Справа № 460/4332/13-к
Провадження №460/4332/13-к
П О С Т А Н О В А
10.10.2017 року м.Яворів

Суддя Яворівського районного суду Львівської області - ОСОБА_1 при секретарі - ОСОБА_2 з участю прокурора - ОСОБА_3 захисника - ОСОБА_4 розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в залі суду в м.Яворові матеріали кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Смолин, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, раніше не судимого, у вчиненні ним злочину передбаченого ст.15,ч.5 ст.191, ч.1 ст.364,ч.2 ст.366 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А:
19.11.2012року заступником прокурора Львівської області до Яворівського районного суду Львівської області направлено матеріали кримінальної справи№141-1498 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчинені злочинів передбачених ст.15, ч.5 ст.191, ч.2 ст.366 КК України та передано для розгляду судді ОСОБА_6 ..

15.02.2013 року у вищезазначеній справі було ухвалено вирок, який ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області від 22.10.2013 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції та відповідно до протоколу розподілу справи між суддями у неавтоматичному режимі 15.11.2013 року передано судді ОСОБА_7 ..

Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області ОСОБА_7 від 25.11.2013року вищевказана справа об`єднана із справою яка направлена до Яворівського районного суду Львівської області заступником прокурора Львівської області 03.09.2012року про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні ним злочину передбаченого ч.1 ст.364 КПК України, в одне провадження та присвоєно №460/4332/2013 -провадження-1/460/73/2013.

01.08.2014 року в об`єднаній кримінальній справі про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочинів передбачених ч.1ст.364,ч.2ст.366, ст.15,ч.5ст.191КК України, ухвалено вирок, який в подальшому ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.06.2015року скасовано, а матеріали справи направлено на новий судовий розгляд.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.07.2015року справу передано судді ОСОБА_8 .

Постановою Верховної Ради України №5157 від 21.09.2016року "Про звільнення суддів" суддю ОСОБА_8 звільнено з займаної посади.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.10.2016року справу передано судді ОСОБА_1
10.11.2016 року на підставі постанови судді справу прийнято до провадження та призначено до попереднього судового розгляду на 22.12.2016 року, яке в подальшому неодноразово за клопотанням сторони захисту та підсудного було перенесено.

В подальшому в попередньому судовому засіданні захисником підсудного та підсудним було заявлено клопотання про направлення матеріалів справи на додаткове розслідування.

В обгрунтуванні письмового клопотання захисник підсудного покликається на те, що в обвинувальному висновку існує явна суперечливість та неконкретність пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення, невідповідність викладеним в обвинувальному висновку обставинам, які слідчий (прокурор) вважають довединими, в даному випадку обвинувачення грунтується лише на припущеннях. Досудовим слідством не розкрито об`єктивну та суб`єктивну сторону злочину, форму умислу, мету, місце, час та спосіб вчинення злочину. Відсутність в обвинувальному висновку формолювання належного і конкретного обвинувачення та правової кваліфікації дій ОСОБА_5 , унеможливлює якісно і в повній мірі здійснити захист від пред`явленого йому обвинувачення, що порушує право особи на захист, та є підставою в подальшому для скасування ухваленого вироку.

При цьому, сторона захисту наголошує що його підзахистний обвинувачується у розкраданні майна яке він самостійно не міг вчинити. Досудове розслідування та прокурор хоч і зазначили у обвинувальному висновку, що ОСОБА_5 розпоряджувався та керував вчиненням підпорядкованими йому робітниками які здійснювали порубку дерев, однак, якими саме, прізвище, ім`я та по батькові, в обвинувальному висновку не зазначили.

Як слідує з матеріалів кримінальної справи, слідчим не надавалось окремих доручень в порядку передбаченому ч.3 ст.314 та ст.118 КПК України, щодо встановлення співучасників злочину та притягнення їх до кримінальної відповідальності.

Отже, досудове слідство в цій частині є неповним і ця неповнота не може бути усунута в ході судового розгляду справи.
Також, зауважив, що старшим слідчим ВРОВС ЗУОГ та ЗО СУ ГУ МВС України ОСОБА_9 були виділені матеріали з кримінальної справи №141-1498 для проведення додаткової перевірки (Т.4-а.с.222-238), з посиланням на ст.26 КПК України, однак відомості щодо направлення цих матеріалів органам дізнання та проведення даної перевірки в матеріалах справи відсутні. На бланку супровідної МВС щодо виділення цих матеріалів не міститься дати та вихідного номера

Крім цього, під час попереднього судового розгляду звернув увагу суду на те, що і обвинувальний висновок не відповідає вимогам ст.228, 229,232КПК України, оскільки, такий належним чином не затверджений прокурором. В матеріалах справи під одним номером, міститься два аналогічні аркуші обвинувального висновку(т.4 а.с.231) один з яких затверджений підписом заступника прокурора Львівської області старшим радником юстиції ОСОБА_10 19.11.12 року, однак, без відповідної печатки установи, інший без дати, підпису особи яка його затверджує та печатки установи, лише підписаний слідчим.

В матеріалах кримінальної справи відсутня постанова прокурора про затвердження обвинувального висновку, передбачена ст.130 КПК України.

У зв`язку з тим що неповнота досудового слідства та невідповідність вимогам Закону обвинувального висновку не може бути усунута в ході судового розгляду справи, просить справу повернути для проведення додаткового розслідування.

Підсудний в попередньому судовому засіданні підтримав клопотання захисника, просить таке задовольнити.

Прокурор в попередньому судовому засіданні заперечив щодо задоволення даного клопотання, вважає що обвинувальний акт відповідає вимогам Закону. Однак, жодних спростувань з приводу викладеного в клопотанні не надав.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали об`єднаного кримінального провадження, суддя прийшла до наступного.

Главою 23 КПК України регламентовано проведення попереднього розгляду справи суддею.

Відповідно до п.п.3,5 ч.1 ст.237 КПК України (в ред.2001 р.) суд з`ясовує чи складено обвинувальний висновок відповідно до вимог цього Кодексу. Чи не було допущено під час порушення справи, провадження дізнання або досудового слідства таких порушень вимог цього Кодексу, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду.

Згідно з вимогами ч.1 ст.246 КПК України, при попередньому розгляді справи суддя з власної ініціативи чи за клопотанням прокурора, обвинуваченого, його захисника чи законного представника, потерпілого, позивача, відповідача або їх представників своєю постановою повертає справу на додаткове розслідування у випадках, коли під час порушення справи, провадження дізнання або досудового слідства були допущені такі порушення вимог цього Кодексу, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду.

Як вбачається з матеріалів, які містяться в кримінальній справі, підсудний ОСОБА_5 сам не зміг би вчинити інкримінований йому злочин, чи замах на такий злочин, без організованої групи осіб. Однак, слідство не здійснило достатніх заходів та мір для виявлення такої можливої групи, хоч в обвинувальному висновку зазначило, що ОСОБА_5 керував підпорядкованими йому робочими.

Злочин, передбачений ч. 5 ст. 191 КК України, за обставин, які зазначено в постанові про притягнення в якості обвинуваченого ОСОБА_5 та в обвинувальному висновку, можливо вчинити лише в складі або групі осіб, або ж при допомозі співучасників ( розділ VI КК України ). Однак, слідство не тільки не встановило таких співучасників обвинуваченого, але й не здійснило для їх встановлення належних оперативно-розшукових чи слідчих дій. В справі відсутні дані про реальні завдання та доручення слідчого органам дізнання в порядку вимог ч.3 ст.114 КПК України про провадження таких розшукових та слідчих дій.

Не надавались слідчим з приводу вставлення ймовірних співучасників й окремі доручення в порядку, передбаченому ст. 118 КПК України. Зі справи фактично не виділялись окремі матеріали для подальшого встановлення, розшуку та притягнення до відповідальності можливих співучасників обвинуваченого. В даній кримінальній справі щодо таких осіб слідчим або прокурором не приймались будь-які процесуальні рішення в порядку вимог ч. 4 ст. 206 КПК України, хоч обвинувальному висновку є покликання на підлеглих.

Отже, слідство, пред`являючи ОСОБА_5 обвинувачення за ст. 15 та ч. 5 ст. 191 КК України - замах на заволодіння майном шляхом зловживання службовим становищем, за тих фактичних обставин, які вважало доведеним, і що виключало вчинення такого злочину лише однією особою, не вчинило жодних можливих та/або необхідних заходів в межах процесуального закону, скерованих на пошук можливих співучасників, а отже - навіть не передбачало наявність таких осіб.

Досудовим слідством не конкретизовану вину яка інкримінується обвинуваченому ОСОБА_5 його роль, форму спосіб та намагання ОСОБА_5 заволодіти деревиною, тобто не розкрита об`єктивна та суб`єктивна сторона злочину. Однак, лише після встановлення реальних дій та фактів, з конкретизацією вищевказаних обставин, слідство може прийти до визначення ролі і виконуваної функції обвинуваченого ОСОБА_5 , а отже визначити межі його відповідальності як співучасника адже кожний співучасник відповідає за спільно вчинений злочин в межах індивідуальної відповідальності ( в межах вчиненого й усвідомленого).

Крім згаданих очевидних недоліків обвинувального висновку, справа містить й окремі грубі порушення процесуального закону, які унеможливлюють постановлення в ній вироку .

Обвинувальний висновок не відповідає вимогам ст.ст. 228,229, 232 КПК України.

Зокрема, в матеріалах справи міститься два аркуші першої сторінки обвинувального висновку, один з яких, містить графу "Затверджую" з підписом заступника прокурора Львівської області старшого радника юстиції ОСОБА_10 з зазначенням дати 19.11.2012року, однак відсутня печатка установи, інший аркуш під цим же номером містить графу "Затверджую" без дати, підпису прокурора та печатки установи, (Т.4- а.с.231-246), даний факт підтверджується описом який міститься в матеріалах справи. Враховуючи викладене слід прийти до переконання що обвинувальний висновок скеровано в суд без виконання вимог передбачених ст.228-229,232 КПК України.

Крім цього, слід звернути увагу на те, що обвинувальний висновок складений 14 листопада 2012 року і в цей же день слідчим винесена постанова про виділення матеріалів кримінальної справи для проведення додаткової перевірки (Т.4-а.с.222 ). Виділення вказаних матеріалів суперечить вимогам ст.26 КПК України, оскільки їх дослідження та оцінка негативно впливають на всебічність, повноту і об"єктивність розгляду справи. Крім цього, вказана обставина впливає на зміст кваліфікації та встановлення місця та об`єму викраденої продукції викрадення якої вміняється у вину ОСОБА_5 ..

На бланку супровідної МВС ( Т.4-а.с. 225 ) щодо виділення цих матеріалів відсутня дата та вихідний номер. Кількість, об`єм виділених слідчим матеріалів, спрямованих на окреме дослідження, конкретно в додатках ним не зазначено, відомості про отримання органом дізнання таких матеріалів відсутні.

В судовому засіданні прокурор не надав пояснень щодо наявності прийнятого рішення по виділених матеріалах, а відтак розгляд справи щодо обвинувачення ОСОБА_5 є неможливим, оскільки, тягне за собою порушення вимог ст.6 КПК України, у зв"язку з чим із цих підстав справа підлягає поверненню на додаткове розслідування.

З огляду на викладене, дану кримінальну справу слід скерувати прокурору для організації додаткового розслідування, під час якого необхідно:

-встановити та допитати підлеглих ОСОБА_5 , визначити роль кожного у інкримінованих ОСОБА_5 епізодах та прийняти процесуальні рішення;

-зібрати достовірні дані на особу обвинуваченого у тому числі і про його судимість, оскільки згідно анкетних даних підсудного вбачається що він не судимий, у той час як з обвинувального висновку слідує протилежне;

-долучити до матеріалів справи посадову інструкцію заступника директора ДЛГП "Галсільліс" та інших посадових осіб від яких залежить порядок проведення у кварталі №20 відділу 7 Немирівського лісництва ДЛГП "Галсільліс" щодо виділення ділянки для рубки дерев;

- відшукати матеріали що виділенні в окреме провадження та з процесуальним рішенням долучити до матеріалів справи;

- визначити фактичну кількість дерев, на що був спрямований умисел та призначити судову експертизу для встановлення їх вартості та матеріальної шкоди. Зважаючи на те, що інкримінований злочин за ч.5 ст.15 ст.191 КК України є злочином із матеріальним складом;

-встановити які саме дерева їх кількість та походження знаходились на пилорамі с.Салаші;

-долучити до матеріалів справи оригінали документів, що зазначені в резолютивній частині постанови слідчого (а.с.224 т.4), оскільки такі є доказами у даній кримінальній справі;

за результатами експертної оцінки та встановленого розміру шкоди здійснити кваліфікацію дій обвинуваченого;

-долучити до матеріалів справи оригінали документів, що зазначені в резолютивній частині постанови слідчого (а.с.224 т.4), оскільки такі є речовими доказами у даній кримінальній справі;

-за результатами досудового розслідування, виконати інші вимоги, передбачені кримінально-процесуальним кодексом України, що набрав чинності 20.11.2012 року;

-обвинувальний акт привести у відповідність до вимог ст.291 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 22 КПК України, прокурор, слідчий чи особа, яка проводить дізнання зобов`язані вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті що виправдовують обвинуваченого, а також обставини, що пом"якшують і обтяжують його відповідальність.Суд,прокурор, слідчий і особа яка проводить дізнання не вправі перекладати обов`язок доказування на обвинуваченого.

З метою забезпечення правильного та однакового застосування судами процесуального законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування, Пленум Верховного Суду України у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 11.02.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування» зазначає що відповідно до ст. 246 КПК України, суддя при попередньому розгляді кримінальної справи вправі з власної ініціативи повернути її на додаткове розслідування лише у випадках, коли під час порушення справи, провадження дізнання або досудового слідства були допущені такі порушення вимог КПК, без усунення яких вона не може бути призначена до судового розгляду.У зв`язку з тим що неповнота досудового слідства та невідповідність вимогам Закону обвинувального висновку не може бути усунута в ході судового розгляду справи клопотання підсудного та його захисника слід задовольнити.

Відповідно до ст.249-1 КПК України (в редакції 1960 року), суддя своєю постановою повертає справу прокурору у разі, якщо прокурором були суттєво порушені вимоги статей 228-232 цього Кодексу, для усунення виявлених порушень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.237,244,246,249-1 КПК України, суддя,-

П О С ТА Н О В И Л А:
Клопотання підсудного та його захисника -задовольнити.

Кримінальну справу про обвинувачення: ОСОБА_5 у вчиненні ним злочину передбаченого ст.15,ч.5 ст.191, ч.1 ст.364,ч.2 ст.366 КК України - повернути прокурору Львівської області для організації додаткового розслідування під час якого виконати вказівки суду, викладені в описовій частині даної постанови.

На постанову сторони можуть подати апеляції до Апеляційного суду Львівської області протягом семи діб з дня її винесення .

СУДДЯ ОСОБА_11