печерський районний суд міста києва
Справа № 757/233/18-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28.02.2018 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_4 ,

законного представника ОСОБА_5 ,

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не одруженого, студента 2 курсу Київського технікуму електронних приладів, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.186 КК України,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_6 06.10.2017року приблизно о 14.10 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , де, маючи намір скоїти грабіж чужого майна, діючи умисно, розуміючи настання суспільно-небезпечних наслідків від своїх дій, з особистих корисливих мотивів, з метою власного збагачення, у присутності потерпілого та достовірно знаючи, що потерпілим усвідомлюється протиправний характер його дій, відкрито викрав у ОСОБА_7 належні йому грошові кошти на загальну суму 130 грн., чим завдав останньому матеріальної шкоди у вказаному розмірі та якими в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 підтвердив фактичні обставини, відповідно до пред`явленого обвинувачення та пояснив, що дійсно 06.10.2017 року, приблизно о 14.10 год. перебуваючи на б-рі Дружби Народів в м. Києві, при спілкуванні з ОСОБА_7 у нього виник умисел на заволодіння коштами останнього. Після чого він висловив вимогу ОСОБА_7 віддати наявні у нього гроші та відкрито забрав із гаманця останнього грошові кошти загальною сумою 130 грн., які в подальшому використав на власні потреби.

В судовому засіданні, у відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України, визнано недоцільним дослідження доказів у справі, а саме: показів потерпілого, свідків та письмових доказів, оскільки фактичні обставини нікім не оспорюються та відсутні сумніви стосовно добровільності та істинності позиції учасників судового провадження.

Оцінюючи докази зібрані в судовому засіданні, суд находить винність обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення повністю доведеною.

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_6 , які виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), суд кваліфікує за ч. 1 ст. 186 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні під час судових дебатів просила суд, у відповідності до положень ст. 105 КК України звільнити неповнолітнього ОСОБА_6 від покарання та застосувати до нього заходи виховного характеру в виді передачі неповнолітнього під нагляд батька ОСОБА_5 строком на 1 рік, посилаючись на особу обвинуваченого, його щире розкаяння та те, що бездоганною поведінкою він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.

Обвинувачений ОСОБА_6 , його законний представник ОСОБА_5 та захисник - адвокат ОСОБА_4 в судових дебатах підтримали думку прокурора щодо звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від покарання та застосування до нього заходів виховного характеру.

Виходячи із змісту ч. 1 ст.105 КК України, неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.

У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього один чи декілька примусових заходів виховного характеру, визначених частиною 2 статті 105 КК України.

Згідно Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2017 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх», рішення про звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру приймається за результатами судового розгляду обвинувальним вироком суду. При цьому слід зазначити, що системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань «звільнення від покарання» (ч.ч. 4 і 5 ст. 74, ч. 1 ст. 105 КК України), «звільнення від відбування покарання» (ст. 75, 79, 104 КК України ), «звільнення від призначеного покарання» (ст. 78 КК України) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання із застосуванням інших заходів примусу слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів в цілому. Іншими словами, суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні), керуючись ст. 105 КК України звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.

Відповідно до п. 7 Постанови пленуму Верховного Суду України №2 від 15.05.2006 року "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру", передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють (п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України), допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою.

Відповідно до вимог ст.12 КК України скоєний ОСОБА_6 злочин відноситься до злочинів середньої тяжкості.

ОСОБА_6 вину свою у вчиненому визнав повністю, раніше не судимий, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, на спеціальних обліках не перебуває, навчається, є інвалідом дитинства, має постійне місце проживання, за місцем навчання та проживання характеризується позитивно, вибачився перед потерпілим.

У відповідності до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого - суд визнає вчинення злочину неповнолітнім, його щире каяття та відшкодування завданої злочином шкоди.

У відповідності до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому , судом не встановлено.

При ухваленні даного вироку, крім наведених відомостей про особу неповнолітнього, суд враховує його ставлення до вчиненого злочину, умови його життя та виховання. Останній виховується рідною матір`ю та батьком.

Враховуючи, що злочин, за яким обвинувачується ОСОБА_6 , відноситься до злочинів середньої тяжкості, і його вчинено ним у неповнолітньому віці, обставини справи та дані, які характеризують особу обвинуваченого, який вчинив злочин вперше, щиро розкаявся, думку прокурора, яка просила звільнити неповнолітнього обвинуваченого від покарання із застосуванням до нього примусових заходів виховного характеру, та думки інших учасників судового розгляду, які не заперечували проти думки прокурора, суд доходить висновку, що обвинувачений на час постановлення вироку не потребує застосування покарання та його можливо звільнити від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру.

Вирішуючи питання про те, який саме примусовий захід виховного характеру, перелік яких визначений ч. 2 ст. 105 КК України буде найбільш ефективним та забезпечить позитивний виховний вплив, суд, з урахуванням вищезазначених відомостей про особу обвинуваченого, вважає необхідним застосувати до ОСОБА_6 заходи виховного характеру в виді передачі неповнолітнього ОСОБА_6 під нагляд батька ОСОБА_5 строком на 1 рік.

Судові витрати по справі відсутні.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Питання про речові докази судом вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 105 КК України, ст.368, 370 КПК України, суд,

З А С У Д И В :
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України.

На підставі ч. 1 ст. 105 КК України, звільнити ОСОБА_6 від покарання, без визначення його виду і розміру, із застосування примусових заходів виховного характеру у виді передачі неповнолітнього під нагляд батька ОСОБА_5 строком на 1 рік.

Речовий доказ у справі: предмет схожий на пістолет (запальничка), який переданий на зберігання до камери зберігання речових доказів Печерського управління поліції повернути ОСОБА_6 за належністю.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва, через районний суд, протягом 30 днів з дня його оголошення.

Суддя ОСОБА_1