Дата документу Справа № 310/4818/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №310/4818/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/431/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 березня 2018 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердянська Запорізької області, громадянина України, не працюючого, який проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з Бердянським міськрайонним судом Запорізької області,

обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№11)»,
ВСТАНОВИЛА:
прокурор Бердянської місцевої прокуратури ОСОБА_9 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 вересня 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за попереднім вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 грудня 2013 року остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

Застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою залишений без змін до набрання вироком законної сили. Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_6 , тобто з 26 липня 2017 року.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів в розмірі 87,96 гривень. Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію дій ОСОБА_6 , просить вищевказаний вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким останньому призначити покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст.71 КК України шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за попереднім вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 грудня 2013 року, та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, виключити з мотивувальної частини вироку таку обставину, що обтяжує покарання, як рецидив злочинів.

В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Суд безпідставно врахував активне сприяння ОСОБА_6 розкриттю злочину, адже дана підстава відсутня, оскільки відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», під активним сприянням розкриттю злочину необхідно розуміти надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги у встановленні невідомих їм обставин справи. Що стосується розкриття вказаного кримінального правопорушення, то воно здійснено працівниками поліції без сприяння обвинуваченого, яке могло б вважатися обставиною, що пом`якшує його покарання, у зв`язку з тим, що останній викритий доказами, одержаними без його участі. А саме: під час проведення досудового розслідування викрадене майно повернуто іншою особою потерпілій. Разом з цим, судом належним чином не обґрунтовано, яким саме чином обвинувачений активно сприяв розкриттю злочину та надавав органам досудового слідства будь-яку допомогу у встановленні невідомих їм обставин справи. Крім того, судом не було враховано, що ОСОБА_6 раніше судимий за ч.3 ст.185 КК України, звільнився з місць позбавлення волі на умовно-достроковий термін, проте належних висновків для себе не зробив та знов розпочав злочинну діяльність, не дотримавшись умов звільнення від покарання. Вказане свідчить про його підвищену суспільну небезпеку і небажання стати на шлях виправлення. Таким чином, суд не застосував закон України про кримінальну відповідальність, який підлягає застосуванню, що призвело до призначення покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через м`якість.

Згідно з вироком суду, 20 лютого 2017 року приблизно о 18-00 годині, обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, шляхом зриву навісного замка підсобного приміщення вказаного будинку, проник в середину, звідки, діючи таємно викрав належний потерпілій ОСОБА_10 велосипед «Україна» вартістю 696,67 гривень, та з викраденим майном залишив місце скоєння злочину, розпорядившись ним на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на суму 696,67 гривень.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, яка підтримав апеляційну скаргу та просила її задовольнити; обвинуваченого ОСОБА_6 , який просив залишити вирок суду без змін; захисника - адвоката ОСОБА_8 , який частково погодився з апеляційною скаргою прокурора - у частині необхідності виключення з вироку такої обтяжуючої покарання обставини як рецидив, та просив виключити цю обставину з вироку, а в іншій частині залишити вказаний вирок без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених в судовому засіданні, належним чином оцінених судом, і, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

Дії ОСОБА_6 судом вірно кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням в інше приміщення.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Що стосується доводів прокурора про призначення ОСОБА_6 надто м`якого покарання, то колегія суддів вважає, що вони не є слушними, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог п.1 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вчинене ним кримінальне правопорушення. При цьому суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який Законом віднесений до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який свою вину у вчиненому визнав та активно сприяв розкриттю злочину, раніше судимий, не працює, за місцем проживання характеризується задовільно, та призначив покарання у виді позбавлення волі з в межах санкції статті обвинувачення, але на мінімальний строк. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обставинами, що обтяжують покарання, суд визнав рецидив злочинів та вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Колегія суддів погоджується з доводами прокурора в апеляційній скарзі про безпідставне врахування судом в якості обставин, що обтяжує покарання, рецидив злочинів, оскільки раніше ОСОБА_6 був засуджений за вчинення злочинів проти власності і повторне вчинення такого злочину вплинуло на кваліфікацію його дій, тому не може ще раз враховуватися і при призначенні покарання.

У зв`язку з цим, на підставі ст.409 КПК України, вирок суду в цій частині підлягає зміні, а вказана обставина - виключенню з вироку.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин кримінального правопорушення, відомостей про особу обвинуваченого, обставин, що обтяжують і пом`якшують покарання, а також те, що тяжких наслідків від дій ОСОБА_6 не настало, викрадене майно повернуто потерпілій, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст.185 КК України, але на мінімальний строк.

Також, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано застосував положення ст.71 КК України та призначив ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю вироків, частково приєднавши до призначеного покарання не відбуту обвинуваченим частину покарання за попереднім вироком щодо нього Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 грудня 2013 року.

На думку колегії суддів, призначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Колегія суддів не може погодитися з доводами прокурора в апеляційній скарзі про відсутність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, через наступне.

Як свідчать матеріали провадження, обвинувачений ОСОБА_6 свою вину не оспорював як в ході досудового розслідування та і при розгляді провадження судом першої інстанції, давав правдиві показання, чим сприяв встановленню істини у справі, викрадене майно було повернуто потерпілій.

З врахуванням викладеного, суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані обставини такими, що пом`якшують покарання, з чим погоджується і колегія суддів.

З огляду на викладене підстав для скасування вироку та призначення більш суворого покарання, як на це вказує прокурор в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Більш того, в апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на відсутність, на його думку, обставин, що пом`якшують покарання - щирого каяття обвинуваченого та його сприяння розкриттю злочину, просить призначити обвинуваченому ОСОБА_6 за ч.3 ст.185 КК України фактично таке саме покарання, яке призначив суд першої інстанції, а збільшити на п`ять місяців остаточне покарання, призначене обвинуваченому за сукупністю вироків, не навівши в цій частині будь-якого обґрунтування.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора в зазначеній частині.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування вироку, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407,409 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу прокурора Бердянської місцевої прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 вересня 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.3 ст.185 КК України, змінити.

Виключити з вироку рецидив злочинів, як обставину, що обтяжує покарання.

У решті вищевказаний вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, але з моменту вручення йому копії даної ухвали.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .