490/9508/16-к
н/п 1-кп/490/342/2017

УХВАЛА
20 вересня 2017 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 263 КК України,
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Миколаєві, є громадянином України, неодруженим, має повну загальну середню освіту, зі слів працює оператором АЗС, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , є раніше судимим 12 квітня 2016 року Новоайдарським районним судом Луганської області за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, від відбування якого на підставі ст. 75 КК України звільнений з випробуванням строком на два роки,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України,
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Миргороді Полтавської області, є громадянином України, раніше не судимим, одруженим, має на утриманні двох малолітніх дітей, має повну загальну середню освіту, обіймає посаду поліцейського батальйону поліції охорони Управління поліції охорони в Миколаївській області, проживає за адресою: АДРЕСА_3 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, -
Сторони судового провадження:
сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ;
сторона захисту: обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисники ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і ОСОБА_15 ,
У провадженні суду знаходиться вищевказане кримінальне провадження.
Після дослідження у судовому засіданні протоколу від 06.05.2016 року обшуку приміщення автовокзалу, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , в ході якого було проведено обшук ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , захисник ОСОБА_6 . ОСОБА_14 заявив клопотання про визнання даного протоколу обшуку недопустимим доказом, посилаючись на те, що фактично мало місце затримання ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , та органи досудового слідства мали виконати вимоги ст. 208 КПК України, провівши затримання підозрюваних, в ході якого здійснити їх обшук, однак, в порушення норм КПК, без ухвали слідчого судді, було проведено обшукприміщення автовокзалу, в ході якого було проведено обшук ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .
При цьому, в порушення норм КПК України, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не було роз`яснено права підозрюваного, не залучено захисника до проведення слідчої дії, оскільки вони підозрюються у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, та участь захисника є обов`язковою, не повідомлено про затримання близьких родичів. Крім того, вказаний протокол обшуку не підписаний ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , а також відсутня відмітка, що обшукувані відмовились від підпису у протоколі, чим порушено вимоги ч.6 ст. 104 КПК України.
Також захисник просить визнати недопустимим доказом ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 07.05.2016 року по наданню дозволу на проведення обшуку в очікувальній залі міжміського автовокзалу м.Миколаєва, так як вона суперечить вимогам ст.ст.233- 235 КПК України. Зокрема, міжміський автовокзал м.Миколаєва не є житлом чи іншим володінням особи, вказане приміщення не знаходилось у постійному чи тимчасовому володінні ОСОБА_5 чи ОСОБА_6 , при цьому в ухвалі суду не надано дозвіл на проведення обшуку фізичних осіб ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .
Обвинувачені та їх захисники підтримали клопотання ОСОБА_14 , крім того, захисник ОСОБА_13 зазначив, що у порушення вимог КПК, обшук обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було проведено особою іншої статі.
Прокурор та потерпілі заперечують проти визнання доказів недопустимими.
Суд, вислухавши думки учасників процесу, вважає вказане клопотання захисника таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ч. 3 ст. 89 КПК України сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими. Відповідно до ч. 2 цієї статті, у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
Частина 1 ст. 86 КПК України зазначає, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Згідно п.1,3 ч.2 ст. 87 КПК України, суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння:
1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов;
3) порушення права особи на захист.
Докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані (ч.4 ст. 87 КПК України).
Згідно протоколу обшуку від 06.05.2016 року, складеного ст. слідчим СВ Центрального ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_16 , об`єктом обшуку є зал очікування міжміського сполучення, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , в ході якого було проведено обшук ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . В протоколі відсутні підписи, осіб, які обшукувались, та відсутні відомості про відмову зазначених осіб від підпису. Відомостей про обшук інших осіб, які знаходились в цей час у залі очікування, вказаний протокол також не містить.
Тобто, вбачається, що фактично мало місце затримання та обшук підозрюваних ОСОБА_6 та ОСОБА_5 без ухвали слідчого судді.
Згідно ч.1,3,4,5 ст. 208 КПК України, уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках:
1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення;
2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин;
3) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України.
Уповноважена службова особа, слідчий, прокурор може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених частиною сьомою статті 223 і статтею 236 цього Кодексу.
Уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень статті 213 цього Кодексу, вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.
Про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого. Протокол про затримання підписується особою, яка його склала, і затриманим. Копія протоколу негайно під розпис вручається затриманому, а також надсилається прокурору.
Згідно ч.5 ст. 236 КПК України, обшук особи повинен здійснюватись особами тієї ж статі.
Згідно ч.1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Відповідно ч.1 ст. 52 КПК України, участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного, тобто у даному випадку. з моменту затримання ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .
Враховуючи вищевикладене, при проведенні затримання та обшуку підозрюваних ОСОБА_6 та ОСОБА_5 06.05.2016 року були допущені грубі порушення зазначених вимог КПК України: таке затримання мало місце без ухвали слідчого судді, за відсутності підстав, передбачених п. 1-3 ч.1 ст. 208 КПК України; підозрюваним у вчиненні особливо тяжкого злочину ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не роз`яснені їх права, не залучено до участі у вчиненні процесуальної дії захисників; обшук було здійснено особою іншої статі.
Що стосується ухвали слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 07.05.2016 року, якою надано дозвіл ст. слідчому СВ Центрального ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_16 на проведення обшуку в залі очікування міжміського автовокзалу, розташованого за адресою АДРЕСА_4 , з метою відшукання і вилучення ювелірних виробів та зброї, то виходячи зі змісту ч.3 ст. 309 КПК України, суд може не погодитись із висновком слідчого судді щодо наявності підстав для проведення обшуку.
Таким чином,відомості, що містяться в протоколі від 06.05.2016 року обшуку приміщення автовокзалу, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , в ході якого було проведено обшук ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , здобуті з істотним порушенням норм КПК України і, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 87 КПК України, є недопустимими.
Оскільки недопустимість вказаних доказів є очевидною, клопотання захисника відповідно до положень ч. 2 ст. 89 КПК України підлягає задоволенню.
Керуючись ч.2 ст. 89, ст.ст. 370-372, 376 КПК України, -
ПОСТАНОВИВ :
Визнати недопустими доказами відомості, що містяться в протоколі від 06.05.2016 року обшуку приміщення автовокзалу, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , в ході якого було проведено обшук ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками кримінального провадження.
Судді: