Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/3189/13-к
Провадження № 1-кп/490/415/2017
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 жовтня 2017 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

його захисника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Миколаєві, є росіянином, громадянином України, здобув неповну середню освіту, не є одруженим, неповнолітніх дітей не має, відбуває покарання у вигляді позбавлення волі, раніше засуджувався:

-10 червня 1996 року - Центральним районним судом міста Миколаєва - за частиною 2 статті 140 Кримінального Кодексу України 1960 року - до 2 років 6 місяців позбавлення волі, був звільнений 05 серпня 1997 року на підставі Закону України "Про амністію" від 26 червня 1997 року;

-03 лютого 1999 року - Центральним районним судом міста Миколаєва - за частиною 3 статті 140 Кримінального Кодексу України 1960 року - до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, був звільнений 09 серпня 2003 року по відбуттю строку покарання;

-01 червня 2005 року - Ленінським районним судом міста Миколаєва - за частиною 1 статті 309, частиною 2 статті 187 Кримінального Кодексу України 2001 року - до 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, був звільнений 13 червня 2012 року по відбуттю строку покарання

та також засуджувався 29 липня 2013 року Заводським районним судом міста Миколаєва за частиною 2 статті 185, частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 185, частиною 3 статті 185, частиною 2 статті 187 Кримінального Кодексу України 2001 року - до 6 років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини належного йому майна

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 187 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним
Станом на 24 січня 2013 року на 00 годин 30 хвилин ОСОБА_4 , дійшов згоди з двома іншими особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження /надалі - співучасниками/ щодо заволодіння майном ОСОБА_7 .

Реалізуючи спільний з ОСОБА_4 злочинний співучасники в районі перетину вулиць Інженерної та проспекту Леніна /зараз - Центрального/ у місті Миколаєві з метою заволодіння майном ОСОБА_7 застосували до потерпілого насилля, яке є небезпечним для його життя та здоров`я, під час чого йому були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

Внаслідок застосованого насильства ОСОБА_7 впав на землю та втратив можливість до спротиву.

Усвідомивши, що у такий спосіб була подолана можливість потерпілого чинити опір та скориставшись цим, ОСОБА_4 зняв з потерпілого куртку , у якій була банківська картка КБ "ПриватБанк"на ім`я ОСОБА_8 та гроші в сумі 250 грн.

Після цього ОСОБА_4 разом із співучасниками з місця вчинення злочину зникли, викраденим розпорядились на власний розсуд, зокрема - за допомогою отриманої у такий спосіб картки зняли з банківського рахунку 6.000 грн.

Внаслідок дій ОСОБА_4 та співучасників потерпілому була заподіяна матеріальна шкода у загальному розмірі 6.250 грн.

Статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винними у вчиненні яких визнаються обвинувачені
Кваліфікуючи дії обвинуваченого суд виходить з вимог частини 1 статті 337 КПК України, відповідно до яких судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту; зміна правової кваліфікації кримінального правопорушення може здійснюватись судом лише у випадку, якщо це покращує становище особи, відносно якої здійснюється кримінальне провадження, а в інших випадках - лише за ініціативою прокурора шляхом зміни обвинувачення в суді.

В цьому випадку обвинувачення прокурором не змінювалось.

Наявність об`єктивної сторони нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбою) та визначеної державним обвинуваченням кваліфікуючої ознаки, а саме - скоєння злочину за попередньою змовою групою осіб - знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи.

Разом з цим, така кваліфікуюча ознака, як вчинення розбою особою, яка раніше вчинила розбій - державним обвинуваченням не вказана.

За такого цим вироком ОСОБА_4 притягається до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України - за напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин
І......Факти протиправного вилучення майна потерпілого, обсяг вилученого майна та причетність обвинуваченого ОСОБА_4 до такого вилучення підтверджується наступними зібраними у справі та дослідженими судом доказами.
1. Ті обставини, що
24 січня 2013 року біля 00 годин 30 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи в районі перехрестя вулиці Інженерної та проспекту Центрального у місті Миколаєві, зняв куртку з потерпілого ОСОБА_7 , який у той час був у безпорадному стані,
ніким не заперечується.

Також ніким не заперечується й те, що в кишені викраденої за таких обставин куртки була банківська картка КБ "ПриватБанк" на ім`я ОСОБА_8 .
Так, ці обставини у суді прямо підтвердив сам обвинувачений ОСОБА_4 , який пояснював, що дійсно в вечорі 23 січня 2013 року на вулиці Радянській /зараз - Соборної/ випадково зустрів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , яких він раніше не знав, які попросили в нього цигарку.
Він дав їм цигарку.
Після цього йому запропонували випити, але він відмовився.
Далі після нетривалої розмови він пішов у своїх справах проспектом Центральним у бік вулиці Садової. В одному напрямку із ним сам по собі у власних справах йшов ОСОБА_10 .
Де в цей час були ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , він не знає.
Через деякий проміжок часу ОСОБА_10 пройшов вперед, а він / ОСОБА_4 / продовжував йти у своєму темпі.
Невдовзі він вийшов на перетин вулиць Інженерної та проспекту Центрального, де натрапив на ОСОБА_7 , який лежав на землі та виглядав непритомним. При цьому причини такого стану потерпілого він / ОСОБА_4 / на той час не знав.
Тоді він вирішив, скориставшись безпорадним станом потерпілого, таємно заволодіти його майном, в зв`язку із чим зняв з ОСОБА_7 курточку та обнишпорив кармани.
В одному з карманів він знайшов банківську картку та папірець, на якому був написаний пін код.
Оскільки він сам не вміє користуватись банкоматом, він пішов до Сіті-Центру з тим, щоб попитати перехожих зняти для його гроші.
У Сіті-Центрі він зустрів ОСОБА_10 , якого попросив зняти гроші, на що той погодився, та вони пішли до банкомату. Через деякий час до них підійшов ОСОБА_9 , який зняв гроші та передав їх йому / ОСОБА_4 /.
Отриманими у такий спосіб грошима він розпорядився на власний розсуд, зокрема - частину з них віддав ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
До того ж:

-з рапорту інспектора 1 роти БПС ММУ УМВС України в Миколаївській області старшого сержанта міліції ОСОБА_11 , що залучений до матеріалів кримінального провадження, вбачається, що під час виконання своїх службових обов`язків з забезпечення правопорядку він, перебуваючи у складі наряду, 24 січня 2013 року біля 3 години 25 хвилин за вказівкою потерпілого ОСОБА_8 затримав ОСОБА_4 та ще одну особу, оскільки на ОСОБА_4 була вдягнута куртка, яку потерпілий впізнав, як свою;

-з заяви ОСОБА_4 від 24 січня 2013 року, що була написана ним власноручно, вбачається, що він добровільно видав куртку чорного кольору;

-з охоронної розписки потерпілого вбачається, що він отримав видану ОСОБА_4 чорну куртку, як таку, що належить йому / ОСОБА_7 /;

-з протоколу пред`явлення осіб для впізнання від 24 січня 2013 року вбачається, що потерпілий ОСОБА_7 серед чотирьох пред`явлених йому осіб впізнав ОСОБА_4 , як особу, яка вчинила відносно нього протиправне діяння.

До того ж, з показів свідка ОСОБА_8 , що була допитана під час судового розгляду цього кримінального провадження, відомо, що вона знає зі слів свого сина ОСОБА_7 , що коли він впав та втрачав свідомість, він відчував, що з його знімають курточку.

Та обставина, що з нього знімали курточку тоді, коли він перебував у безпорадному стані, підтверджується й інформацією, що міститься у фонограмі судового засідання апеляційного суду Миколаївської області від 26 лютого 2014 року, яка була досліджена під час судового розгляду відповідно до ухвали суду від 31 серпня 2016 року.

При цьому суд вважає відомості, що містяться в показах свідка ОСОБА_8 та вказаній фонограмі в частині, що аналізується, допустимими доказами, оскільки

1)обставини, для з`ясування яких використовуються вказані відомості, по суті ніким не заперечуються
2)наявність цих обставин підтверджується іншими наявними у матеріалах справи доказами, що були перелічені вище
3)обставини надання показів потерпілим у суді апеляційної інстанції викликають довіру щодо їх достовірності;
4)факт надання показів потерпілим у суді апеляційної інстанції є безспірним
5)необхідність у спростуванні цих відомостей в сторони захисту є відсутньою;
6)допитати потерпілого у суді не видається за можливе через його смерть.
2. Далі, з залученої до матеріалів кримінального провадження роздруківки руху банківських коштів на банківській картці ОСОБА_8 (матері потерпілого ОСОБА_12 ) вбачається, що у проміжок часу з 03 год. 12 хвилин до 03 години 13 хвилин з викраденої у вказаний вище спосіб банківської картки КБ "ПриватБанк" були зняті кошті у загальному розмірі 6.000 грн. двома транзакціями по 3.000 грн. кожна.
Ця обставина сторонами кримінального провадження не заперечується.

При цьому матеріали кримінального провадження також свідчать, що:

-інших, окрім банківської картки, цінних речей 23 січня 2013 року потерпілий ОСОБА_7 при собі не мав;

-сама курточка, якою заволодів ОСОБА_4 , як зазначено в обвинувальному акті, не має для потерпілого матеріальної вартості, тобто - не становила інтересу із точки зору матеріального збагачення.

Наведене у сукупності, тобто - незначний проміжок часу між вчиненням злочину та зняттям коштів з банківської картки, а також - відсутність інших, окрім банківської картки, предметів, що могли б стати метою нападу - доводить, що в цьому випадку протиправні дії щодо ОСОБА_12 вчинялись саме з метою заволодіння банківською карткою, яка й була головним предметом злочинних посягань.

ІІ......Про роль ОСОБА_4 у вилученні майна потерпілого свідчать наступні зібрані у справі та досліджені судом докази.
1. Наведені вище покази обвинуваченого ОСОБА_4 свідчать про те, що в момент заволодіння майном потерпілого ОСОБА_4 особисто внаслідок його безпосередніх дій та під час спілкування із потерпілим не мав можливості отримати інформацію про те, що в ОСОБА_12 є наявною банківська картка, тим більше - відомості про наявність на відповідному рахунку грошових коштів. При цьому відомостей про інакше матеріали справи не містять.

Також не містять матеріали кримінального провадження й відомостей про те, що в момент вчинення протиправних дій відносно потерпілого ОСОБА_4 знав пін-код картки ОСОБА_8 , без знання якого заволодіння цією карткою вочевидь втрачало сенс, адже можливість розпоряджатись нею обвинувачений не отримав би.

До того ж обвинувачений ОСОБА_4 стверджує, що особисто він користуватись банкоматом не вміє, хоча в той же час стверджує, що розраховував на зняття готівки з банківської картки.

Наведене доводить, що під час вчинення злочину відносно ОСОБА_12 . ОСОБА_4 :
-отримував інформацію про майно, яке необхідно викрасти, від інших осіб;
-розраховував на участь цих же осіб в отриманні доступу до грошових коштів.
2. Таке, в свою чергу, доводить, що під час вчинення протиправних дій ОСОБА_4 :

-безпосередньо виконував частину об`єктивної сторони злочину - протиправного вилучення майна потерпілого;

-докладав зусиль для досягнення злочинного результату, що були зумовлені діями інших осіб та в свою чергу тягли за собою наступні дії інших осіб;

-його дії перебували у причинно-наслідковому зв`язку із злочинними діями інших осіб та спричиняли сукупно з діями таких осіб суспільно-небезпечні наслідки

До того ж, він:

-усвідомлював обсяг дій, що мали бути вчинені іншими особами, та обсяг своїх дій;

-сам бажав діяти протиправно та бажав, щоб інші особи діяли з тим, щоб був досягнутий злочинний результат у вигляді протиправного вилучення майна потерпілого;

-усвідомлював, що діє спільно з іншими особами та бажав діяти разом із ними.

Відповідно до статті 26 Кримінального Кодексу України таке означає, що він діяв у співучасті з іншими особами

ІІІ......Про дійсний характер протиправних дій ОСОБА_4 та співучасників, вчинених задля заволодіння майном ОСОБА_12 , свідчать наступні зібрані у справі та досліджені судом докази.
1. Обвинувачений у суді зазначив, що під час вилучення майна потерпілого діяв з огляду на безпорадний стан потерпілого.
Про причини настання такого стану свідчить висновок судово-медичного експерта № 172 від 28 січня 2013 року, з якого вбачається, що перед вилученням майна в потерпілого ОСОБА_7 були наявними тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, що утворились від дії не менш, як 1-2 ударних впливів тупих твердих предметів.
При цьому з заяви потерпілого, що була подана ним в день вчинення протиправних дій, вбачається, що дії щодо заподіяння йому перелічених тілесних ушкоджень відбулись фактично одночасно з діями щодо вилучення його майна.
Наведене доводить, що в цьому випадку застосування фізичного насильство виступало способом заволодіння майном потерпілого, та про його застосування обвинуваченому ОСОБА_4 було відомо та він, вилучаючи майно, скористався результатами такого насильства.
2. З висновку судово-медичного експерта № 172 від 28 січня 2013 року вбачається, що заподіяні ОСОБА_12 тілесні ушкодження за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.
Таке доводить, що задля заволодіння майном потерпілого було застосоване насильство, що є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.
Оцінюючи наведені вище докази у їх сукупності, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину за встановлених судом обставин доведеною.

Мотиви неврахування окремих доказів.
1. У своїй заяві від 24 січня 2013 року ОСОБА_4 зазначає, що вказану куртку отримав від свого товариша, її раніше зняли з чоловіка, якого в його /обвинуваченого/ присутності обікрали.

Але в цій частині посилання, що містяться у заяві, суд не може сприймати, як достовірний доказ, за такого.

В цій частині заява, що аналізується, містить відомості, які надаються у письмовій формі органу досудового розслідування. Отже, в контексті частини 1 статті 95 КПК України ці відомості є нічим іншим, як показами обвинуваченого під час досудового розслідування. При цьому відповідно до частини 4 статті 95 КПК України суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатись на них. Отже, в цій частині відомості, що містяться у вказаній заяві, є недопустимим доказом.

До того ж, ці відомості не підтверджуються іншими доказами у справі та суперечать сукупності доказів, що були наведені вище.

2. У згаданому вище протоколі пред`явлення особи для впізнання вказується, що потерпілий впізнав ОСОБА_4 , як особу, яка наносила йому удари по обличчю.

Але в цій частині посилання, що містяться у протоколі впізнання, суд не може сприймати, як достовірний доказ, за такого.

В цій частині заява, що аналізується, містить відомості, які надаються у усній формі органу досудового розслідування. Отже, в контексті частини 1 статті 95 КПК України ці відомості є нічим іншим, як показами обвинуваченого під час досудового розслідування. При цьому відповідно до частини 4 статті 95 КПК України суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатись на них. Отже, в цій частині відомості, що містяться у вказаній заяві, є недопустимим доказом.

До того ж, докази на підтвердження цих посилань в матеріалах справи відсутні.

В той же час відомості, що містяться у цих посиланнях, спростовуються низкою досліджених судом доказів.

Зокрема, з відомостей, що містяться у фонограмі судового засідання апеляційного суду Миколаївської області від 26 лютого 2014 року, яка була досліджена під час судового розгляду відповідно до ухвали суду від 31 серпня 2016 року вбачається, що потерпілий заперечував той факт, що ОСОБА_4 наносив йому будь-які тілесні ушкодження.

До того ж, свідок ОСОБА_8 у суді, викладаючи події зі слів її сина, факт нанесення саме ОСОБА_4 тілесних ушкоджень синові заперечувала.

При цьому суд вважає відомості, що містяться в показах свідка ОСОБА_8 та вказаній фонограмі в частині, що аналізується, допустимими доказами, оскільки

1)обставини, для з`ясування яких використовуються вказані відомості, по суті ніким не заперечуються
2)наявність цих обставин підтверджується іншими наявними у матеріалах справи доказами, що були перелічені вище
3)обставини надання показів потерпілим у суді апеляційної інстанції викликають довіру щодо їх достовірності;
4)факт надання показів потерпілим у суді апеляційної інстанції є безспірним
5)ці покази підтверджують доводи сторони захисту та були отримані за клопотанням сторони обвинувачення;
6)допитати потерпілого у суді не видається за можливе через його смерть.

3. Обвинувачений ОСОБА_4 стверджував, ніби він дізнався про пін-код від банківської картки, оскільки цей пін-код був записаний на папірці, що також був у кишені вилученої ним в ОСОБА_7 куртки.
Але ці покази обвинуваченого не підтверджуються іншими матеріалами кримінального провадження.
В той же час, вони спростовуються показами свідка ОСОБА_8 , які вона надала безпосередньо у суді під час судового розгляду кримінального провадження.
При цьому суд відзначає, що в цьому випадку свідок надає покази безпосередньо про відомі саме їй фактичні обставини справи, адже викрадена банківська картка належала їй, через що їй особисто відомі обставини її використання, зокрема, її сином.
Підстави для сумнівів у достовірності показів цього свідка в цій частині в суду є відсутніми.
Так, по-перше, ці покази є послідовними.
По-друге, під час розгляду цього кримінального провадження судом не встановлено зацікавленості цього свідка у збільшенні покарання ОСОБА_4 , адже свідок зазначала, що, як на її думку, ОСОБА_4 не є винним у подіях, що стались, він лише /надалі - дослівно/: "Оказался не в том месте не в то время".
По-третє, матеріали справи не містять також доказів зацікавленості свідка у притягненні до відповідальності будь-якого з ймовірних співучасників ОСОБА_4 .
До того ж, ці покази підтверджуються відомостями, що містяться у фонограмі судового засідання апеляційного суду Миколаївської області від 26 лютого 2014 року, яка була досліджена під час судового розгляду відповідно до ухвали суду від 31 серпня 2016 року та з яких вбачається, що потерпілий навів пін-код викраденої картки на пам`ять безпосередньо у судовому засіданні та факт, що цей пін-код був записаний на будь-якому папірці заперечував.

При цьому суд вважає відомості, що містяться у вказаній фонограмі в частині, що аналізується, допустимими доказами, оскільки

1)вони не є вирішальними для вирішення питання про дійсний розвиток подій;
2)вони свідчать про обставини, які природно випливають з обставин, встановлених на підставі інших доказів, зокрема - із способу заволодіння грошовими коштами та ступеню участі обвинуваченого ОСОБА_4 у його реалізації, які самі по собі свідчать про наявність інших співучасників злочину;
3)обставини надання показів потерпілим у суді апеляційної інстанції викликають довіру щодо їх достовірності;
4)факт надання показів потерпілим у суді апеляційної інстанції є безспірним;
5)інтереси органу, що створив цей документ - апеляційного суду Миколаївської області - не пов`язані з інтересами обвинуваченого.
6)допитати потерпілого у суді не видається за можливе через його смерть.
Посилання ж ОСОБА_4 , окрім наведеного, спростовуються також наведеними вище доказами в частині, що доводить, що заволодіння саме банківською карткою й було головною метою злочинного нападу.
Ця обставина, окрім іншого, доводить, що ще на етапі планування злочину ОСОБА_4 та співучасники знали, що зможуть використати цю картку для зняття грошей з банківського рахунку, отже - вже на той момент знали або були впевнені у тому, що отримують її пін-код.
У випадку ж випадкового його отримання з папірця, що випадково опинився у кишені, настання встановлених вище обставин поза розумним сумнівом не є можливим.
4. Обвинувачений ОСОБА_4 під час судового розгляду кримінального провадження наполягав на тому, що особисто він жодних тілесних ушкоджень потерпілому не наносив.
Але з огляду на те, що такі тілесні ушкодження потерпілому наносили його співучасники з тим, щоб полегшити вилучення майна, та результатами застосованого насильства ОСОБА_4 скористався під час безпосереднього заволодіння майном, ці посилання обвинуваченого лише свідчать про його роль у вчиненні злочину, але на кваліфікацію його дій не впливають.
5. Обвинувачений ОСОБА_4 стверджував, ніби він не знає, хто саме та у зв`язку із чим застосував насильство до ОСОБА_7 .
Але ці покази спростовуються наведеними вище доказами того, що насильство щодо ОСОБА_7 та вилучення в його майна в цьому випадку відбувались практично одночасно.
6. Захист стверджує, що в діях ОСОБА_4 є відсутнім склад злочину, передбаченого статтею 187 Кримінального Кодексу України, спираючись про те, що особисто він тілесних ушкоджень потерпілому не наносив, про їх заподіяння іншими особами не знав.
Але посилання захисту в частині того, що обвинувачений не знав про застосування насильства відносно потерпілого, не відповідають дійсним фактичним обставинам справи, адже спростовуються наведеними вище доказами.
Що ж стосується тієї обставини, що особисто ОСОБА_4 насильства не застосовував, то вона, як доведено вище, на кваліфікацію дій обвинуваченого не впливає.
Отже, ці посилання не можуть бути покладеними у підґрунтя судового рішення.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, ані під час досудового розслідування, ані у суді встановлено не було.
При цьому та обставина, що обвинувачений у суді визнав свої власні дії у вчиненні злочину не може бути розціненою, як така, що пом`якшує його покарання, адже він не визнав того доведеного судом факту, що вчиняв злочин у співучасті, а також - інші суттєві обставини кримінального провадження.
Обставини, що обтяжують його покарання обвинуваченого.
З залучених до матеріалів кримінального провадження довідки про судимості, а також копії вироку Ленінського районного суду міста Миколаєва від 01 червня 2005 рок вбачається, що ОСОБА_4 раніше засуджувався, зокрема:
-10 червня 1996 року - за частиною 2 статті 140 Кримінального Кодексу України 1960 року

-03 лютого 1999 року - Центральним районним судом міста Миколаєва - за частиною 3 статті 140 Кримінального Кодексу України 1960 року

судимості за вчинення цих злочинів не були ані знятими, ані погашеними у встановленому законом порядку.
Цим вироком же ОСОБА_4 знов засуджується за вчинення умисного злочину.
Відповідно до статті 34 Кримінального Кодексу України за такого вчинення нового злочину визнається рецидивом, що, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 67 Кримінального Кодексу України є обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого.
Цю обставину державне обвинувачення не вказувало, як таку, що обтяжує покарання, але відповідно до частини 2 статті 67 Кримінального Кодексу України її врахування, як такої, є обов`язковим, та врахування її самим судом узгоджується із вимогами пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання"

Отже, як обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд враховує рецидив злочинів.
Що ж стосується повторності вчинення злочинів ОСОБА_4 , то ця обставина передбачена у частини 2 статті 187 Кримінального Кодексу України, через що відповідно до частини 4 статті 67 Кримінального Кодексу України не може враховуватись, як така, що обтяжує його покарання.
Органи досудового розслідування як на обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого, посилаються на те, що він вчинив злочин за попередньою змовою групою осіб.
Але ця обставина також є передбаченою частиною 2 статті 187 Кримінального Кодексу України, як кваліфікуюча ознака вчиненого цим обвинуваченим діяння. Отже, відповідно до частини 4 статті 67 Кримінального України ця обставина не може враховуватись, як така, що обтяжує його покарання.

Мотиви призначення покарання.
При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно обвинуваченого, суд, керуючись приписами статті 65 Кримінального Кодексу України, враховує ступень суспільної небезпеки вчиненого ним правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність, а також - відомості, що характеризують його особу.

Оцінюючи характер та ступень тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину, суд враховує, що відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України він відноситься до категорії тяжких.

Водночас суд враховує й роль обвинуваченого у вчиненні цього злочину, зокрема - те, що він, не будучи знайомим із потерпілим особисто, не знав та й не міг знати ані про наявність в нього банківської картки, ані про її пін-код, отже - не він визначав мету злочину, а за такого - й не відігравав вирішальної ролі у прийнятті рішення про його вчинення. До того ж, він не застосовував насильства до потерпілого.

Ці обставини, окрім іншого, підтверджуються й посиланнями свідка ОСОБА_8 під час судового розгляду кримінального провадження.

Оцінюючи відомості про особу винного, суд відзначає, що він перебуває на обліку в Миколаївському обласному наркологічному диспансері з діагнозом "Синдром залежності від опіатів" неодноразово проходив примусове лікування від наркоманії, на момент затримання був учасником програми замісної терапії. При цьому він ніде не працював, не навчався, легальних джерел доходів та соціально-корисливих зв`язків у суспільстві не мав.

Таке призводить до висновку про те, що вчинений ним злочин став безпосереднім проявом обраного ним способу життя.

Суд враховує також стан здоров`я обвинуваченого, який страждає на ряд хронічних тяжких невиліковних хвороб. Разом із цим, суд враховує, що наявні в обвинуваченого хвороби також були здобуті ним внаслідок свідомо обраного ним способу життя.

Оцінюючи встановлені судом обставини, що впливають на призначення покарання обвинуваченому, у їх сукупності, суд доходе висновку про те, що йому слід призначити покарання в межах санкції частини 2 статті 187 Кримінального Кодексу України.

При цьому на підставі частини 4 статті 70 Кримінального Кодексу України до призначеного за цим вироком покарання слід частково приєднати покарання, призначене обвинуваченому за злочини, за вчинення яких він був засудженим вироком Заводського районного суду міста Миколаєва від 29 липня 2013 року

Вирішення цивільного позову.
Під час досудового розслідування потерпілим ОСОБА_7 до обвинувачених, зокрема - до обвинуваченого ОСОБА_4 - був заявлений цивільний позов про відшкодування 2.250 грн.

За його життя шкода йому була відшкодована у повному обсязі, на цей час він помер.

За такого суд вважає, що спірні правовідносини не допускають правонаступницва, через що вважає за необхідне на підставі пункту 6 частини 1 статті 205 Кримінального Кодексу України провадження за позовною заявою до ОСОБА_4 закрити.

Вирішення питання про запобіжний захід, а також про порядок обчислення строку відбуття покарання.
І......Під час розгляду кримінального провадження запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

ІІ......Відповідно до частини 4 статті 70 Кримінального Кодексу України у строк покарання, що остаточно призначається обвинуваченому за цим вироком, зараховується покарання, що було відбуте ним за попереднім вироком за правилами, передбаченими у статті 72 цього Кодексу.

1. З огляду на це суд враховує, що обвинувачений відбуває покарання за попереднім вироком - за вироком Заводського районного суду міста Миколаєва від 29 липня 2013 року - з 09 лютого 2013 року.

При цьому протягом періодів з 09 лютого 2013 року до 30 серпня 2013 року та з 04 вересня 2013 року до теперішнього часу до його застосовувалось попереднє ув`язнення, а протягом періоду з 31 серпня 2013 року до 03 вересня 2013 року він відбував покарання за вироком, що набув чинності.

2. Період відбуття покарання - з 31 серпня 2013 року до 03 вересня 2013 року - підлягає зарахуванню у строк покарання з розрахунку 1 день позбавлення волі за 1 день відбуття строку покарання.

3. Порядок зарахування попереднього ув`язнення у строку покарання у період з 09 лютого 2013 року до теперішнього часу статтею 72 Кримінального Кодексу України регулювався по-різному.

Так, редакція частини 5 статті 72, що діяла станом на 09 лютого 2013 року, передбачала зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання у вигляді позбавлення волі з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.

24 грудня 2015 року набув чинності Закон України № 838-VIII "про внесення змін до Кримінального Кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання", який передбачав, що: "Зарахування судом строку попереднього ув`язнення ... проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі".

21 червня 2017 року набув чинності Закон України № 2046-VIII "Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення", який передбачає, що: " Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день..."

Наведене доводить, що вказані норми регулювали не статус осіб, відносно яких застосоване попереднє ув`язнення, але - лише порядок зарахування строку перебування особи у відповідному статусі у строк покарання протягом відповідного періоду.

Так:

-протягом періоду до 23 грудня 2015 року цей строк мав зараховуватись з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі;

-протягом періоду з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року - з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі;

-протягом періоду з 21 червня 2017 року - з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі

Оскільки ж запроваджений з 24 грудня 2015 року порядок зарахування відповідного строку пом`якшував правове становище особи у разі її засудження, відповідно до частини 1 статті 5 Кримінального Кодексу України він, у разі засудження особи, має розповсюджуватись й на період до його запровадження.

Оскільки ж з 21 червня 2017 року діє порядок, що, у разі засудження є менш сприятливий, він відповідно до частини 2 статті 5 Кримінального Кодексу України не може бути розповсюдженим на період, що тривав до запровадження такого порядку.

При цьому суд враховує, що після 21 червня 2017 року попереднє ув`язнення обвинуваченого тривало, станом на 20 червня 2017 року не було закінченим.

Отже, правові підстави для розповсюдження раніше діючого порядку на період попереднього ув`язнення обвинувачених, що тривав після 21 червня 2017 року, є відсутніми.

Наведене доводить, що строк попереднього ув`язнення обвинуваченому слід зарахувати таким чином:

-період з 09 лютого 2013 року до 30 серпня 2013 року (до дня набрання чинності вироком Заводського районного суду міста Миколаєва) - з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі;

-період з 04 вересня 2013 року (з моменту його тимчасового залишення у СІЗО міста Миколаєва) до 20 червня 2017 року - з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

-період з 21 червня 2017 року до моменту набрання цим вироком чинності - з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.

Речові докази у справі слід зберігати до розгляду кримінального провадження відносно співучасників злочину.
Керуючись ст.ст. 368, 373-374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_13 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 187 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 8 років 6 місяців із конфіскацією усього належного йому майна.

На підставі частини 4 статті 70 Кримінального Кодексу України шляхом часткового складання цього покарання, та покарання, призначеного ОСОБА_4 за злочини, за вчинення яких він засуджений вироком Заводського районного суду міста Миколаєва від 29 липня 2013 року та остаточно за сукупністю злочинів призначити йому покарання у вигляді 9 /дев`яти/ років 2 /двох/ місяців позбавлення волі із конфіскацією усього належного йому майна.
Строк відбуття покарання обраховувати з моменту ухвалення цього вироку.

На підставі частини 4 статті 70, частини 5 статті 72 Кримінального Кодексу України зарахувати у строк відбуття покарання, призначеного ОСОБА_4 :

-період з 09 лютого 2013 року до 30 серпня 2013 року - з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі;

-період з 31 серпня 2013 року до 03 вересня 2013 року - з розрахунку 1 день відбутого покарання за 1 день позбавлення волі;

-період з 04 вересня 2013 року до 20 червня 2017 року - з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

-період з 21 червня 2017 року до моменту набрання цим вироком чинності - з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.

Провадження за цивільним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4 - закрити.
Речові докази у справі зберігати до розгляду справи відносно співучасників злочину.

Вирок може бути оскарженим до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_14 =

26.10.2017