Справа № 161/2561/18
Провадження № 1-кс/161/1548/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Луцьк 21 лютого 2018 року Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_3 , слідчого СГ СУ ГУНП Волинської області ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 , розглянувши клопотання слідчого СГ СУ ГУНП Волинської області ОСОБА_4 про накладення арешту на майно, -

В С Т А Н О В И В:
Слідчий СГ СУ ГУНП Волинської області ОСОБА_4 звернулася до суду з клопотанням про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_5 ,а с саме квартири загальною площею 58,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить останньому на праві приватної спільної сумісної власності.

Клопотання мотивує тим, що СУ ГУНП Волинської області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003737 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України за підозрою ОСОБА_5 і тому з метою всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження у ході досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вище вказане майно, так як незастосування вказаних заходів може призвести до знищення, відчудження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши додані докази, заслухавши думку слідчого та прокурора, які підтримали клопотання, підозрюваного та його захисника, які заперечували щодо задоволення клопотання, приходжу до висновку, що клопотання про арешт майна не підлягає до задоволення.

Частина 2 ст.131 КПК України передбачає, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Так, згідно ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений своєї власності.

Відповідно до ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до п.п.31, 5, 6 ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається із матеріалів клопотання, воно не містить жодних доказів, які б підтверджують необхідність накладення арешту на вище вказане майно, як того вимагає ст.171 КПК України, також не вбачається доказів того, що незастосування арешту призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна, тобто клопотанням не доведено розумності та співмірності обмеження права користування.

Враховуючи також те, що слідчим не надано доказів того, що незастосування заборон на використання та розпорядження таким майном може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, також не надано доказів того, що накладення арешту не призведе до наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб, крім того як вбачається із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зазначена квартира не належить на повній приватній власності підозрюваному, а є приватною спільною сумісною власністю, де також проживають інші особи, які будь-якого відношення до даного кримінального провадження не мають, крім того санкція ст.191 ч.3 КПК України не передбачає додаткового покарання у вигляді конфіскації майна та спеціальної конфіскації, тому в задоволенні клопотання слідчого СГ СУ ГУНП Волинської області ОСОБА_4 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.170-173 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :
В задоволенні клопотання слідчого СГ СУ ГУНП Волинської області ОСОБА_4 про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_5 ,а с саме квартири загальною площею 58,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить останньому на праві приватної спільної сумісної власності відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1