Постанова

Іменем України
15 лютого 2018 р.

м. Київ
справа №738/1189/16-к
провадження № 51-345км17
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого в режимі відеоконференції ОСОБА_7
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Менського районного суду Чернігівської області від 03 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 21 квітня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному

до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000041, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Пітушка Келерашського району Республіки Молдова, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя м. Києва, такого, що не має судимості,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Менського районного суду Чернігівської області від 03 листопада 2016 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 26 лютого 2016 року о 20.00 год., керуючи автомобілем MITSUBISHI Carisma та рухаючись автодорогою Чернігів-Мена-Сосниця-Грем`яч в с. Волосківці Менського району Чернігівської області, в порушення вимог п. п. 2.3(б), 11.3, 12.1, 12.2 Правил дорожнього руху, на заокругленій ділянці дороги проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, яка склалася, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням автомобіля, внаслідок чого виїхав на смугу зустрічного руху та здійснив зіткнення з мікроавтобусом VOLKSVAGEN Т4 під керуванням ОСОБА_8 . Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля MITSUBISHI Carisma ОСОБА_9 отримала тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили її смерть, а пасажиру VOLKSVAGEN Т4 ОСОБА_10 були заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 21 квітня 2017 року вирок щодо ОСОБА_7 у порядку ч. 2 ст. 404 КПК України змінено. Постановлено вважати його засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України на 3 роки позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. У решті вирок щодо засудженого залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник вважає, що при призначенні ОСОБА_7 покарання судом не в повній мірі було враховано ряд пом`якшуючих його покарання обставин, які давали підстави для призначення більш м`якого покарання. У зв`язку з цим просить судові рішення щодо ОСОБА_7 змінити та на підставі ст. 75 КК України звільнити його підзахисного від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 вважала, що відсутні підстави для задоволення касаційної скарги.
Захисник ОСОБА_6 та засуджений ОСОБА_7 підтримали подану скаргу.
Мотиви Суду
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України, в касаційній скарзі захисника не оспорюється.
Що стосується доводів касаційної скарги про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, то вони не заслуговують на увагу.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
При призначенні покарання ОСОБА_7 , відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких, дані про його особу, який уперше притягувався до кримінальної відповідальності, не працює, а також і пом`якшуючі покарання обставини, на які є посилання в касаційній скарзі. Також судом взято до уваги тяжкі наслідки, які настали від скоєння засудженим кримінального правопорушення, не відшкодування потерпілим завданої шкоди та їх позицію щодо призначення засудженому суворої міри покарання.
Отже, призначене судом основне покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, тобто у мінімальній межі санкції цього Закону є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Підстав для його пом`якшення та зміни судових рішень, як про це йдеться в касаційній скарзі захисника не знайдено.
Суд апеляційної інстанції ретельно перевірив доводи захисника, які аналогічні тим, що наведені у касаційній скарзі. Викладені в ухвалі апеляційного суду мотиви визнання цих доводів безпідставними, є обґрунтованими. Судом апеляційної інстанції наведені переконливі мотиви про відсутність підстав для пом`якшення засудженому покарання. Свої висновки з цього питання суд 2-ї інстанції належним чином умотивував. Із даними висновками погоджується і колегія суддів та не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_6 .
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для зміни або скасування судових рішень, не встановлено.
Керуючись ст. ст. 434, 436 КПК України та відповідно до п. 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII), суд

у х в а л и в:
Вирок Менського районного суду Чернігівської області від 03 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 21 квітня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_11 ОСОБА_2 ОСОБА_3