Справа № 456/386/17
Провадження № 1-кп/456/187/2017
ВИРОК
іменем України
03 листопада 2017 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - - ОСОБА_2 ,

з участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

потерпілого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Стрию кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Львівської області, українця, громадянина України, розлученого, раніше не судимого, приватного підприємця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України ,-

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_4 , 24.10.2016, близько 18 години 45 хвилин, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2105», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись ним по автодорозі сполученням «Моршин-Стрий», проїжджаючи її ділянку в с.Фалиш Стрийського району Львівської області по вул. І.Франка, грубо порушив вимоги Р. 1 п.п. 1.5; 1.10 (в частині значення терміну «небезпека для руху», «пішохідний перехід», «перешкода для руху»); Р.2 п.2.3 (підпункт «б»,«д»); Р. 12 п. 12,3; Р. 18 п. 18.1 Правил дорожнього руху України, які виразилися в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, при появі в полі його зору пішохода ОСОБА_6 , який переходив проїзну частину дороги з ліва на право по ходу його руху по нерегульованому пішохідному переході позначеному інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.35,1 «Пішохідний перехід» дод. 1 ГІДР України та горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра» дод. 2 ГІДР України, яку він об`єктивно спроможний був виявити, не зупинився, щоб дати пішоходу дорогу, такими своїми діями створив аварійну обстановку, яка призвела до наїзду на останнього.
У результаті порушення правил дорожнього руху водієм ОСОБА_4 потерпілий ОСОБА_6 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 229 від 06.12.2016 отримав тупу поєднану травму тіла, яка супроводжувалась множинними переломами кісток тіла з ушкодженнями внутрішніх органів, що призвело до розвитку травматично-геморагічного шоку, що і було причиною смерті.
Таким чином, ОСОБА_4 24.10.2016, близько 18 години 45 хвилин, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2105», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись ним по авто дорозі сполученням «Моршин-Стрий», проїжджаючи її ділянку в с.Фалиш Стрийського району Львівської області по вул. І.Франка, грубо порушив правила дорожнього руху України, що спричинило дорожньо-транспортну пригоду-наїзд на пішохода ОСОБА_6 , що спричинило смерть останнього.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у скоєному визнав повністю та показав, що 24.10.2016 року, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2105», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись ним по автодорозі сполученням «Моршин-Стрий», проїжджаючи її ділянку в с. Фалиш, Стрийського району Львівської області по вул. І.Франка, грубо порушив вимоги ПДР, внаслідок чого здійснив наїзд на ОСОБА_6 , котрий в результаті отриманих травм помер. У вчиненому він щиро розкаюється.
Враховуючи те, що обвинувачений свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, інші учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин провадження в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів відносно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.

На підставі вище наведеного, суд допитавши обвинуваченого, потерпілого та дослідивши характеризуючі дані прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення при обставинах викладених в обвинувальному акті доведена у судовому засіданні повністю.

Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть ОСОБА_6 ..

Обтяжуючих вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення обставин, передбачених ст. 67 КК України, суд не вбачає.

Пом`якшуючими вину обвинуваченого ОСОБА_4 обставинами, суд вбачає, щире каяття у скоєному кримінальному правопорушенні, активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення.

При визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує той факт, що він раніше не судимий, повністю визнав свою вину, активно сприяв у розкритті кримінального правопорушення, а також той факт, що в результаті ДТП настала смерть особи.

З урахуванням наведених обставин, суд, під час вирішення питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 вважає за доцільне призначити його у межах, установлених санкцією ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Крім того, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заявив клопотання про звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі відповідно до Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки на день набрання чинності цим Законом останній є батьком неповнолітньої дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо якої обвинувачений ОСОБА_4 не позбавлений батьківських прав.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечив щодо задоволення клопотання про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Відповідно до ст. 85 КК України на підставі закону про амністію або акту про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Статтею 86 КК України передбачено, що амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Відповідно до вимог п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», який набрав чинності 07 вересня 2017 року, підлягають звільненню від відбування покарання особи, засуджені за вчинення необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.
Згідно зі ст. 13 Закону України «Про амністію у 2016 році», його дія поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є батьком неповнолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис № 8, копія якого наявна в матеріалах кримінального провадження, щодо якої обвинувачений ОСОБА_4 не позбавлений батьківських прав, вперше вчинив необережний злочин, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України. Вказане кримінальне правопорушення він вчинив до дня набрання чинності (07 вересня 2017 року) Закону України «Про амністію у 2016 році».

Таким чином, ОСОБА_4 відноситься до осіб, які підпадають під дію п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Обставини, передбачені ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», які б виключали можливість застосування амністії до ОСОБА_4 , судом не встановлені, амністія до нього не застосовувалась.

Враховуючи, що ОСОБА_8 є особою, на яку поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році» у зв`язку з тим, що на день набрання чинності цим Законом він є батьком дитини віком до 18 років, стосовно якої не позбавлений батьківських прав, кримінальне правопорушення у вчиненні якого він обвинувачується є необережним злочином, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, а також те, що Закон України «Про амністію у 2016 році» поліпшує становище обвинуваченого, зокрема, передбачає звільнення його від призначеного покарання, суд вважає необхідним клопотання обвинуваченого про його звільнення від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» задовольнити.

Наслідки застосування амністії обвинуваченому роз`яснено.

Суд також дійшов до висновку, що уточнений потерпілим ОСОБА_5 цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 на його користь 50 (п`ятдесят тисяч) моральної шкоди, підлягає до задоволення повністю, виходячи з наступного.

Потерпілий ОСОБА_5 позовні вимоги обґрунтовує тим, що внаслідок смерті батьківа ОСОБА_6 він поніс витрати на поховання.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди підлягають : наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні уточнену суму моральної шкоди в розмірі 50 000, 00 гривень визнав у повному обсязі, а тому суд приходить до переконливого висновку, що з обвинуваченого ОСОБА_4 слід стягнути на користь ОСОБА_5 - 50 000, 00 гривень.

Судові витрати за проведення транспортної-трасологічної, автотехнічної та атотехнічної (техстан) експертиз на загальну суму 5 461,20 гривень стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 в користь держави.
Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, п «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», суд,
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити покарання у виді 4 (чотири) роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Відповідно до п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_4 від призначеного судом основного та додаткового покарання, оскільки останній являється батьком неповнолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо якої ОСОБА_4 не позбавлений батьківських прав.
Цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень.
Речові докази: автомобіль марки «ВАЗ 2105», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебуває на зберіганні на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: Львівська область, м. Стрий, вул. Галицька, 10, повернути ОСОБА_4 .
Судові витрати за проведення транспортної-трасологічної, автотехнічної та атотехнічної (техстан) експертиз на загальну суму 5 461 (пять тисяч чотириста шістдесят одну) гривню 20 копійок стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 в користь держави.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Уразі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення через Стрийський міськрайонний суд Львівської області з підстав передбачених ст. 394 КПК України.

Головуючий-суддя ОСОБА_1