Справа № 204/1194/18
Провадження № 1-в/204/386/18
У Х В А Л А
16 березня 2018 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого: судді ОСОБА_1
при секретарі судового засідання: ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні залу судових засідань клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2017 року та за ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2018 року, відповідно до якого його засуджено за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 70, ч. 5 ст. 72 КК України до 8 років позбавлення волі,
про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням,
за участю прокурора - ОСОБА_4 , представника адміністрації установи ОСОБА_5 засудженого - ОСОБА_6
20 лютого 2018 року до суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про вирішення питання щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.
Під час розгляду справи засуджений ОСОБА_6 підтримав своє клопотання та просив при вирішенні цього питання врахувати те, що у нього на утриманні перебувають: дружина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , брат ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який сирота, оскільки мати померла ІНФОРМАЦІЯ_5 та бабуся ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка є пенсіонеркою. Також зазначив, що відомості, зазначені в довідці про заохочення і стягнення засудженого щодо застосування до нього стягнення у вигляді карцеру строком на 10 діб за порушення режиму утримання, накладеного 27.11.2017 року не відповідає дійсності.
Представник адміністрації установи в судовому засіданні зазначив, що засуджений має дев`ять стягнень і останнє стягнення було накладено на ОСОБА_6 за алкогольне сп`яніння, за що постановою від 27.11.2017 року до нього було застосовано вид стягнення карцер 10 діб. При цьому, той факт, що посилань на це не має в особовій справі засудженого, не може свідчити про не застосування такого стягнення оскільки даний факт підтверджується наданими ним документами, а саме копією Журналу обліку рапортів про порушення ув`язненими і засудженими встановленого режиму тримання, Корінцем постанови № 280 про поміщення ув`язненого у карцер, які і є обов`язковими для складання.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого, зазначивши, що підстави для заміни ОСОБА_6 невідбутої частини покарання більш м`яким відсутні, оскільки засуджений не довів свого виправлення.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріали особової справи на засудженого та надані до суду докази у їх сукупності, дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_6 вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2017 року засуджений за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 70, ч. 5 ст. 72 КК України до 8 років позбавлення волі.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2018 року вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2017 року залишено без змін. Відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_6 в строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 19.10. 2015 року по 20.06.2017 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Засуджений ОСОБА_6 з 21.10.2015 року утримується в ДУВП № 4.
Статтею 537 КПК України визначено, що під час виконання вироків, суд, визначений ч.2 ст. 539 КПК України, має право, зокрема, вирішити питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
За змістом ст. 82 КК України, умовами заміни невідбутої частини покарання більш м`яким є: відбуття засудженим певної частини призначеного покарання, визначеної у частині четвертій цієї статті; наявність факту того, що засуджений став на шлях виправлення.
Висновки про те, чи став засуджений на шлях виправлення, можливо зробити врахувавши увесь комплекс даних, які характеризують засудженого, його поведінку, відношення до праці, відношення до вчиненого злочину та його наслідків, наявність заохочень, їх кількість та регулярність отримання, наявність чи відсутність стягнень, тощо.
У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини строку основного покарання більш м`яким покаранням - того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до ст. 82 КК України, суд за наявністю визначених законом підстав вправі замінити засудженому невідбуту частину покарання більш м`яким покаранням. При цьому нове покарання визначається з урахуванням його розташування в системі покарань, зазначених в ст. 51 КК України.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Статтею 6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив. Засоби виправлення і ресоціалізації засуджених застосовуються з урахуванням виду покарання, особистості засудженого, характеру, ступеня суспільної небезпеки і мотивів вчиненого кримінального правопорушення та поведінки засудженого під час відбування покарання.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
Відповідно до вимог закону, суд заміняє особі невідбуту частину покарання іншим, більш м`яким його видом, додержуючись таких правил: покарання, яким замінюється невідбута частина раніше призначеного особі покарання, має бути більш м`яким, тобто знаходитися на «сходинках покарань» у ст. 51 КК України вище за покарання, яке замінюється; це покарання обов`язково повинно бути строковим; строк більш м`якого покарання повинен бути визначений у межах, встановлених у Загальній частині КК України для даного виду покарання; тривалість більш м`якого покарання не повинна перевищувати строку невідбутої частини покарання, раніше призначеного вироком суду.
Відповідно до ч. 3 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Пунктом 2 частини 4 ст. 82 КК України передбачено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим: не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, коли особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона була засуджена до позбавлення волі.
Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 рокупередбачено, що оскільки судовий розгляд питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
З матеріалів особової справи вбачається, що засуджений ОСОБА_6 під дію ст. 82 КК України підпадає по відбуттю 1/2 частини строку призначеного йому покарання, однак згідно довідки про заохочення і стягнення, засуджений ОСОБА_6 заохочень немає. Значяться стягнення: 15.06.2016року карцер 10 діб; 04.07.2016 рокудогана; 14.01.2017року попередження; 23.04.2017року карцер 10 діб; 28.04.2017рокудогана; 09.06.2017рокупопередження; 07.07.2017року догана; 11.08.2017року-догана; 27.11.2017 року карцер 10 діб.
Дані дисціплінарні стягнення були застосовані до засудженого ОСОБА_6 не лише за виявлення у нього мобільного телефону, але й за завішування рушником дверей та за виявлення, вилучення у його особистих речах заборонених предметів, а саме: електричної плити заводського виробництва і трьох саморобних ножів, які він використовував для власних цілей. Крім того, останнє стягнення від 27.11.2017 року було накладене за порушення режиму утримання, що виразилося у перебуванні останнього у стані алкогольного сп`яніння.
Щодо даних про особу, то засуджений ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення, які відповідно до ст. 12 КК України належать до категорії тяжких злочинів та злочинів середньої тяжкості.
Як вбачається із характеристики, засуджений ОСОБА_6 за час перебування у Дніпровській УВП № 4 з 21.10.2015 року зарекомендував себе наступним чином. Згідно матеріалів особової справи має вісім стягнень та одну профілактичну бесіду. Згідно матеріалів протоколів проведення комісій по покаранням засуджених та ув`язнених, які тримаються в установі має дев`ять стягнень та одну профілактичну бесіду. Заохочень від адміністрації не має. Відповідно до норм КВК України, а також Закону України «Про попереднє ув`язнення» представники відділу соціально-виховної та психологічної роботи не проводять з особами, які утримуються в установі (СІЗО) у камерах індивідуально-виховну роботу. Такі особи характеризуються відповідно до наявності заохочень та стягнень. До суспільно-корисної праці засуджений ОСОБА_6 не залучається з незалежних від нього обставин. Згідно особової справи соціально корисні зв`язки з рідними підтримує шляхом отримання передач. Соціально корисної активності не проявляє. З іншими співкамерниками у конфліктних ситуаціях не помічений. Переважає холеричні риси.
Згідно довідки старшого оперуповноваженого ОВ ДУВП (№4) капітана внутрішньої служби ОСОБА_11 , ОСОБА_6 перебуваючи в установі згідно особової справи останній має вісім стягнень та чотирьох з яких за вилучення заборонених предметів, та чотири за порушення режиму тримання, заохочень немає, суспільною працею по благоустрою території не займався, по незалежних від нього обставин. До засуджених, залишених в установі з господарчого обслуговування не зарахований. Підтримує стосунки з особами негативної спрямованості, які перебувають в межах установи та намагався зайняти серед них лідерські позиції, на профілактичних обліках не перебуває. Соціальні зв`язки підтримує з рідними шляхом отримання передач. В бесідах, ув`язнений ОСОБА_6 проводить себе коректно, намірів скоїти будь-які протиправні дії не виказував, повідомлень про протиправну діяльність або негативну поведінку відносно співробітників або інших ув`язнених до оперативного відділу установи не надходило.
Суд не приймає твердження ОСОБА_6 про те, що до нього 27.11.2017 року не було застосовано ніякого стягнення у вигляді карцеру, оскільки згідно Корінця постанови № 280, за підписом керівника установи покарань, до засудженого ОСОБА_6 за перебування у стані алкогольного сп`яніння було поміщено в карцер на 10 діб.
Згідно журналу № 15-14 н/т обліку рапортів порушення ув`язненим і засудженими встановленого режиму тримання за № 2047 мається запис про реєстрацію рапорту про те, що 27.11.2017 року ОСОБА_6 перебував у стані алкогольного сп`яніння.
Зазначені обставини свідчить про те, що засуджений не став на шлях виправлення. Через, що підстави для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням засудженого ОСОБА_6 відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, ст.61, 82 КК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року, суд, -
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням відмовити.
Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області, шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.
Суддя ОСОБА_1