Справа № 183/4599/17
№ 1-кп/183/931/17
В И Р О К
іменем України
06 жовтня 2017 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження №0000247 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Торське, Краснолиманського району Донецької області, громадянина України, одруженого, РНОКПП НОМЕР_1 , з середньо - спеціальною освітою, військовослужбовця за контрактом, сержанта з матеріального забезпечення розвідувальної роти військової частини НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та мешкає у військовій частині польова пошта НОМЕР_2 , раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -
в с т а н о в и в:
29 жовтня 2014 року наказом № 170 командира (по стройовій частині) військової частини польова пошта НОМЕР_2 , яка дислокується у АДРЕСА_2 , військовослужбовця за контрактом ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_2 та призначено на посаду сапера інженерно - саперного відділення інженерно - саперного взводу механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_2 .
01 жовтня 2015 року наказом № 231 командира (по стройовій частині) військової частини польова пошта НОМЕР_2 , солдату ОСОБА_5 присвоєно чергове військове звання «молодший сержант» та призначено на посаду командира бойової машини - командира відділення 6 механізованої роти 2 механізованого батальйону.
01 лютого 2016 року наказом №33 командира (по стройовій частині) військової частини польова пошта НОМЕР_2 молодшого сержанта ОСОБА_5 призначено на посаду сержанта з матеріального забезпечення розвідувальної роти.
Молодший сержант ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст. ст. 9,11,12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 6 грудня 1991 року № 1932-ХІ1 зі змінами, визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Однак, 15 серпня 2016 року молодший сержант ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_2 , самовільно залишив розташування військової частини без поважних причин, в умовах особливого періоду, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_2 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв до 07 липня 2017 року, коли молодший сержант ОСОБА_5 самостійно прибув до військової частини польова пошта НОМЕР_2 та повідомив про себе.
Таким чином, у період з 15 серпня 2016 року по 07 липня 2017 року молодший сержант ОСОБА_5 самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_2 без поважних причин та незаконно перебував поза межами військової частини, в умовах особливого періоду.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винним себе у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю підтвердивши, що зазначене в обвинувальному акті повністю відображає обставини скоєного ним злочину та показав, що в серпні 2014 року він добровольцем прийшов на військову службу. З січня 2015 року він вже вдруге знаходився в зоні проведення антитерористичної операції, де під час бойових дій в районі Донецького аеропорту отримав вогнепальне поранення та його було направлено на лікування до госпіталю. Після одужання він повернувся до військової частини для подальшого продовження служби, його цивільна дружина завагітніла, у зв`язку з важкою течією вагітності він самовільно залишив військову частину та поїхав додому до дружини, а після народження дочки, він самостійно, добровільно повернувся до військової частини. У скоєному щиро кається.

В судовому засіданні сторони не оспорювали обставини, при яких скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення встановленою і його дії належить кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує, що скоєний ним злочин відноситься до категорії тяжких, однак, обставин, що обтяжують його покарання згідно ст. 67 КК України не встановлено.

Крім того, обвинувачений є особою, що раніше не судима, вину визнав повністю, характеризується позитивно (а.п.69,70-71,72), має на утриманні неповнолітню дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.п.23,32), отримав вогнепальне кульове проникаюче сліпе поранення під час захисту Батьківщини (а.п.33,34,35,36,37-38,39-40,41,42,43-44,46,47), приймав участь в антитерористичній операції, є учасником бойових дій (а.п.67,68,74).

Щире каяття ОСОБА_5 та з`явлення зі зізнанням визнаються обставинами, що пом`якшують його покарання.

Аналізуючи сукупність зазначених обставин, суд виходячи з поняття покарання та його цілей, керуючись ст. 50 КК України, вважає необхідним ОСОБА_5 призначити покарання у вигляді мінімального позбавлення волі, в межах, передбачених санкцією статті за відповідний злочин.

Однак, 07 вересня 2017 року набрав чинності ЗУ "Про амністію у 2016 році" від 22 грудня 2016 року №1810-VIIІ і відповідно до ч.2 зазначеного закону ОСОБА_5 є суб`єктом застосування амністії, як такий, що захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення та отримав статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням на його ім`я (а.п.74).

Відповідно до ч.2 ст. 3 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Враховуючи, що обмежень, передбачених ст. 4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст.9 ЗУ "Про амністію у 2016 році", щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 амністії, судом не встановлено, обвинувачений заявив клопотання про застосування до нього амністії, суд вважає, можливим призначивши ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі, звільнити від його відбування, застосувавши до нього ЗУ "Про амністію у 2016 році".
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, а також всі обставини по справі, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, ЗУ "Про амністію у 2016 році", суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.2 Закону України "Про амністію у 2016 році" звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання.
Копію вироку ОСОБА_5 , вручити негайно.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів лише з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1