Справа № 739/1019/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/917/2017
Категорія - ч.2 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №000394 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Коропського районного суду Чернігівської області від 13 липня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 ; одружений, має на утриманні малолітню дитину, освіта середня, приватний підприємець, раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили не обирався.

Цивільний позов прокурора в інтересах Новгород-Сіверської ЦРЛ про стягнення з ОСОБА_9 витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення в сумі 471,76 грн. - залишено без розгляду.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_9 моральної шкоди у сумі 100000 грн. - залишено без розгляду.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_9 на її користь 21819,19 грн. матеріальної шкоди та 80000 грн. моральної шкоди. Позов ОСОБА_10 в частині стягнення щомісячних платежів залишено без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 6766,80 грн. процесуальних витрат. Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 14 вересня 2016 року, в 18.20 год., ОСОБА_9 , керуючи мотоциклом марки «Ява-350», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по вул. Князя Ігоря у м. Новгород-Сіверський. На перехресті вулиць Князя Ігоря та Майстренка у м. Новгород-Сіверський, ОСОБА_9 проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, відповідно не реагував на її зміну, при виникненні небезпеки для руху, а саме велосипедиста ОСОБА_11 , який керував велосипедом та перетинав проїзну частину дороги зліва направо по напрямку руху мотоцикла, яку водій об`єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та допустив наїзд на велосипедиста. У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у Новгород-Сіверській ЦРЛ.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_9 порушив вимоги п.2.3 «б», п.12.3 Правил дорожнього руху, що стало причиною даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали в результаті ДТП.

Не погодившись із рішенням суду, захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просила змінити вирок суду та звільнити її підзахисного від відбування призначеного покарання, на підставі ст.75 КК України. В обґрунтування скарги зазначила, що призначене судом покарання є явно несправедливим, унаслідок його суворості, так як обвинувачений повністю визнав свою вину та щиро розкаявся в скоєному, має на утриманні малолітню доньку, частково відшкодував потерпілій завдану шкоду.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з наведених вище підстав; думку прокурора та потерпілої, котрі просили залишити вирок місцевого суду без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим; дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі захисником обвинуваченого не оспорюються.

Згідно положень ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_9 міру покарання, місцевий суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення; особу обвинуваченого, який має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно; його щире каяття, часткове відшкодування потерпілій завданої шкоди; відсутність обставин, що обтяжують покарання; та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначити йому покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч.2 ст.286 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, з чим погоджується і колегія суддів.

Отже, всі обставини, на які посилається апелянт, судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_9 ураховані, тому доводи про суворість призначеного покарання є непереконливими та спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

В той же час, у суді апеляційної інстанції захисник ОСОБА_8 заявила клопотання, яке було підтримане обвинуваченим, про звільнення останнього від відбування призначеного покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».

Пунктом «в» статті 1 Закону України від 22 грудня 2016 року «Про амністію у 2016 році» передбачено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, зокрема, які не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років.

Згідно наявної у матеріалах кримінального провадження копії свідоцтва про народження ОСОБА_12 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , у графі «батько» записаний ОСОБА_9 (а.к.п.86).

З матеріалів кримінального провадження убачається, що ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, до набрання чинності вищевказаним Законом та відповідно до ст.12 КК України, дане кримінальне правопорушення відноситься до категорії необережних злочинів, який не є особливо тяжким, у зв`язку з чим на нього поширюється дія ст.1 даного Закону.

Відтак, клопотання захисника про застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 Закону України «Про амністію у 2016 році» підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, пунктом «в» ст.1 Закону України від 22 грудня 2016 року «Про амністію у 2016 році», колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Коропського районного суду Чернігівської області від 13 липня 2017 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України від 22 грудня 2016 року «Про амністію у 2016 році».

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4