Справа №359/2876/17
Провадження №1-кп/359/266/2017
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 грудня 2017 року м. Бориспіль
Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарях ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 , потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , їх представника адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника адвоката ОСОБА_9 ,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кірово Бориспільського району Київської області, громадянина України, українця, пенсіонера, учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та постраждалого І категорії, одруженого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , та проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -
по обвинуваченню у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України, -
ОСОБА_8 вчинив вбивство ОСОБА_10 через необережність за наступних обставин.
Так, 06.01.2017 року протягом дня ОСОБА_8 знаходився за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 . На подвір`ї указаного домоволодіння перебували чотири собаки породи «східноєвропейська вівчарка» без намордників на прізвиська « ОСОБА_11 », « ОСОБА_12 », « ОСОБА_13 » та « ОСОБА_14 », власником яких згідно міжнародних ветеринарних паспортів являвся ОСОБА_8
06.01.2017 року, близько 23.00 год., ОСОБА_8 , збираючись лягати спати, особисто не перевірив та не переконався в тому, що в`їзні ворота до подвір`я є закритими, тобто територія домоволодіння являється ізольованою та виключає вільне переміщення собак за межами подвір`я, тим самим порушив вимоги Закону України «Про захист тварин від жорсткого поводження» від 21.02.2006 року, Правил утримання домашніх, диких, екзотичних та декоративних тварин у населених пунктах Бориспільського району, затверджених рішенням Бориспільської районної ради Київської області від 19.08.2010 року №393-34-V, оскільки не забезпечив безпеку оточуючих людей від заподіяння шкоди собаками та наразив на небезпеку осіб, які проходили біля подвір`я АДРЕСА_2 .
07.01.2017 року, приблизно о 06.08 год., ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходив біля подвір`я АДРЕСА_2 . В цей момент з території указаного домоволодіння подвір`я, де проживав ОСОБА_8 , через незачинені ворота вибігли чотири собаки породи «східноєвропейська вівчарка», та здійснили напад на ОСОБА_10 і спричинили останньому тілесні ушкодження у вигляді значних дефектів шкіри з м`якими тканинами на кінцівках із залученням тулуба, множинні рани на різних частинах та поверхнях тіла з пошкодженням кровоносних судин, внаслідок чого ОСОБА_10 помер.
Згідно висновку судово-медичної експертизи від 28.02.2017 року №13, смерть ОСОБА_10 настала від множинних укушено-рваних ран різних частин та поверхонь тіла з ушкодженням кровоносних судин і розвитком крововтрати та шоку. Всі виявлені на трупі ОСОБА_10 ушкодження могли виникнути від дії зубів тварин.
Таким чином, внаслідок злочинної недбалості ОСОБА_8 , який не передбачав можливості настання смерті іншої особи від вчиненого ним діяння, хоча повинен був і міг її передбачити, створив загрозу безпеці людей, внаслідок чого собаки, власником яких він являвся, здійснили напад на ОСОБА_10 , тобто діяння у вигляді посягання на життя іншої людини, в результаті якого останній загинув.
Таким чином, ОСОБА_8 , вчинив дії, які виразились у вбивстві через необережність, тобто скоїв кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 1 ст. 119 КК України.
Потерпілою ОСОБА_5 , яка діє в своїх інтересах, а також в інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , заявлено цивільний позов до ОСОБА_8 про відшкодування завданих матеріальних збитків та моральної шкоди, з урахуванням чого просила на підставі ст. 1200 ЦК України, у зв`язку втратою годувальника, стягувати щомісячний платіж в розмірі 3126 грн. 73 коп. на себе на період її інвалідності, а також на неповнолітніх дітей в аналогічному розмірі до досягнення ними повноліття, а також відшкодування моральної шкоди на кожного з позивачів по 500000 грн. 00 коп.
З урахуванням позиції обвинуваченого, а також думки захисника, потерпілих та їх представника, прокурора, суд, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження обставин вчинення ОСОБА_8 інкримінованого злочину, крім допиту обвинуваченого, зважаючи на те, що учасниками судового провадження указані обставини не оспорювались (щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, місця, часу скоєння злочину, наявності причинного зв`язку між невиконанням правил утримання домашніх тварин, незабезпечення ізоляції собак та наслідками у вигляді заподіяних тілесних ушкоджень потерпілому, від яких настала смерть останнього тощо).
В судовому засіданні ОСОБА_8 свою вину у скоєнні даного кримінального правопорушення, а саме вбивства через необережність ОСОБА_10 , визнав. У скоєному розкаявся, попросив вибачення у потерпілих, зазначив, що дійсно потерпілий загинув внаслідок його необережності, пов`язаної з утриманням собак.
Крім того, обвинувачений визнав також частково і суму цивільного позову, однак просив врахувати при цьому те, що деякі відшкодування здійснював потерпілим його син, він має дохід у виді пенсії, проживає разом з дружиною, яка також є пенсійного віку і не може самостійно пересуватися, а на своє та лікування дружини вони витрачають значну суму коштів щомісяця.
Щодо обставин вчинення правопорушення, зазначив, що на вечір 06.01.2017 року, він маючи у власності чотирьох вівчарок, які мали сертифікати та відповідні паспорти, не переконався, що ворота його домоволодіння зачинені, і територія подвір`я є ізольованою, та пішов спати, зважаючи на свій похилий вік. Зранку він почув шум та крики, у зв`язку з чим вийшов на вулицю, де побачив, що його собаки покусали людину, яка потім померла від отриманих ушкоджень. Більш детально пояснити обставини не зміг, зважаючи на те, що вночі спав, і яким чином собаки вибігли на вулицю йому не відомо, однак зранку коли він підходив до огорожі, ворота домоволодіння були незамкнені та мали вільний прохід. Після цього, його собаки були вбиті, а з ним проводили слідчі дії.
Крім того, захисник обвинуваченого та ОСОБА_8 просили застосувати до нього положення Закону України «Про амністію у 2016 році», про що подано відповідну письмову заяву, зважаючи на досягнення ним пенсійного віку.
Судом роз`яснено обвинуваченому наслідки застосування амністії щодо обвинуваченого, після чого останній погодився та наполягав на її застосуванні. Щодо застосування амністії захисник та прокурор не заперечували.
Заслухавши покази обвинуваченого, позицію потерпілих та пояснення останніх і їх представника щодо цивільного позову, дослідивши надані обвинуваченням докази, що стосуються процесуальних витрат, речових доказів та особи обвинуваченого, а також докази заявлених позовних вимог, суд приходить до наступних висновків.
Кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.1 ст. 119 КК України є вірною з наступних підстав.
Об`єктом даного злочину є життя особи, а об`єктивна сторона злочину характеризується: 1) бездіяльністю незабезпечення безпеки життя людей, що стало наслідком посяганням на життя іншої людини; 2) наслідками у вигляді смерті людини; 3) причинним зв`язком між вказаною бездіяльністю і наслідками. Злочин вважається закінченим з моменту настання смерті особи. ОСОБА_8 є суб`єктом вчинення даного злочину, а з суб`єктивної сторони злочин характеризується необережністю: злочинною недбалістю.
Вбивство через необережність слід відмежувати від випадкового заподіяння смерті (казусу), коли особа, що заподіяла смерть потерпілому, не передбачала настання смерті потерпілого від своїх дій (бездіяльності) і за обставинами справи не повинна була або не могла цього передбачати.
У п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2007 року №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» зазначається, що у випадках, коли особа позбавила потерпілого життя і передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розглядати як убивство через необережність і кваліфікувати за ст. 119 КК України.
Роз`яснення чітко орієнтує судову практику на те, що від злочинної недбалості як різновиду необережної форми вини слід відрізняти так званий випадок (казус), коли особа не усвідомлювала свою дію або бездіяльність як таку, що утворює реальну загрозу для життя іншої людини, не передбачала настання смерті цієї людини, не повинна була та й не могла її передбачити.
Випадкове спричинення смерті є різновидом невинного спричинення шкоди воно не містить складу злочину за відсутністю ознак суб`єктивної сторони, а тому не тягне за собою кримінальної відповідальності, оскільки КК не передбачає об`єктивного ставлення у вину. Іноді випадкове заподіяння смерті може бути пов`язано з обставинами, що виключають злочинність діяння, зокрема, з необхідною обороною.
В даному випадку, встановлено, що ОСОБА_8 , зважаючи на наявність чотирьох вівчарок, які здатні спричиняти тілесні ушкодження, не здійснив належних дій, пов`язаних із забезпеченням безпеки інших громадян, не перевірив ізольованість домоволодіння, не вжив вичерпних заходів тому, щоб указані собаки не мали можливості залишити територію його подвір`я, будучи власником цих собак, утримував їх з порушенням Правил тримання домашніх тварин, створив умови небезпеки оточуючим, в тому числі і громадянам, які пересувались АДРЕСА_2 , внаслідок чого чотири вівчарки, що вибігли з його подвір`я, заподіяли тілесні ушкодження, що призвели до смерті потерпілого ОСОБА_10 .
У цьому зв`язку, між бездіяльність ОСОБА_8 та наслідками у вигляді смерті потерпілого є причинний зв`язок, а тому підстав для відсутності ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України, - судом не встановлено.
Доказами вчинення указаного кримінального правопорушення, є особисті покази обвинуваченого, надані ним в судовому засіданні.
З цього приводу, прокурором, потерпілими, їх представником, стороною захисту - жодних клопотань щодо дослідження додаткових доказів не заявлено, а суд самостійно вчинити такі дії немає законних підстав, а тому під час судового розгляду здійснювалось дослідження лише тих доказів, які надані сторонами провадження.
Розгляд кримінального провадження судом здійснюється лише в межах пред`явленого обвинувачення. В той же час, зміни обвинувачення прокурором та визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом не здійснювались, а підстав для цього не встановлено.
З урахуванням наведеного та показів обвинуваченого, суд вважає, що ОСОБА_8 дійсно вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 119 КК України, внаслідок чого у суду відсутні сумніви щодо притягнення останнього до кримінальної відповідальності за санкцією указаного кримінального закону.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, санкцією ч.1 ст. 119 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до п`яти років, тому вчинений обвинуваченим злочин, згідно ст. 12 КК України, є середньої тяжкості.
Суд враховує, що обтяжуючих відповідальність обставин, визначених ст. 66 КК України, органами досудового слідства та судом не встановлено.
Щодо наявності пом`якшуючих відповідальність ОСОБА_8 обставин, відповідно до ст. 67 КК України, суд виходить з наступного.
Незважаючи на не встановлення таких на досудовому слідстві, в суді обвинувачений щиро розкаявся у скоєному, попросив вибачення у потерпілих, зазначив, що завдані збитки останнім підлягають відшкодуванню, однак з урахуванням його матеріального стану та похилого віку.
З цього приводу, судом встановлено наявність пом`якшуючої обставини у вигляді щирого каяття.
Щодо особи обвинуваченого, суд враховує, що характеризується за місцем проживання позитивно, є пенсіонером, особою похилого віку, 1937 року народження, має на утриманні непрацездатну дружину, яка потребує постійного лікування, як і він сам. Раніше до кримінальної відповідальності не притягався.
Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та його відношення до скоєного.
Підстав для застосування положень ст. 69 КК України судом не встановлено.
У зв`язку з цим, суд прийшов до висновку про необхідність обрання покарання, визначеного санкцією ч. 1 ст. 119 КК України, у виді позбавлення волі строком на три роки, із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України та призначення покарання з іспитовим строком на один рік та обов`язків, визначених ч.1 ст. 76 КК України. З цього приводу, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.
Дана міра покарання відносно обвинуваченого є необхідною і достатньою для виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та особу обвинуваченого, його матеріальне становище, відношення останнього до скоєного, його сімейний стан тощо.
В ході розгляду кримінального провадження обвинувачений заявив про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» з підстав наявності у нього пенсійного віку, про що подав письмову заяву.
З цього приводу, суд приходить до висновку про можливість та необхідність застосування амністії до ОСОБА_8 , оскільки судом встановлені наявність підстав для її застосування.
Дійсно ОСОБА_8 є пенсіонером, що підтверджується відповідним пенсійним посвідченням, має вік 80 років, що підтверджується паспортом громадянина України, копії яких долучено до матеріалів судової справи, і дослідженні судом.
Підстава для застосування акту амністії щодо ОСОБА_8 передбачена п. г) ч.1 ст. 1 указаного Закону від 22.12.2016 року, що набрав чинності 07.09.2017 року, ст. 86 КК України, положеннями Закону України «Про застосування амністії в Україні», тощо.
Перешкод для застосування положень про амністію щодо ОСОБА_8 судом не встановлено. Так, злочин, передбачений ч.1 ст. 119 КК України, який ним вчинено, є злочином середньої тяжкості, і обвинувачений подав письмову заяву про застосування до нього амністії, яку підтримав в судовому засіданні. Кваліфікація дій останнього пов`язана із вчинення злочинних дій внаслідок необережності.
Таким чином, на підставі ст. 86 КК України та указаного вище Закону, обвинувачений ОСОБА_8 підлягає звільненню від призначеного йому покарання.
Крім того, в даному судовому провадженні підлягає розв`язанню заявлений потерпілим цивільний позов.
Розгляд останнього здійснюється з дотриманням положень ст.ст. 128, 129 КПК України та вимог ЦПК України.
Відповідно до п. 29 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 року №2 «Про судову практику в справах проти життя та здоров`я особи», вирішуючи цивільний позов у кримінальній справі про відшкодування матеріальної чи моральної шкоди, заподіяної внаслідок смерті, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я потерпілого (витрат на лікування, посилене харчування, протезування, сторонній догляд, поховання тощо), суди повинні керуватися відповідним цивільним законодавством і виходити з роз`яснень із цих питань, які містяться в постановах Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" та від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" з наступними змінами.
При цьому судом встановлено, що злочином завдано матеріальної шкоди та моральної шкоди потерпілим, якими є дружина та діти загиблого.
З цього приводу суд виходить з наступного.
Згідно статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, в тому числі, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Згідно статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
В той же час, згідно статті 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.
Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.
Указаним особам, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.
Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.
Розмір відшкодування, обчислений для кожного з осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, не підлягає подальшому перерахункові, крім таких випадків: народження дитини, зачатої за життя і народженої після смерті годувальника; призначення (припинення) виплати відшкодування особам, що здійснюють догляд за дітьми, братами, сестрами, внуками померлого.
Як встановлено судом, діти загиблого ОСОБА_15 , ОСОБА_16 є неповнолітніми, а дружина ОСОБА_5 інвалідом ІІ групи.
Загиблий ОСОБА_10 отримував дохід, що становив середню заробітну плату в розмірі 4168 грн. 97 коп.
З урахуванням вимог ст. 1200 ЦК України, суд вважає за правомірне стягнення з обвинуваченого на користь дітей та дружини загиблого розмір середньомісячного заробітку (отриманийх ТОВ «Компанія «Смайл-Сервіс» та ТОВ «Сервіс Про») з розрахунку на кожного члена родини, за вирахуванням частки, що припадала на ОСОБА_10 , - 1042 грн. 24 коп. щомісячно (4168 грн. 97 коп. / чотири члена родини). При цьому судом також враховується майновий стан обвинуваченого, його пенсійний вік, розмір доходу, наявність на утриманні непрацездатної дружини теж пенсійного віку, та розмір його доходу у вигляді пенсії, яка становить 3702 грн. 60 коп. на місяць.
При розв`язанні вимог щодо стягнення моральної шкоди, суд керується відповідними положеннями ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, і вважає, остання підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілих, оскільки судом встановлено, що смертю ОСОБА_10 , як годувальника родини, останнім завдано значної моральної шкоди, яка повністю охоплюється заявленими вимогами, зважаючи на те, що дружина втратила чоловіка, а діти батька. Також, у зв`язку зі смертю ОСОБА_10 змінився і соціальний статус його родини, оскільки значно зменшились доходи сімї, змінилась черговість отримання житла, оскільки чоловік перебував на ній, як учасник бойових дій (антитерористичної операції).
Однак таке відшкодування слід визначити з урахуванням матеріального становища обвинуваченого, можливості ним реально здійснити таке відшкодування, з урахуванням наявності сина, який надавав відповідну допомогу потерпілим, що також враховується судом при прийнятті рішення в цій частині.
Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню зі стягненням з ОСОБА_8 на користь дітей загиблого до досягнення ними повноліття, та дружини, на строк дії інвалідності, щомісячно по 1042 грн. 24 коп., у зв`язку із втратою годувальника. Крім того, на відшкодування моральної шкоди на користь дітей та дружини, слід стягнути по 200000 грн. кожному.
В іншій частині вимог позивачам слід відмовити.
Долю речових доказів у справі слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні в розмірі 4763 грн. 16 коп. підлягають стягненню з обвинуваченого на користь державного бюджету України.
Запобіжний захід ОСОБА_8 не обирався, підстав для його обрання судом не встановлено.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 86, 100, 122, 124, 126, 128, 129, 318, 322, 342-351, 358, 363-368 КПК України, Закону України «Про амністію у 2016 році», суд
ОСОБА_8 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Звільнити на підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном в 1 (один) рік, з покладенням на нього, відповідно до ст. 76 КК України обов`язку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Застосувати положення п. г') ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, та звільнити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі строком на три роки з іспитовим строком.
Стягнути з ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_3 , проживаючого в АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_2 ), - щомісячно на свою користь до завершення строку дії інвалідності, - по 1042 грн. 24 коп., та на користь неповнолітніх дітей ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , - до досягнення ними повноліття, - по 1042 грн. 24 коп. на кожну.
Стягнути з ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_3 , проживаючого в АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_2 ), - на свою користь 200000 грн. на відшкодування моральної шкоди, та на користь неповнолітніх дітей ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , - по 200000 грн. на відшкодування моральної шкоди на кожну, а всього 600000 (шістсот тисяч) грн. 00 коп.
У задоволені іншої частини позовних вимог потерпілої ОСОБА_5 , - відмовити.
Речові докази у кримінальному провадженні, після набрання вироком суду законної сили: чотири міжнародні паспорти на собак, два електричні нашийники чорного кольору, - повернути ОСОБА_8 ; ватні тампони зі змивами з шиї кожної собаки, ватні тампони з порожнини пащі собак, одяг ОСОБА_10 , - знищити.
Вирок суду може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області на протязі 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_1