АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2268/17 Справа № 192/551/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
захисника ОСОБА_8

розглянувши 21 грудня 2017 року у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в залі апеляційного суду Дніпропетровської області в м. Дніпрі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2017 року, якою відмовлено в задоволенні подання начальника Державної установи «Солонянська виправна колонія № 21» Міністерства юстиції України та голови спостережної комісії Солонянської районної державної адміністрації про умовно дострокове звільнення від відбуття покарання засудженого ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Цією ухвалою суду, було відмовлено в задоволенні подання начальника Державної установи «Солонянська виправна колонія № 21» Міністерства юстиції України та голови спостережної комісії Солонянської районної державної адміністрації про умовно дострокове звільнення від відбуття покарання засудженого ОСОБА_7 , мотивоване тим, що засуджений ОСОБА_7 , не зробив для себе належних висновків, не став на шлях виправлення та на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити подання начальника Державної установи «Солонянська виправна колонія № 21» Міністерства юстиції України та голови спостережної комісії Солонянської районної державної адміністрації про умовно дострокове звільнення від відбуття покарання засудженого ОСОБА_7 .

В обґрунтування зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, оскільки засуджений вже відбув 3/4 частини покарання..

Вказує, що до праці ставиться сумлінно, працевлаштований на виробництві установи до ССЦ-3, має 13 заохочень за сумлінну поведінку, стягнень за порушення режиму утримання немає. Приймає активну участь у програмах диференційованого виховного впливу «Фізкультура та спорт», «Підготовка до звільнення». Визнає провину у скоєному злочині. Вирішено питання реєстрації.

Також вказує на те, що з висновком суду не можливо погодитись з висновком суду про неможливість застосування до ОСОБА_9 умовно-дострокове звільнення, оскільки він під час умовно-дострокового звільнення скоїв інший злочин.

Вислухавши засудженого та його захисника, які підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст. 81 КК України).

За змістом ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення засуджених від відбування покарання після фактичного відбуття певної частини строку покарання є правом, а не обов`язком суду.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 правильно та об`єктивно врахував дані щодо особи засудженого, його поведінку за весь час відбуття покарання його відношення до праці та дійшов до правильного висновку про відсутність переконливих доказів, які б в своїй сукупності свідчили про доведеність виправлення засудженого та відсутність передбачених законом підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Перевальського районного суду Луганської області від 21 серпня 2009 року, яким його визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, що є особливо тяжким злочином, вчиненим проти життя людини, та призначено за цей злочин покарання у вигляді позбавлення волі строком на 9 років. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано покарання за вироком Первомайського міського суду Луганської області від 23 квітня 1999 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст.117; ч. 2 ст. 140; ст. 17 ч. 2 ст. 141, ч. 2 ст.215-3 КК України (1960 року), які також є особливо тяжкими та тяжкими і остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком 9 років 6 місяців.

Станом на 06 квітня 2016 року ОСОБА_7 відбув 3/4 частини строку покарання, працевлаштований в Солонянській виправній колонії №21 з лютого 2015 року по теперішній час на виробництві установи до ССЦ-3. Згідно довідки про заохочення та стягнення станом на 08 листопада 2017 року має тринадцять заохочень за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, які застосовані до нього в період з квітня 2010 року по листопад 2017 року.

Також судом першої інстанції були досліджені матеріали особової справи засудженого ОСОБА_7 . Та було встановлено, що в 2011 році засуджений характеризувався посередньо, не приймав участі у програмах диференційованого виховного впливу на засуджених, в 2015 році до виконання передбачених законом вимог персоналу установи виконання покарання ставився не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, у зв`язку з чим в жовтні 2015 році засудженому було відмовлено в направленні матеріалів до суду щодо заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, як такому що не став на шлях виправлення. В квітні 2016 року засудженому було відмовлено в направленні матеріалів до суду щодо умовно-дострокового звільнення, як такому що не довів свого виправлення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що засуджений хоча і має заохочення, проте вони не мають систематичного характеру, оскільки застосовувалися до засудженого двічі на рік, а за період з 2013 року по 2016 рік взагалі відсутні, а при вирішенні питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення висновок суду повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання.

Посилання захисника на те, що судом не враховано, що до праці ставиться сумлінно, працевлаштований на виробництві установи до ССЦ-3, має 13 заохочень за сумлінну поведінку, стягнень за порушення режиму утримання немає. Приймає активну участь у програмах диференційованого виховного впливу «Фізкультура та спорт», «Підготовка до звільнення», визнає провину у скоєному злочині та вирішено питання реєстрації, само по собі не можуть слугувати достатніми підставами для умовно - дострокового звільнення, оскільки вказані дані судом розглянуті з іншими даними про особу засудженого, які не свідчать про стабільність і послідовність позитивних змін в поведінці засудженого, та нетривалість цих позитивних змін в своїй сукупності не свідчать про доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Беручи до уваги ступінь, тяжкість вчинених засудженим злочинів, встановлених вище обставин, характеристик на засудженого, колегія суддів, вважає, що позитивна поведінка ОСОБА_7 нетривалий час не свідчить про виправлення останнього, а доводи викладені в апеляційній скарзі захисника не є достатньою правовою підставою для умовно-дострокового звільнення засудженого.

Суд першої інстанції належним чином, вмотивовано та обґрунтовано надав оцінку усім обставинам у їх сукупності і що сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків, за весь час відбуття покарання поведінка засудженого була мінливою, а з матеріалів особової справи на засудженого ОСОБА_7 вбачається, що в 2015 - 2016 роках ставлення до праці засудженого характеризувалось адміністрацією колонії, як посереднє, відсутність стягнень нетривалий час, ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, що відповідає матеріалам справи і з чим погоджується колегія суддів.

Таким чином, судовий розгляд зазначених матеріалів кримінального провадження було здійснено та проведено у відповідності до вимог чинного законодавства.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення та не вбачає підстав для його скасування з викладених в апеляційній скарзі мотивів.

Керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2017 року про умовно дострокове звільнення від відбуття покарання засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ __________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4