка змінилася таким чином, що вчинене діяння вже не є суспільно небезпечним. Особу можна визнати такою, що перестала бути суспільно небезпечною, у разі, коли вона сама або обстановка навколо неї зазнала таких змін, що унеможливлюють вчинення нею нового злочину.

Як встановлено судом першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 дійсно вперше притягується до кримінальної відповідальності за злочин середньої тяжкості, щиро розкаявся у вчиненому злочині, працевлаштований, за місцем мешкання характеризується посередньо, та пройшов курс детоксикації, однак ці обставини в зазначеному контексті розуміння правової природи підстав звільнення від кримінальної відповідальності за ст.48 КК України, не свідчать про те, що вчинений ОСОБА_7 злочин втратив суспільну небезпечність або він сам перестав бути суспільно небезпечним.

Також заслуговують на увагу й ті обставини, що обвинувачений не був залежним та не страждав на наркоманію, однак вчинив злочин в сфері незаконного обігу наркотичних засобів, предмет якого, відповідно до Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 року (канабіс (маріхуана)) відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено.

За таких обставин суд першої інстанції цілком обґрунтовано, з додержанням вимог ч.4 ст.286 КПК України, відмовив стороні захисту в задоволенні клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст.48 КК України, а тому доводи останнього про це в апеляційній скарзі не є слушними.

Що стосується посилання апелянта на неможливість оскаржити ухвалу суду, то воно є безпідставним з огляду на вимоги ч.2 ст.392 КПК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд належним чином врахував самі обставини вчинення кримінального правопорушення, ступінь його тяжкості, дані щодо особи обвинуваченого, та з врахуванням саме тих обставин, на які посилається останній в апеляційній скарзі, обґрунтовано призначив йому покарання, яке за своїм видом та розміром є мінімальним, відповідно до санкції закону України про кримінальну відповідальність. Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, цілком відповідає вимогам та цілям, передбаченим ст.ст.50,65 КК України.

Підстав для скасування вироку та закриття провадження, як на це вказує обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає, а тому доводи останнього є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Вирок суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим, відповідає вимогам ст.ст.370,374 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 06 вересня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів Апеляційного суду

Донецької області