Придніпровський районний суд м.Черкаси
УХВАЛА
Номер провадження 1-кс/711/742/18

Справа № 711/2051/18

16 березня 2018 року

Слідчий суддя Придніпровського районного суду міста Черкаси ОСОБА_1 , за участю:

секретар судових засідань ОСОБА_2 , прокурор - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , слідчий - ОСОБА_5 , підозрювана - ОСОБА_6 , законні представники підозрюваної - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , захисник - ОСОБА_9 ,

розглянувши клопотання слідчого Черкаського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно наступної особи:

ОСОБА_6 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Черкаси, місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України в рамках кримінального провадження №0009473 від 28.11.2017р.,

ВСТАНОВИВ:
Слідчий звернувся до суду з клопотанням, в якому просить застосувати до ОСОБА_6 , яка підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.307 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання зазначено, що досудове розслідування здійснюється за обставинами, відповідно до яких протягом тривалого часу в Південно-західному районі м. Черкаси неподалік від будинку АДРЕСА_2 невідомі особи чоловічої та жіночої статі незаконно збувають наркотичні засоби та психотропні речовини.

За даними обставинами 28.11.2017р. в ЄРДР було зареєстроване кримінальне провадження №0009473 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

По обставинах кримінального провадження до вчинення злочину причетна ОСОБА_6 , яка 13.03.2018р. здійснила зберігання з метою збуту та збут психотропної речовини «амфетамін» -, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

14.03.2018р. о 14год 07хв ОСОБА_6 була затримана на підставі п.2 ч.1 ст.208 КПК України, а 15.03.2018р. їй повідомлено про підозру у вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

З урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з метою запобігання ризикам неналежної поведінки підозрюваної, слідчий за погодженням з прокурором звернувся до суду з зазначеним клопотанням.

В судовому засіданні до початку розгляду клопотання по суті слідчим суддею встановлено, що воно не відповідає вимогам ч.1 ст.184 КПК України (в редакції, що діяла до набуття чинності змін, внесених Законом України від 3 жовтня 2017 року №2147-VIII), оскільки подано з порушенням правил територіальної юрисдикції.

В цьому контексті слід звернути увагу, що однією із загальних засад кримінального провадження визначено змагальність сторін (ст.22 КПК України), яка передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, а суд лише створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Таким чином, саме сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити подання належним чином оформленого клопотання, що дає в подальшому належним чином здійснювати його розгляд відповідно до процедури, встановленої законом.

Передбачений законом порядок розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу визначає необхідність перевірки слідчим суддею відповідність такого клопотання вимогам, передбаченим законом, а також наявність правових підстав для застосування запобіжного заходу.

Вирішуючи питання про можливість розгляду заявленого слідчим клопотання слідчий суддя виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст.184 КПК України клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування.

03.10.2017р. було прийнято Закон України №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі Закон №2147).

Підпунктом 12 пункту 7 параграфа 1 розділу 4 Закону №2147 до КПК України внесено зміни, відповідно до яких абзац перший частини першої статті 184 викладений в такій редакції: «1. Клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться (зареєстрований) орган досудового розслідування як юридична особа, і повинно містити». Зазначені зміни набули чинності 16.03.2018р..

Разом з тим, пунктом 4 параграфа 2 розділу 4 Закону №2147 передбачено, що підпункти 11-27, 45 пункту 7 § 1 цього розділу вводяться в дію через три місяці після набрання чинності цим Законом, не мають зворотньої дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін.

Таким чином, редакція ч.1 ст.184 КПК України із змінами, внесеними згідно Закону №2147, застосовується до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в ЄРДР з 16.03.2018р. і пізніше.

Доводи прокурора що змісту положень ст.5 КПК України, яка передбачає, що процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення є необґрунтованими. В цьому контексті слід звернути увагу, що відповідно до положень п.4 § 2 розділу 4 Закону №2147 на теперішній час діють як положення кримінального процесуального законодавства, що існувало до набрання чинності змін внесених в КПК України законом №2147, так і після набрання чинності такими змінами. При цьому спеціальна норма Закону №2147 (п.4 § 2 розділу 4 такого Закону) передбачає порядок застосування таких норм, відповідно до якого норми у зміненій редакції застосовуються лише при здійсненні процесуальних дій по кримінальних провадженнях, що зареєстровані в ЄРДР з 16.03.2018р. (дата набрання чинності таких змін) і пізніше.

Так, згідно витягу з ЄРДР кримінальне провадження зареєстроване 28.11.2017р., а органом досудового розслідування є Черкаський відділ поліції ГУ НП в Черкаській області.

Аналіз змісту положень п.6, 8 ч.1 ст.3, ст.38 КПК України (які не зазнали змін внаслідок набуття чинності Законом №2147) свідчить, що органом досудового розслідування, зокрема, є слідчий підрозділ відділу органу Національної поліції.

Черкаський ВП ГУ НП в Черкаській області знаходиться за адресою: вул. Пастерівська, буд.104, м. Черкаси, що відноситься до територіальної юрисдикції Соснівського районного суду м. Черкаси, а тому зазначене клопотання має подаватись саме до такого суду.

Надаючи оцінку доводам прокурора щодо постановлення слідчим суддею Соснівського районного суду м. Черкаси ухвали від 16.03.2018р. про повернення тотожного клопотання слідчого для звернення до належного суду, то слід зауважити, що основними засадами кримінального провадження є принцип верховенства права і законності. При цьому принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч.2 ст.8, ч.5 ст.9 КПК України).
Відповідно до §1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У своєму рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20.07.2006р. (заяви №29458/04 та №29465/04) ЄСПЛ вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.
Також ЄСПЛ у своїй практиці зазначає, що термін «суд» позначає органи, які не лише мають загальні фундаментальні характеристики, серед яких найважливішою є незалежність від виконавчої влади та від сторін у справі, але також надають гарантії судової процедури. Проте форми процедури не обов`язково повинні бути ідентичними в кожній справі, в якій необхідне втручання суду. Для того, щоб визначити, чи забезпечує процедура належні гарантії, необхідно враховувати особливий характер обставин, за яких відбувається провадження (справа «Де Вільде, Оомс та Версип проти Бельгії», рішення від 18 листопада 1970р., серії A № 12, §78).
Крім того, такий орган повинен не лише надавати рекомендації, а також мати повноваження приймати рішення про законність тримання під вартою та видавати наказ про звільнення, якщо тримання під вартою є незаконним (справа «Х. проти Сполученого Королівства», рішення від 5 листопада 1981р., Серії A №46, § 61; «Уікс проти Сполученого Королівства», рішення від 2 березня 1987р., Серії A №114 § 61).
Отже, принцип верховенства права, для якого характерним є також концепція «правової визначеності», передбачає, що закон має визначати конкретні й чіткі критерії органу, який уповноважений приймати рішення про застосування до фізичної особи попереднього ув`язнення. В цьому контексті слід звернути увагу, що слідчий суддя є окремою уповноваженою особою в кримінальному провадженні, до повноважень якої належить здійснення у порядку, передбаченому КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні (п.18 ч.1 ст.3 КПК України). З огляду на зміст принципу законності у кримінальному провадженні (ст.9 КПК України) та положення ст.19 Конституції України, яка передбачає для суб`єктів державної влади дію принципу «заборонено все, що не передбачено законом», слідчий суддя під час досудового провадження уповноважений вирішувати лише ті питання, які відносяться до його компетенції, яка окрім іншого і визначається і територіальною юрисдикцією.

Системний правовий аналіз змісту положень КПК України та Закону №2147 свідчить, що єдиною належною відповідною посадовою особою, уповноваженою законом на прийняття рішення щодо вирішення питання про застосування запобіжного заходу до підозрюваного у даному кримінальному провадженні є слідчий суддя суду в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, тобто згідно вимог ч.1 ст.184 КПК України в редакції до внесення змін Законом №2147. Розгляд такого клопотання слідчим суддею іншого суду буде порушенням вимог діючого процесуального законодавства та положень ст.ст.6, 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки становитиме нелегітимне втручання посадової особи в приватне життя, що є неприпустимим в контексті позитивного обов`язку України щодо гарантування реалізації таких прав.

До того ж варто звернути увагу, що в даному випадку кримінальне процесуальне законодавство не передбачає обмежень щодо повторного звернення органу досудового розслідування до слідчого судді належного суду з тотожним клопотанням, оскільки ухвала слідчого судді не має преюдиційного значення.

Таким чином, клопотання про застосування запобіжного заходу вочевидь не відповідає вимогам ч.1 ст.184 КПК України, оскільки подане з порушенням принципів територіальної юрисдикції.

Системний аналіз положень кримінального процесуального законодавства свідчить, що закон не регулює однозначно питання, яке рішення має прийняте слідчий суддя у разі надходження до суду клопотання про застосування запобіжного заходу, яке подано без додержання вимог кримінального процесуального законодавства щодо порядку його подання. Натомість з огляду на положення ч.6 ст.9, в контексті положень ст.ст.187, 189, 193 КПК України, таке клопотання не може бути предметом розгляду слідчим суддею, а тому в його розгляді необхідно відмовити, оскільки постановлення подібного судового рішення слідчим суддею передбачено ч.1 ст.189 КПК України в подібній за своїм змістом процесуальній ситуації.

Беручи до уваги, що клопотання слідчого не підлягає розгляду, то здійснення оцінки іншим доводам клопотання слідчого є недоцільним, оскільки воно не має правового значення для вирішення питання по суті.

В той же час здійснення судового контролю передбачає обов`язок слідчого судді вживати заходів реагування у разі встановлення істотного порушення прав людини і основоположних свобод під час здійснення досудового розслідування, зокрема, і звільнити позбавлену свободи особу, яка тримається під вартою в межах територіальної юрисдикції суду.

На виконання вимог ч.5 ст.206 КПК України слідчий суддя враховує, що в даному випадку затримання підозрюваної і тримання її під вартою є виправданим, оскільки затримання відбулося відповідно до п.2 ч.1 ст.208 КПК України і обумовлене здійсненням належних процесуальних дій під час досудового розслідування кримінального провадження. З боку правоохоронних органів відсутнє зволікання з доставкою такої особи до слідчого судді для вирішення питання про її подальше тримання під вартою. Отже, в даному випадку, враховуючи підставу, з якої клопотання слідчого не підлягає розгляду, а також ту обставину, що з моменту затримання ОСОБА_6 не сплинуло 72 години, а також 60 годин протягом яких слідчий має можливість звернутись до належного слідчого судді, то підстави для звільнення такої особи з-під варти в даному випадку відсутні, оскільки в межах такого строку її затримання є виправданим.

Враховуючи особливість змісту даного судового рішення та його правових наслідків, беручи до уваги що в даному випадку приймається рішення із застосуванням аналогії закону (ч.6 ст.9 КПК України), то таке судове рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку.

На підставі вищевикладеного і керуючись ст.ст.5, 9, 184, 187, 189, 193 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у прийнятті до розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .

Роз`яснити, що відмова у прийнятті до розгляду клопотання не позбавляє права повторного звернення до належного слідчого судді з таким клопотанням в порядку передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Черкаської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1