1Справа № 335/5566/17 1-кп/335/538/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 жовтня 2017 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

процесуального прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000439 від 02.02.2017, за обвинувальним актом у відношенні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 2 ст. 345 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

До суду з Запорізької місцевої прокуратури № 2 надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000439 від 02.02.2017, за обвинувальним актом у відношенні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 2 ст. 345 Кримінального кодексу України з доданими до нього матеріалами.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 серпня 2017 р. за вказаним обвинувальним актом призначене підготовче судове засідання.

У підготовчому судовому засіданні процесуальний прокурор просила призначити до судового розгляду кримінальне провадження, оскільки обвинувальний акт відповідає вимогам статті 291 КПК України, кримінальне провадження підсудне Орджонікідзевському районному суду м. Запоріжжя, відсутні підстави для зупинення та закриття кримінального провадження. Зазначила, що відсутні законні підстави для повернення обвинувального акта прокурору, оскільки у ньому мають місце лише технічні описки щодо дати його складання та затвердження.

Потерпілий та його представник у підготовчому судовому засіданні заперечували проти призначення кримінального провадження до судового розгляду, просили повернути обвинувальний акт прокуророві, оскільки обвинувальний акт не містить всіх тілесних ушкоджень, заподіяних потерпілому, що може вплинути на тяжкість кримінального правопорушення. Крім того, 14.04.2017 слідчим було призначено повторну судово-медичну експертизу, результати якої відсутні у матеріалах кримінального провадження, хоча у Реєстрі містяться дані про відповідні процесуальні рішення. Слідчий всупереч ст.ст. 40, 290 КПК України склав обвинувальний акт не за результатами розслідування, а в ході розслідування. Так, у обвинувальному акті зазначено, що він складений 26.03.2017, затверджений прокурором 26.04.2017. При цьому, у період з 26.03.2017 по 26.04.2017 вчинялись процесуальні дії у кримінальному провадженні. У Реєстрі матеріалів досудового розслідування зазначено, що обвинувальний акт складений 29.04.2017. Також не додержано приписів ст.ст. 110, 290 КПК України, оскільки обвинувальний акт складено та затверджено до надання доступу до матеріалів досудового розслідування як стороні захисту, так і потерпілому. Так, у Реєстрі зазначено, що потерпілому пропонувалось ознайомитись із матеріалами досудового розслідування 29.04.2017, та у цей день обвинувачений ознайомився із такими матеріалами, тобто вже після затвердження обвинувального акта прокурором. При цьому, письмове підтвердження факту надання доступу до матеріалів потерпілому відсутнє. В цей же час, згідно із супровідним листом прокуратури, обвинувальний акт направлено до суду 28.04.2017. Також, всупереч вимогам ст. 290 КПК України підозрюваному, захиснику, потерпілому, представнику потерпілого не було надано доступу до усіх матеріалів досудового розслідування, а саме до відеозапису з приміщення Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізької області та з відеозаписом з камер патрульних поліцейських. Отже, ці докази в подальшому можуть бути визнані судом недопустимими. Крім того, у Реєстрі матеріалів досудового розслідування не відображено повних відомостей про прийняті слідчим процесуальні рішення, зокрема, щодо складання та затвердження обвинувального акта. Також досудове розслідування було проведено не у повному обсязі.

Обвинувачений та його захисник у підготовчому судовому засіданні просили призначити до судового розгляду дане кримінальне провадження та відмовити у задоволенні клопотання про повернення обвинувального акта.

Заслухавши учасників процесу, вивчивши обвинувальний акт з доданими до нього матеріалами, суд дійшов таких висновків.

Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України.
Відповідно до частини четвертої статті 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим статтею 291 КПК України, яка, своєю чергою, передбачає вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт.
Так, відповідно до частини першої статті 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором.
Крім того, за вимогами частини третьої цієї ж статті обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.
Обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні затверджений і підписаний прокурором із зазначенням про здійснення цих дій, виходячи з займаної ним посади, що не відповідає вимогам ст.ст. 36, 37 КПК України, нормами яких закріплений особливий правовий статус прокурора по конкретному кримінальному провадженню, а посада, як прокурора, так і слідчого, відповідно до норм ст. 291 КПК України, підлягають лише окремому зазначенню в обвинувальному акті (ч. 2 п. 4 статті).
Крім того, за вимогами пункту 5 частини другої статті 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
В цей же час, у даному обвинувальному акті зазначається про повідомлення 27.03.2017 ОСОБА_6 про те, що він підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, що суперечить як пункту 5 частини другої статті 291 КПК України, так і частині четвертій статті 110 КПК України, якою наголошується на тому, що обвинувальним актом висувається обвинувачення особі, а не підозра (її зміна).
Слід також зауважити, що обвинувальний акт не містить взагалі викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, а містить лише формулювання підозри, а не обвинувачення, що є неприпустимим у обвинувальному акті.
Також в обвинувальному акті не конкретизоване місце вчинення злочину, а лише вказано, що ОСОБА_6 перебував у приміщенні Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, без зазначення адреси, назви цього приміщення (кабінет, коридор тощо).
Крім того, як передбачено пунктом 1 частини четвертої статті 291 КПК України, до обвинувального акта додається реєстр матеріалів досудового розслідування.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення.
За частиною другою цієї ж статті реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.
Вивчивши зміст обвинувального акта та Реєстру матеріалів досудового розслідування, суд встановив, що ці документи суперечать один одному.
Так, у обвинувальному акті міститься дата його складання слідчим 26.03.2017, дата його затвердження прокурором 26.04.2017. При цьому, прокурор пояснила, що у даному випадку містить технічна помилка у даті його складання слідчим, а фактично обвинувальний акт був складений у день його затвердження 26.04.2017.
Проте, у Реєстрі матеріалів досудового розслідування міститься дата складання і затвердження обвинувального акта 29.04.2017 (п. 16 р. ІІ Реєстру). При цьому, Реєстр містить дані про проведені процесуальні дії та прийняті процесуальні рішення у період з 26.04.2017 по 29.04.2017.
Зазначене у подальшому може вплинути на оцінку доказів під час судового розгляду.
При цьому, суд зауважує, що дані обставини не були предметом дослідження та перевірки згідно з ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 01.08.2017, якою було скасовано ухвалу суду першої інстанції від 14.06.2017 про повернення цього ж обвинувального акта, оскільки апеляційним судом перевірялись доводи ухвали суду першої інстанції, у якій як підставу повернення було визначено у цій частині лише розбіжності між датами складання і затвердження обвинувального акта у самому обвинувальному акті. При цьому, Реєстр матеріалів досудового розслідування не перевірявся та не аналізувався.
Разом із тим, щодо розбіжності між датами складання і затвердження обвинувального акта, які вказані в самому обвинувальному акті, то суд встановив, що має місце технічна помилка, оскільки процесуальний прокурор пояснила, що він був складений не 26 березня 2017 р., а 26 квітня 2017 р., тобто у день, коли був затверджений. Проте, навіть у разі помилковості зазначення дати складання обвинувального акта, він у цій частині суперечить даним Реєстру матеріалів досудового розслідування, в якому зазначено про прийняття процесуальних рішень та вчинення процесуальних дій у період після дати затвердження обвинувального акта, яка вказана у ньому прокурором.
Слід також зауважити, що у п. 11 р. ІІ Реєстру матеріалів досудового розслідування зазначено про прийняття 28.03.2017 постанови керівником місцевої прокуратури про продовження строку досудового розслідування, але не зазначено, до якої саме дати цей строк було продовжено. При цьому, вимогами п. 1 ч. 2 ст. 294 КПК України передбачено право керівника місцевої прокуратури продовжити строк досудового розслідування до трьох місяців. Враховуючи, що у п. 16 р. ІІ Реєстру вказується про складання обвинувального акта 29.04.2017, можна дійти висновку, що він міг бути затверджений поза межами строку досудового розслідування. Відсутність відповідних даних у Реєстрі унеможливлює перевірку судом цієї обставини та, відповідно, перевірку допустимості доказів на стадії судового розгляду.
Зазначені висновки суду також узгоджуються із правовою позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеною у листі від 03.10.2012 № 223-1430/0/4-12 «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», за яким під час підготовчого судового засідання суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він та інші документи містять положення, що суперечать одне одному.
Також Реєстр матеріалів досудового розслідування містить й інші суперечності. Так, п. 14 р. ІІ Реєстру містить інформацію про призначення слідчим 14.04.2017 повторної судово-медичної експертизи (далі СМЕ). Разом із тим, у р. І Реєстру немає даних ані про проведення первинної СМЕ, ані про проведення повторної СМЕ.
З цього приводу у підготовчому судовому засіданні процесуальний прокурор пояснила, що потерпілий відмовився від проходження повторної СМЕ. В цей же час, потерпілий пояснив, що він не відмовлявся від проходження повторної СМЕ, а перебував у лікарні у день її проведення. Крім того, він пізніше пройшов СМЕ, а висновок повторної СМЕ було спрямовано слідчому експертом. Зазначені посилання потерпілого не виключають їх спроможності, оскільки в обвинувальному акті та Реєстрі матеріалів досудового розслідування не знайшло відображення відмови потерпілого від проходження СМЕ та, відповідно, скасування постанови слідчого про призначення повторної СМЕ, або визнання подальшого проведення повторної СМЕ недоцільним.
Слід також зауважити, що Реєстр матеріалів досудового розслідування всупереч вимогам частини другої статті 109 КПК України не містить даних про проведення процесуальної дії надання доступу до матеріалів досудового розслідування потерпілому та його представнику.
Як пояснив у підготовчому судовому засіданні потерпілий та його представник, і це також не було спростовано процесуальним прокурором, речові докази вказаним учасникам процесу не відкривались, що також відповідає змісту р. І Реєстру матеріалів досудового розслідування, у якому відсутні посилання на здійснення відкриття матеріалів потерпілому та його представнику відповідно до статті 290 КПК України.
Частиною дев`ятою статті 290 КПК України передбачено, що сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні, а потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження прокурору факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів.
Згідно з частиною десятою статті 290 КПК України сторонам кримінального провадження, потерпілому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, надається достатній час для ознайомлення з матеріалами, до яких їм надано доступ. У разі зволікання при ознайомленні з матеріалами, до яких надано доступ, слідчий суддя за клопотанням сторони кримінального провадження з урахуванням обсягу, складності матеріалів та умов доступу до них зобов`язаний встановити строк для ознайомлення з матеріалами, після спливу якого сторона кримінального провадження або потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, вважаються такими, що реалізували своє право на доступ до матеріалів.

У підготовчому судовому засіданні процесуальний прокурор зазначила, що потерпілого було запрошено для ознайомлення із матеріалами кримінального провадження, про що йому направлялось відповідне повідомлення, але потерпілий та його представник у призначений день та час не з`явились. Разом із тим, суду не надано доказів зволікання потерпілого та його представника із ознайомленням з матеріалами кримінального провадження, зокрема, із речовими доказами, не надано даних про звернення прокурора до слідчого судді із клопотанням про встановлення часу на ознайомлення із такими матеріалами. Також ці дані відсутні й у Реєстрі матеріалів досудового розслідування.

Частиною дванадцятою цієї ж статті передбачено, що якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

З огляду на приписи частини дванадцятої статті 290 КПК України суд вважає, що невиконання обов`язку, передбаченого ч.ч. 9, 10 ст. 290 КПК України, породжує ситуацію невизначеності щодо дійсного відкриття та переліку відкритих стороною обвинувачення доказів, а це може у подальшому обмежити свободу сторони захисту та й сторони обвинувачення, до якої КПК України відносить потерпілого, в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також призвести до порушення права обвинуваченого на захист, хоча це визначено статтею 129 Конституції України в якості необхідної засади правосуддя.
За змістом вимог пункту b) частини третьої 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року), кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: ...b) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.
Відповідно до п. 65 рішення Європейського Суду з прав людини "Іглін проти України", підпункт «b» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує обвинуваченому «адекватний час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту», а отже, ця гарантія означає, що підготовка захисту по суті головних обвинувачень може включати проведення з його боку всіх «необхідних заходів». Обвинувачений повинен мати можливість організувати свій захист належним чином і без перешкод можливості викласти суду, який розглядає справу, всі необхідні аргументи захисту і таким чином вплинути на результат провадження (див. рішення у справі «Кан проти Австрії» (Can v. Austria), № 9300/81, доповідь Комісії від 12 липня 1984 року, серія А, № 96, п. 53, ухвалу щодо прийнятності від 26 червня 1996 року у справі «Коннолі проти Великобританії» (Connolly v. the United Kingdom) № 27245/95, і рішення від 20 січня 2005 року у справі «Майзіт проти Росії» Mayzit v. Russia), № 63378/00, п. 78). Крім того, до засобів, необхідних кожному, хто обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, належить можливість ознайомитися - для цілей підготовки свого захисту - з результатами розслідувань, які проводилися протягом усього провадження у справі (див. ухвалу щодо прийнятності від 15 січня 1997 року у справі «С.G.Р. проти Нідерландів» (С.G.Р. v. the Netherlands), № 29835/96, і рішення від 18 березня 1997 року у справі «Фуше проти Франції» (Foucher v. France), Reports 1997-11, пп. 26-38). Питання адекватності часу та можливостей наданих обвинуваченому, слід вирішувати в контексті обставин кожної конкретної справи (див.рішення у справі «Корнєв та Карпенко проти України» (Kornev and Karpenko v. Ukraine) від 21 жовтня 2010 року заява № 17444/04, п. 67).
На підставі частини п`ятої статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
В іншій частині обґрунтування необхідності повернення обвинувального акта прокурору, що наведені у клопотанні потерпілого та його представника (не зазначення всіх тілесних ушкоджень потерпілого, невірна кваліфікація діяння), суд вважає такими, що не підлягають врахуванню при вирішенні даного питання, оскільки ці обставини можуть бути встановлені та перевірені в ході судового розгляду справи.

Підсумовуючи викладене, враховуючи встановлену судом невідповідність обвинувального акта та Реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам ст. 291 КПК України, суперечність цих документів один одному, суд доходить висновку про неможливість призначення судового розгляду на підставі цього обвинувального акта, оскільки лише бездоганний підсумковий документ досудового розслідування може бути запорукою досягнення мети справедливого правосуддя у розумні строки.
Повернення перевіреного судом обвинувального акта разом з додатками прокурору буде відповідати вимогам статті 2 КПК України, за якою завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
У зв`язку із тим, що суд дійшов висновку про необхідність повернення обвинувального акта прокурору, судом не вирішувалося питання про прийняття цивільного позову потерпілого.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 109, 291, 314, 315 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
Повернути прокурору обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 345 Кримінального кодексу України.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом семи діб з дня її оголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вступна та резолютивна частини ухвали ухвалені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 9 жовтня 2017 року.
Повний текст ухвали оголошено 13 жовтня 2017 р. о 15:15 год.

Суддя ОСОБА_1