н/п 1-кп/490/774/2017
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
- 03.07.2008 року Заводським районним судом м.Миколаєва за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.186, 71 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців; - 29.07.2008 року Ленінським районним судом м.Миколаєва за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.186, ч.4 ст.70, 71 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 8 місяців; звільнений умовно-достроково 02.07.2011 року, невідбутий строк 1 рік 6 місяців 10 днів;
- 23.01.2012 року Ленінським районним судом м.Миколаєва за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.190, ч.1 ст.353, ч.1 ст.357, 70, 71 КК України до позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, 25.07.2016 року звільнений по відбуттю покарання, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,
З участю сторін кримінального провадження: сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 , представник потерпілої ОСОБА_5 ; сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3
ВСТАНОВИВ:
30 вересня 2016 року близько 04-30 годин ОСОБА_3 перебував на зупинці громадського транспорту «Сіті Центр» по проспекту Центральному у місті Миколаєві, де побачив раніше йому не знайому ОСОБА_6 , після чого у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на відкрите заволодіння майном останньої із метою власного незаконного збагачення за рахунок її майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 почав переслідувати ОСОБА_6 до парадного входу АДРЕСА_2 . Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, користуючись відсутністю перехожих, ОСОБА_3 покликав ОСОБА_6 , в наслідок чого остання обернулася та ОСОБА_3 відкрито, шляхом ривку, дістав із заднього карману штанів ОСОБА_6 її мобільний телефон "Lenovo K3 note"( К50-15), вартістю 8400 гривень. Після цього ОСОБА_3 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим спричинивши матеріальний збиток ОСОБА_6 , на загальну суму у розмірі 8400 гривень. Оскільки фактичні обставини справи не оспорюються учасниками судового провадження, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також суд роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні за викладених вище обставин злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, визнав повністю та повідомив, що дійсно за викладених в обвинувальному акті обставин, він, знаходився зупинці громадського транспорту «Сіті Центр» по проспекту Центральному у місті Миколаєві, де побачив раніше йому не знайому ОСОБА_6 , та у нього виник умисел на відкрите викрадення належного їй майна, він йшов за ОСОБА_6 до парадного входу у житловий будинок, де користуючись відсутністю перехожих, він покликав ОСОБА_6 , внаслідок чого остання обернулася та він відкрито, шляхом ривку, дістав із заднього карману штанів ОСОБА_6 її мобільний телефон та зник з місця події. В подальшому вказаним телефоном він розпорядився на власний розсуд, здав його у ломбард. Увчиненому щиро кається. Таким чином, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, а саме відкрите заволодіння чужим майном (грабіж), вчинений повторно. При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до ст.65 КК України враховує, що він вчинив умисний тяжкий злочин, його особу, а саме те, що він раніше судимий, має певне місце проживання, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, та, що обставин, які обтяжують покарання не встановлено, як обставину, що його пом`якшує, щире каяття. Згідно досудової доповіді органу пробації, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_3 оцінюється як високий, ризик небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб, оцінюється як низький. На думку органу пробації застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.
З урахуванням викладеного, беручи до уваги думку органу пробації, та думку представника потерпілої, який наполягає на суворій мірі покарання обвинуваченому, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 за злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України, покарання, передбачене санкцією статті, яке суд вважає таким, що відповідає особі обвинуваченого і тяжкості вчиненого ним злочину. При цьому суд не знаходить підстав для застосування положень ст.ст.75, 76 КК України.
Заявлений потерпілою ОСОБА_6 цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 8400 грн. підлягає задоволенню.
Так, у цивільному позові потерпіла вказала, що обвинувачений відкрито викрав у неї мобільний телефон "Lenovo K3 note"( К50-15), вартістю 8400 гривень, телефон їй не повернув. Тому просить суд задовольнити цивільний позов, стягнути із обвинуваченого вартість мобільтного телефону 8400 грн. на відшкодування заподіяної матеріальної шкоди.
Вказані позовні вимоги обвинувачений визнав повністю, та судом йому роз`яснені наслідки визнання позову, таке визнання позову не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.
Згідно ч. 5 ст. 128 КПК України, якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку із цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За такого, заявлені позовні вимоги потерпілої про стягнення із обвинуваченого на її користь заподіяної матеріальної шкоди підлягають повному задоволенню.
Позовні вимоги в частині стягнення із обвинуваченого моральної шкоди у розмірі 5000 грн. підлягають залишенню без розгляду на підстави заяви представника потерпілої.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.367-368, 370, 371, 373, 374, 377 КПК України,- УХВАЛИВ :
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки.
Початок строку відбування покарання обліковувати з моменту приведення вироку до виконання.
Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 8400 грн.
Цивільний позов ОСОБА_6 в частині вимог про стягнення моральної шкоди, залишити без розгляду.
Роз`яснити ОСОБА_6 право звернутись до суду із аналогічним позовом про стягнення моральної шкоди в порядку цивільного судочинства.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.
Суддя ОСОБА_1