ССправа №296/1868/18
УХВАЛА
04.04.2018 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 , розглянувши клопотання слідчого ГУНП в Житомирській області ОСОБА_2 , погоджене прокурором прокуратури Житомирської області ОСОБА_3 про арешт майна, по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000608 від 19.02.2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Слідчий звернувся до суду з клопотанням, у якому просив накласти арешт на нерухоме майно, належне ОСОБА_4 на праві власності, а саме: житловий будинок загальною площею 262,1 кв.м., жилою площею 69,1 кв.м. та земельну ділянку площею 0,0612 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , з метою запобігання його відчуження.

Клопотання умотивоване тим, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Житомирській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 000608 від 19.02.2013, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3, ст. 190 КК України за фактом заволодіння чужим майном в період часу з вересня 2011 року по лютий 2013 року, невідомими особами, шляхом обману та зловживанням довірою, а саме квартирою АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_5 . Таким чином, потерпілій ОСОБА_5 завдано матеріальної шкоди на зальну суму 239 120 гривень, що у відповідності до п. 3 примітки ст. 185 КК раїни є великим розміром. Крім того, ОСОБА_6 , який залучений до провадження як потерпілий, заявлено цивільний позов на суму 500000 грн.

В ході досудового розслідування встановлено, що до вчинення вищевказаних злочинів має безпосереднє відношення ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 . З ОСОБА_4 проведено слідчі (розшукові) дії, тобто останньому достеменно стало відомо про проведення досудового розслідування у вчиненні злочину, до якого він має безпосереднє відношення.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно будинок АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_7 на праві приватної власності, який зареєстрований за ним 07.04.2015. Досудовим слідством встановлено, що саме у власності ОСОБА_4 та членів його родини перебуває житловий будинок, загальною площею 262,1 кв.м., жилою площею 69,1 кв.м. та земельна ділянка площею 0,0612 га, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 на підставі заочного рішення Богунського районного суду м. Житомир від 25.12.2015р. Є підстави вважати, що дане майно ОСОБА_4 набув за рахунок коштів, здобутих злочинним шляхом. Будь-яких дій щодо відшкодування шкоди потерпілим не вчиняє. З показів колишньої дружини ОСОБА_4 - ОСОБА_8 , стало відомо, що останній неодноразово висловлював погрози щодо продажу будинку АДРЕСА_1 або відчуження даного будинку третім особам, з метою виселення останньої з будинку та їх спільного неповнолітнього сина.

Вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя прийшов до висновку, що воно підлягає поверненню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із таких заходів є арешт майна.

Відповідно з ч.1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Статтею 171 КПК України визначено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено, зокрема, підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Слідчим у клопотанні не визначено підстави і мету накладення арешту на вказане у клопотанні нерухоме майно, слідчий обмежується лише посиланнями на норми статей КПК України, одночасно слідчий суддя з клопотання та доданих до нього матеріалів не вбачає таких підстав та мети, оскільки не встановлено, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, має будь-які ознаки речових доказів, визначеним ст. 98 КПК України у даному кримінальному проваджені, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Також слідчий суддя вважає не обґрунтованим посилання слідчого на п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, яким передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання, оскільки санкцією ч. 3 ст. 190 КК України такого виду покарання не передбачено.

Крім того, слідчим не надано доказів, що у даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 оголошено підозру у вчиненні злочину та стороною обвинувачення слідчому судді не було доведено причетності цієї особи до злочинної діяльності, яка розслідується у даному кримінальному провадженні за ст. ст. 190 ч. 3 КК України.

Пунктом 3 частини першої ст. 171 КПК встановлено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено, зокрема, документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.
Слідчий додає до клопотання копію заочного рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25.12.2015 року, яким визнано за ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1 ) право власності на нерухоме майно: житловий будинок, загальною площею 262,1 кв.м., житловою площею 69,1 кв.м. та на земельну ділянку, загальною площею 0,0612 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Однак, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно земельна ділянка та будинок АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_7 на праві приватної власності, який зареєстрований за ним 07.04.2015р.

Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При подачі клопотання слідчий не обґрунтував правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, можливість спеціальної конфіскації майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. З урахуванням наведеного, слідчий суддя приходить до висновку про те, що клопотання слідчого про арешт майна, подано без додержання вимог ст. 171 КПК України, а тому вказане клопотання необхідно повернути для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

Керуючись вимогами ст.ст. 131, 170-173, 236, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання слідчого ГУНП в Житомирській області ОСОБА_2 , погоджене прокурором прокуратури Житомирської області ОСОБА_3 про арешт майна, по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000608 від 19.02.2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України - повернути слідчому та встановити строк в сімдесят дві години для усунення недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1