Справа № 139/166/18
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 березня 2018 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці кримінальне провадження по обвинуваченню:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта вища, працюючого лікарем офтальмологом КУ «Мурованокуриловецька лікарня планового лікування», пенсіонера, не судимого, -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 358 КК України
з участю сторін провадження:
процесуального прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_2 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
ОСОБА_2 працюючи лікарем офтальмологом КУ «Мурованокуриловецька ЛПЛ», тимчасово виконуючи обов`язки голови лікарсько-консультативної комісії в період з 03 до 16 липня 2017 року, будучи працівником юридичної особи комунальної форми власності, 05 липня 2017 року склав за встановленою формою і необхідними реквізитами довідку про перебування ОСОБА_5 на стаціонарному лікуванні, достовірно знаючи про те, що остання на лікуванні не перебувала, скріпив зазначений документ своїм підписом та гербовою печаткою лікувальної установи, передав його ОСОБА_5 , яка використала його як доказ у цивільній справі.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_2 свою вину визнав повністю та суду пояснив, що дійсно, зокрема, 05.07.2017 виконував обов`язки голови ЛКК і, не перевіривши факти, викладені в довідці, щодо хвороби особи, підписав цю довідку і скріпив гербовою печаткою КУ «Мурованокуриловецька ЛПЛ». Просив застосувати щодо нього амністію.
З урахуванням повного визнання вини у вчиненні вищенаведеного кримінального правопорушення, а також клопотання обвинуваченого, враховуючи думку прокурора, за відсутності заперечень та сумнівів, переконавшись у добровільності позиції, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, отриманих у ході досудового слідства, оскільки обвинуваченим не оспорюються ті обставини, які ними доводяться.
Дослідження доказів було обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, що характеризують його особу.
Такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
За таких обставин суд прийшов до висновку, що дії ОСОБА_2 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 358 КК України як складання та видача працівником юридичної особи будь-якої форми власності, який не є службовою особою, завідомо підроблених офіційних документів, які посвідчують певні факти, що мають юридичне значення або надають певні права чи звільняють від обов`язків.
Відповідно до частин 1 і 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Обираючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, зокрема, що відповідно до класифікації злочинів, визначеної ст. 12 КК України, вчинене ним діяння є злочином невеликої тяжкості, особу винного, який за місцем свого проживання та роботи характеризується виключно позитивно, як такий що нічим себе не скомпрометував, є спеціалістом з доброю загальною підготовкою та організаторськими здібностями, ініціативний, дисциплінований, чуйний і уважний, за свій професіоналізм неодноразово нагороджувався грамотами і подяками (а.п. 23, 24)
До обставини, що пом`якшують покарання, суд відносить: щире каяття в скоєному злочині та активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину вперше (а.п. 18), похилий вік (а.с. 19, 22).
Ні досудовим слідством, ні судом не встановлено обставин, які б обтяжували покарання для обвинуваченого.
Напідставі викладеного, дотримуючись загальних засад призначення покарання, зокрема, принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи повне визнання вини обвинуваченим у вчиненому злочині, наявність сукупності пом`якшуючих покарання обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 слід призначити найменш тяжке покарання за вчинений ним злочин у виді штрафу, а його розмір визначити як 100 НМДГ.
В ході судового розгляду та в останньому слові обвинувачений ОСОБА_2 заявив клопотання про застосування щодо нього Закону України «Про амністію у 2016 році» в зв`язку з досягненням ним пенсійного віку (а.с. 16).
Перевіривши наявність підстав для можливого звільнення від покарання по амністії, суд прийшов до висновку, що і злочин, і особа обвинуваченого підпадають під дію Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому клопотання обвинуваченого має бути задоволеним.
Керуючись ст. 62 Конституції України, ст.ст. 349, 368, 369-371, 373, 374, 376, 395 КПК України, п. «ѓ» ст. 1, ст.ст. 9, 10 Закону України «Про амністію у 2016 році», ст.ст. 1, 3, 5, 6 Закону України «Про застосування амністії в Україні», суд
ОСОБА_2 визнати винним та призначити покарання за ч. 2 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі 100 НМДГ в сумі 1700 (тисяча сімсот) гривень.
На підставі п. «ѓ» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_2 звільнити від відбування покарання.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому і прокурору.
На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Вінницької області через Мурованокуриловецький районний суд.

Суддя: ________________