Ухвала
Іменем України
06 лютого 2018 року
м. Київ
провадження № 51-2927 ск 18
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого - ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянула касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 28 грудня 2017 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Суть питання та встановлені судом обставини

Ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2017 року задоволено клопотання прокурора Броварської місцевої прокуратури ОСОБА_5 та надано дозвіл на проведення огляду земельної ділянки, кадастровий номер :08:009:0002, площею 0,030 га, яка розташована на території Богданівської сільської ради Броварського району Київської області, за межами населеного пункту та перебуває у приватній спільній частковій власності ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме: фактів порушення вимог земельного законодавства службовими особами Головного управління Держземагентства у Київській області, містобудівного законодавства ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , фіксації відомостей щодо нецільового використання земельної ділянки, самовільного встановлення споруд для здійснення підприємницької діяльності з торгівлі пам`ятниками, що встановлюються на цвинтарі.
Ухвалою судді Апеляційного суду Київської області від 28 грудня 2017 року, виходячи з приписів статті 309 КПК України та частини 4 статті 399 КПК України, відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на вказану ухвалу слідчого судді.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Зазначає, що ухвала апеляційного суду порушує її право на доступ до правосуддя.

Мотиви суду
Частиною 3 ст.392 КПК України визначено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках передбачених цим Кодексом.

У частинах 1 та 2 ст.309 КПК України зазначено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування. Проте, згадана ухвала слідчого судді від 17 жовтня 2017 року, якою у порядку статей 233, 237 цього Кодексу надано дозвіл на проведення огляду земельної ділянки, до даного переліку не входить та відповідно апеляційному оскарженню не підлягає, про що прямо зазначено в цій ухвалі.

Така законодавча позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, у своєму рішенні від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» Суд зазначив, що спосіб, у який ст. 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також повинні бути взяті до уваги норми внутрішнього законодавства.

Частиною 3 статті 309 КПК України прямо передбачено, що скарги на інші ухвали слідчого судді, які не зазначені у частинах 1 та 2 даної статті, оскарженню не підлягають, заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді .

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Отже, суд апеляційної інстанції, встановивши, що ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає та відмовивши у відкритті апеляційного провадження, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону, тому рішення суду апеляційної інстанції є законним та обгрунтованим.

Крім того у касаційній скарзі ОСОБА_4 просить у порядку ст.ст. 434-1, 434-2 КПК України передати зазначене кримінальне провадження на розгляд палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду. В обґрунтування свого клопотання скаржниця посилається на неврахування судом позиції Верховного Суду України (далі ВСУ), викладеної в постанові від 12 жовтня 2017 року (справа № 5-142кс(15)17), та відсутність єдності судової практики при розгляді питання щодо оскарження в апеляційному порядку ухвал слідчих суддів про надання дозволів на проведення податкових перевірок як таких, що не передбачені КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 434-1 КПК України, суд, який розглядає кримінальне провадження в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає таке кримінальне провадження на розгляд палати, до якої входить така колегія, якщо ця колегія вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї палати або у складі такої палати.

З матеріалів провадження за скаргою ОСОБА_4 не вбачається, що в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Другої палати або у складі цієї палати були зроблені інші висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, які б стосувалися порядку оскарження ухвал слідчого судді про надання дозволу на проведення огляду земельної ділянки відповідно до статей 233, 237 КПК України.

Таких прикладів касаційна скарга ОСОБА_4 не містить. Отже, у клопотанні не наведено переконливих доводів щодо необхідності передачі касаційної скарги на розгляд палати.

Що ж стосується посилання скаржниці на постанову ВСУ від 12 жовтня 2017 року, то колегія суддів звертає увагу на таке. Відповідно до п. 7 § 3 Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об`єднаної палати), передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.

Тобто, з огляду на наведену норму закону, ініціатором передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду виступає лише суд, який розглядає справу в касаційному порядку, і лише у тому випадку, коли дійде висновку про необхідність відступити від позиції ВСУ щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Позицією ВСУ, викладеною у даному рішенні, встановлено, що суд апеляційної інстанції не вправі відмовити у перевірці законності ухвали слідчого судді, посилаючись на приписи ст. 399 КПК України, у разі постановлення слідчим суддею рішення, що не передбачене кримінальними процесуальними нормами, до яких відсилають положення ч. 3 ст. 309 цього Кодексу.

Як убачається з ухвали слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2017 року, вона винесена на підставі статей 233, 237 КПК України, якими передбачено проведення огляду місцевості шляхом проникнення на територію земельної ділянки (іншого володіння особи), що має здійснюватися лише за добровільною згодою особи, яка ним володіє, або на підставі ухвали слідчого судді.
Відповідно до ч.2 ст. 237 огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Тобто, у даному випадку ухвала слідчого судді винесена у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом, а тому до неї можуть бути застосовані приписи ч. 4 ст. 399 КПК України.

Ураховуючи наведене, відповідно до ст.ст. 434-1, 434-2 КПК України у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про передачу кримінального провадження на розгляд палати Верховного Суду слід відмовити.

Згідно п.2 ч.2 ст.428 КПК України, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

З цих підстав Суд постановив:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про передачу кримінального провадження за її касаційною скаргою на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 28 грудня 2017 року на розгляд палати Верховного Суду.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 28 грудня 2017 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_7