У х в а л а
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурораОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
захисникаОСОБА_6 ,

розглянула в судовому засіданні кримінальну справу за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 лютого 2016 року й ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 23 травня 2016 року.
Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 лютого 2016 року засуджено
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,
уродженця та мешканця
АДРЕСА_1 ,
судимого 28 березня 2012 року за ч. 4 ст. 296 КК України на 5 років позбавлення волі та звільненого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком 3 роки,
- за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на 10 років.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на 13 років.
Постановлено стягнути з засудженого на користь ОСОБА_7 83 775,46 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 100 000 грн на відшкодування моральної шкоди.
Ухвалою Запорізької області від 23 травня 2016 рокувирок залишено без зміни.
За вироком суду ОСОБА_5 засуджено за замах на умисне вбивство за таких обставин.
24 червня 2012 року приблизно о 16.30 год ОСОБА_5 на своєму автомобілі «ДЕУ ЛАНОС», державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , прибув на ділянку автодороги Коларівка-Єлизаветівкана відстані 400 м відавтодороги Енергодар-Бердянськ у Приморському районі Запорізькоїобласті, де зустрівся із ОСОБА_8 з метою обговорення питань, пов`язаних із спільною підприємницькою діяльністю, якою вони займалися протягом 2008-2012 років.
ОСОБА_5 , діючиумисно, з метою вбивства на грунті неприязних відносин, які виникли раніше з приводу суперечки щодо ведення підприємницької діяльності, взяв в багажника свого автомобіля мисливську рушницю «ТОЗ-63», 16 калібру,яке зарядив 2 патронами, та з відстані приблизно 7 м здійснив один прицільний постріл у голову потерпілого ОСОБА_9 ,спричинивши йому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент спричинення.
Однак ОСОБА_5 не довів до кінця свій злочинний умисел з причин, що не залежали від його волі, оскільки вчинив усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця,але смерть ОСОБА_9 не настала у зв`язку із наданням йому своєчасної медичної допомоги.
У касаційних скаргах захисник ОСОБА_10 та засуджений ОСОБА_5 порушують питання про скасування судових рішень щодо засудженого та просять направити справу на новий судовий розгляд. Посилаються на порушення кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального законута невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину й особі засудженого:
- захисник ОСОБА_10 вказує, що суд неправильно встановив обставини події, не дав належної оцінки доказам у справі, необгрунтовано відхилив клопотання про призначення повторної балістичної експертизи, залишив поза увагою здійснення засудженим неприцільного пострілу зі значної відстані та безпідставно дійшов висновку про наявність у нього умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_7 , внаслідок чого неправильно кваліфікував дії засудженого. Вважає призначене ОСОБА_5 покарання несправедливим внаслідок суворості. Посилається на те, що апеляційний суд формально розглянув справу в апеляційному порядку, не виклав в ухвалі всіх доводів апеляції щодо незаконності вироку та належно їх не проаналізував;
- засуджений ОСОБА_5 зазначає про те, що суд не встановив мотив вчиненого злочину, форму його вини, залишив поза увагою відсутність у нього умислу на позбавлення потерпілого життя, не допитав потерпілого ОСОБА_7 і не надав належної оцінки доказам у справі, внаслідок чого не встановив дійсні обставини злочину і дав неправильну юридичну оцінку його діям. Посилається на суворість обраного йому покарання. Вказує на формальний розгляд справи апеляційним судом.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та захисника на підтримання касаційних скарг, думку прокурора, яка вважала, що касаційні скарги не підлягають задоволенню, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційні скарги необхідно залишити без задоволення з таких підстав.
Як убачається з матеріалів кримінальної справи, доводи, викладені у касаційних скаргах захисника ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_5 , про необгрунтованість засудження останнього за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, є аналогічними тим, що були наведені в їхніх апеляціях, вони були визнані апеляційним судом безпідставними, оскільки не підтверджуються матеріалам кримінальної справи.
Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину за обставин, встановлених судом та викладених у вироку, ґрунтується на доказах, які були перевірені в судовому засіданні і яким суд дав належну оцінку. При цьому суд дослідив і проаналізував у сукупності всі докази та на їх підставі правильно встановив обставини події.
Суд дійшов обгрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_5 замаху на умисне вбивство. Такі висновки суд зробив, проаналізувавши показання засудженого, який заперечував наявність у нього умислу на позбавлення життя потерпілого і стверджував, що спричинив ОСОБА_7 тяжке тілесне ушкодження з необережності, та інші докази, які повністю спростовують показання ОСОБА_5 щодо відсутності у нього умислу на вчинення вбивства потерпілого й доводять його вину у вчиненні інкримінованого злочину в обсязі пред`явленого обвинувачення. Зокрема, винуватість засудженого підтверджується показаннями свідка ОСОБА_11 про обставини, за яких ОСОБА_5 з відстані не більше 10 метрів стріляв у ОСОБА_7 з мисливської рушниці; показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які пояснили, що під час досудового слідства ОСОБА_5 повністю визнавав свою вину у вчиненні замаху на умисне вбивство, в тому числі у присутності свого захисника під час його допиту в якості обвинуваченого, в ході відтворення обстановки і обставин події, очної ставки за участю свідка ОСОБА_11 детально пояснював про обставини злочину та механізм заподіяння потерпілому вогнепального поранення із застосуванням мисливської рушниці; показаннями представника потерпілої ОСОБА_14 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , експертів ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ; даними протоколів огляду місця події, автомобілів, які належать потерпілому і засудженому, мисливської рушниці, мобільного телефона ОСОБА_5 ; даними протоколів відтворення обстановки і обставин події з фототаблицею до нього; висновками судово-імунологічної, судово-хімічної, судово-балістичної та додаткової судово-балістичної експертиз, висновками судово-медичної та додаткової судово-медичної експертиз щодо потерпілого ОСОБА_7 , висновком судово-психіатричної експертизи щодо ОСОБА_5 , сукупністю інших доказів.
Правильність висновку додаткової судово-балістичної експертизи, якою встановлено, що постріл, яким потерпілому було заподіяне тілесне ушкодження, був здійснений з відстані 7 м, сумніву у колегії суддів не викликає. При цьому колегія суддів виходить з того, що експертиза науково обґрунтована, проведена спеціалістом високої кваліфікації і з дотриманням вимог кримінально-процесуального законодавства. Доводи захисника про те, що судом безпідставно відхилено клопотання захисту про призначення повторної судово-балістичної експертизи з метою з`ясування відстані, з якої засудженим був здійснений постріл у потерпілого, є необгрунтовані.
Доводи в касаційнихскаргах про те, що судом не доведено наявність у ОСОБА_5 умислу на вчинення вбивства ОСОБА_7 є безпідставними. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом правильно встановлені обставини події, оцінивши які суд вірно кваліфікував дії ОСОБА_5 . Локалізація заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень, знаряддя злочину,використане засудженим, та його поведінка під час події свідчать про наявність умислу у ОСОБА_5 на заподіяння смерті потерпілому.
Як убачається з довідки, виданої Бердянською міською лікарнею, яка долучена до матеріалів справи, через тяжкий стан здоров`я потерпілий ОСОБА_7 не може брати участі в судових засіданнях, тому колегія суддів вважає безпідставними посилання засудженого на неповноту та однобічність судового слідства у зв`язку з тим, що в судовому засіданні не був допитаний потерпілий ОСОБА_7 .
З протоколу судового засідання видно, що судом досліджено всі обставини, які могли мати значення для справи. Докази, на яких побудовані висновки суду про вчинення ОСОБА_5 злочину, за який його засуджено, є належними, допустимими, достатніми і достовірними. Доводи в касаційній скарзі щодо неповноти судового слідства є безпідставними.
Таким чином, суд ретельно проаналізував зібрані у справі та досліджені в судовому засіданні докази, дав їм належну оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_5 в обсязі пред`явленого обвинувачення. Дії засудженого правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України. Підстав вважати, що діям ОСОБА_5 надано неправильну юридичну оцінку, про що йдеться у касаційнихскаргах засудженого і захисника, перевіркою справи не встановлено.
Як убачається зі змісту вироку, відповідно до вимог ст. 65 КК України суд урахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, дані про його особу, обставини, якіпом`якшують та обтяжують покарання,навів їх у вироку, обравши покарання у межах санкції закону. Покарання, призначене ОСОБА_5 , є достатнім та необхідним для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Підстав вважати покараннянесправедливим внаслідок суворості немає.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 334 КПК України 1960 року мотивувальна частина обвинувального вироку щодо ОСОБА_5 міститьформулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням, зокрема, способу вчинення та наслідків злочину, форми винизасудженого і мотивів злочину. Доводи про невідповідність вироку вимогам закону спростовані апеляційним судом із наведенням достатніх і переконливих мотивів в ухвалі.
Зі змісту ухвали суду апеляційної інстанції вбачається, що апеляційний суд, розглядаючи справу за апеляціями засудженого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 , відповідно до вимог ст. 377 КПК України 1960 року належним чином проаналізував доводи апеляцій щодо незаконності вироку суду першої інстанції, дав вичерпні відповіді на всі доводи апеляційних скарг і обґрунтовано залишив їх без задоволення, мотивувавши своє рішення належним чином. Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни постановлених у даній справі судових рішень, не встановлено.
Керуючись статтями 394396, 398 КПК України 1960 року і пунктами 11, 15 розділу «Перехідні положення» КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 лютого 2016 року й ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 23 травня 2016 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 без задоволення.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3