МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 468/258/17-к
Провадження № 1-кп/480/122/17
УХВАЛА
11 грудня 2017 року Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ;
прокурора ОСОБА_3 ;
потерпілого ОСОБА_4 ;
обвинуваченого ОСОБА_5 ;
захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 липня 2015 року за № 0000440 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Добре Баштанського району Миколаївської області, громадянина України, з базовою загальною освітою, не працюючого, не одруженого, раніше судимого: 03 жовтня 2014 року Жовтневим районним судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України до чотирьох років позбавлення волі з іспитовим строком на два роки, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -
встановив:
17 березня 2017 року з Апеляційного суду Миколаївської області, відповідно до положень ст. 34 КПК України, до Миколаївського районного суду Миколаївської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 липня 2015 року за № 0000440 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Під час підготовчого судового засідання захисник ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності, у зв`язку з закінченням строків давності.
Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав заяву свого захисника та надав згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності.
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти клопотання захисника та посилався на те, що під час проведення досудового розслідування процесуальна поведінка підозрюваного ОСОБА_5 була неналежною, а тому досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000440 зупинялося та було оголошено розшук підозрюваного ОСОБА_5 . У зв`язку із викладеним прокурор просив відмовити у задоволенні клопотання, оскільки строк давності у даному випадку складає 15 років.

Потерпілий ОСОБА_4 , у судовому засіданні, заперечував проти звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності та повністю підтримав прокурора.
Заслухавши у судовому засіданні сторін кримінального провадження, розглянувши клопотання, суд дійшов такого.

Частинами 1, 4 статті 286 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) передбачено, що звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом.
Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Суд зобов`язаний з`ясувати думку потерпілого щодо можливості звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.
Суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
У разі встановлення судом необґрунтованості клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд своєю ухвалою відмовляє у його задоволенні та повертає клопотання прокурору для здійснення кримінального провадження в загальному порядку або продовжує судове провадження в загальному порядку, якщо таке клопотання надійшло після направлення обвинувального акта до суду.
Ухвала суду про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності може бути оскаржена в апеляційному порядку (частини 2, 3, 4, 5 статті 288 КПК України).
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом: у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Статтею 49 Кримінального кодексу України встановлено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:
1) два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;
2) три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі;
3) п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості;
4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;
5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.
Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років.
Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину. При цьому строки давності обчислюються окремо за кожний злочин.
Питання про застосування давності до особи, що вчинила особливо тяжкий злочин, за який згідно із законом може бути призначено довічне позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі не може бути призначено і заміняється позбавленням волі на певний строк.
Давність не застосовується у разі вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, передбачених у статтях 109-114-1, проти миру та безпеки людства, передбачених у статтях 437-439 і частині першій статті 442 цього Кодексу.
Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності № 8 від 23.12.2005 особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у спричиненні 06 липня 2015 року умисного легкого тілесного ушкодження ОСОБА_4 , тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Злочин, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до злочинів невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.
Під час підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні 11 грудня 2017 року минуло більше ніж два роки з вчинення 06 липня 2015 року злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 .
У той же час стороною захисту до клопотання не додано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_5 іншого злочину не вчинив, а стороною обвинувачення, у судовому засіданні, надані докази, що підтверджують ухилення обвинуваченого ОСОБА_5 від слідства.
За таких обставин, суд вважає, що клопотання захисника про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності є необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню, оскільки строк визначений ч. 2 ст. 49 КК України, ще не сплинув.
Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. ст. 286, 288 КПК України, суд -
постановив:
Відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_5 , у зв`язку із закінченням строків давності.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти цієї ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.
Суддя ОСОБА_1

11.12.2017