Номер провадження: 11-кп/785/781/17
Номер справи місцевого суду: 509/5223/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.08.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

перекладача ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Малиновського районного суду м.Одеси від 05 січня 2017 року у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000269 від 13 грудня 2012 року, яким

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Копчак Штефан-Водского району Республіки Молдова, що не має постійного місця проживання на території України, не працює, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

-21.07.2007 року за ч.1 ст.187 КК України до 4 років позбавлення волі,

обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України,

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Копчак Штефан-Водского району Республіки Молдова, що не мав постійного місця проживання на території України, не працює, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на території України раніше не судимий,

обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Вироком Малиновського районного суду м.Одеси від 05 січня 2017 року у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000269 від 13 грудня 2012 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчинені злочинів, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України та призначено покарання:

-за п.6 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 12 років з конфіскацією всього майна;

-за ч.4 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 років.

На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років з конфіскацією всього майна.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано у строк покарання обвинуваченого ОСОБА_8 строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 29 січня 2012 року до набрання вироком законної сили.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_11 850 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Тим же вироком ОСОБА_10 визнано винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано у строк покарання обвинуваченого ОСОБА_10 строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 29 січня 2012 року до набрання вироком законної сили.

Вирок у відношенні ОСОБА_10 ніким не оскаржується.

Не погодившись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити призначивши йому більш м`яке покарання.

Вироком суду встановлено, що 26 січня 2012 року, близько 21 години 30 хвилин. ОСОБА_8 , діючи з прямим умислом, направленим на напад із застосуванням насильства небезпечного для життя з метою заволодіння майном потерпілого ОСОБА_12 з корисливих мотивів, за попередньою домовленістю з ОСОБА_10 , під приводом продажу металобрухту проник до гаражу, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , залишивши при цьому ОСОБА_10 біля зупинки громадського транспорту для спостерігання та попередження ОСОБА_8 про можливе викриття їхніх дій сторонніми особами та надання допомоги у разі необхідності придушення опору з боку потерпілого ОСОБА_12 .

Після цього, перебуваючи у приміщенні гаражу ОСОБА_8 в період часу з 22 год. 08 хв. до 23 год. 04 хв., маючи при собі металевий арматурний прут та виходячи за межи попередньої домовленості з ОСОБА_10 діючи з корисливих мотивів, з прямим умислом, спрямованим на протиправне позбавлення життя ОСОБА_12 , з метою заволодіння майном потерпілого, завдав ОСОБА_12 не менш семи ударів металевим прутом по голові, завдавши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, що не сумісні з життям, у виді відкритої черепно- мозкової травми у вигляді сукупних ушкоджень, та заволодів майном потерпілого ОСОБА_12 а саме мобільним телефоном марки «Нокіа С1-01» вартістю 350 грн. з сім-карткою «Київстар» вартістю 20 грн. та з 40 грн. на рахунку, двома чоловічими сумками, вартістю 50 грн. та 60 грн. і грошовими коштами на суму 5000 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 стверджує, що суд першої інстанції залишив поза увагою обставини, які свідчать про фальсифікацію органами досудового розслідування кримінальною провадження щодо нього, а також на грубі порушення кримінального процесуального закону, які були допущені в ході проведення досудового розслідування.

Так, суд першої інстанції не вказав на те, що обставини, які викладені в обвинувальному акті, не відповідають фактичним обставинам подій, що відбулися.

У своїх доповненнях до апеляційної скарги, ОСОБА_8 зазначив, що просить апеляційний суд не розглядати його доводи щодо порушень кримінального процесуального закону, допущених у ході досудового розслідування та, посилаюсь на обставини, що пом`якшують покарання, а саме позитивну характеристику та поганий стан здоров`я, просить пом`якшити йому покарання, знизивши строк відбування покарання до мінімальної межи, і передбаченої законом.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти її задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями ч. 3 ст. 349 КПК України передбачено, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Апеляційний суд не перевіряє доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , в яких він оскаржує фактичні обставини кримінального провадження, оскільки судовий розгляд в суді першої інстанції був здійснений в порядку ст.349 КПК України. При цьому, головуючий суддя роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам процесу наслідки розгляду кримінального провадження за скороченою процедурою в порядку ч.3 ст.349 КПК України і що в такому разі обвинувачений буде позбавлений можливості оскаржувати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, а сам ОСОБА_8 повністю визнав свою вину та не заперечував проти такого розгляду кримінального провадження.

Крім того, в суді першої інстанції захист та представництво інтересів обвинуваченого ОСОБА_8 здійснював адвокат ОСОБА_7 , якій мав роз`яснити його підзахисному наслідки розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Відповідно до положень ч.2 ст.394 КПК України судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Враховуючи дану норму Кримінального процесуального закону, встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинених ОСОБА_8 злочинів не можуть бути оскаржені під час апеляційного розгляду кримінального провадження.

Крім того, у доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_8 просив не розглядати доводи його апеляційної скарги в частині доведеності його вини у вчиненні інкримінованих йому злочинів, а просив переглянути оскаржуваний вирок в частині пом`якшення призначеного йому покарання.

Таким чином, апеляційний суд вважає доведеною вину ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, а дії його правильно кваліфіковані судом першої інстанції за п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України..

Зі змісту статей 3 та 27 Конституції України випливає, що кожна людина має невід`ємне право на життя, яке визнається в Україні найвищою соціальною цінністю.

Пленум Верховного Суду України у пунктах 1, 2 своєї постанови №2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» вказує, що однією з важливих гарантій здійснення проголошеного статтями 3 і 27 Конституції права людини на життя і здоров`я є беззастережне виконання судами вимог кримінального процесуального закону щодо забезпечення прав потерпілих від зазначених злочинів. У справах про злочини даного виду суди зобов`язані як установлювати вину підсудних та призначати їм необхідне й достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів покарання, так і вживати всіх необхідних заходів до повного відшкодування заподіяної потерпілим матеріальної та моральної шкоди. При призначенні покарання відповідно до статей 65-69 Кримінального кодексу України суди мають ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин, що його характеризують (форма вини, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння, ступінь здійснення злочинного наміру, тяжкість наслідків тощо), особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст.65 КК України - особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд при призначенні покарання ОСОБА_8 , відповідно до ст.65 КК України та рекомендацій вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07.02.2003 року, врахував ступінь тяжкості та суспільної небезпечності вчинених особливо тяжких злочинів, особу винного, стан його здоров`я, характер та мотиви вчинених злочинів.

В якості обставини, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував його щире каяття.

Обставиною, шо обтяжує покарання обвинуваченого, суд першої інстанції визнав рецидив злочинів.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 , попередження вчинення ним нових злочинів, тобто таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого.

Підстав для призначення ОСОБА_8 більш м`якого покарання апеляційний суд не вбачає, оскільки раніше він вже був засуджений за ч.1 ст.187 КК України, під час вчинення нового розбійного нападу, вчинив навмисне вбивство потерпілого, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого його винятковий цинізм та зухвало-зневажливе і презирливе ставлення та охоронюваних Кримінальним Кодексом України суспільних відносин.

На думку апеляційного суду виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Апеляційним судом під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_8 не встановлено підстав, передбачених ч.2 ст.404 КПК України, для прийняття рішення на користь іншого обвинуваченого у даному кримінальному провадженні - ОСОБА_13 , у відношенні якого апеляційні скарги не надходили.

З таких підстав апеляційний вважає апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, в зв`язку з чим відсутні підстави для його зміни.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Малиновського районного суду м.Одеси від 05 січня 2017 року, яким ОСОБА_8 засуджений за п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України та ОСОБА_10 засуджений за ч.4 ст.187 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4