АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Служби безпеки України, Державної митної служби та Державної прикордонної служби України Департаменту нагляду у кримінальному провадженні Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01.12.2017 року,-
В с т а н о в и л а:
Згідно ухвали слідчого судді, у задоволенні клопотання відмовлено з підстав не доведення органом досудового розслідування, що вказане у клопотанні майно, яке було вилучено в ході проведення обшуку є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи або іншим чином підпадає під чітко визначені правові ознаки, передбачені ст. 170 КПК України.
Мотивуючи свою апеляційну скаргу вказує на те, що з висновками слідчого судді про відсутність правових підстав, передбачених ст. 170 КПК України для накладення арешту на майно погодитись неможливо, оскільки при проведенні обшуку присутні в приміщенні особи пояснили, що в ньому здійснюється обмін валют. При цьому, у приміщенні були відсутні будь-які дозвільні документи або відомості стосовно власників. Присутні в приміщенні співробітники також відмовились назвати керівника даного обмінного пункту, а також осіб, яким належать виявлені в приміщенні грошові кошти та предмети. Облік наявних в приміщенні грошових коштів не вівся, присутні не змогли назвати точну суму грошових коштів або надати відповідний журнал обліку з актуальними даними, пояснити походження та законні шляхи набуття грошових коштів. Викладені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що перелічені у клопотанні предмети використовувались для легалізації (відмивання) грошових коштів, отриманих злочинним шляхом, у зв`язку з чим ці грошові кошти та предмети постановою від 25.11.2017 року визнані речовими доказами у кримінальному провадженні. Однак, слідчим суддею, як вважає прокурор, належним чином необґрунтовано з яких підстав вилучене в ході обшуку майно не може бути речовим доказом у кримінальному провадженні, а лише процитовано загальні норми КПК України.
Крім того, слідчим суддею взагалі не прийнято рішення щодо грошових коштів у сумі сто п`ятдесят тисяч гривень, які належать ОСОБА_7 , хоча у своєму клопотанні слідчий просив їх арештувати.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вимоги апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
01.12.2017 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва у задоволенні клопотання слідчого відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні клопотання про арешт майна, слідчий суддя послався на те, що органом досудового розслідування не доведено відповідність вилученого під час проведення обшуку майна, щодо якого ставиться клопотання про арешт, критеріям зазначеним у статті 98 КПК України, а відтак відсутність правової підстави, передбаченої ч. 3 ст. 170 КПК України, на яку орган досудового розслідування посилається у своєму клопотанні.
Однак, на думку колегії суддів, з таким висновком слідчого судді погодитись неможливо з огляду на наступне.
Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Частиною третьою статті 170 КПК України передбачено, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Разом з тим, згідно із статтею 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, висновки слідчого судді про відсутність правових підстав, передбачених ст. 170 КПК України для арешту вилученого майна, на думку апеляційного суду є неспроможними та необґрунтованими.
Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
П о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Служби безпеки України, Державної митної служби та Державної прикордонної служби України Департаменту нагляду у кримінальному провадженні Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 задовольнити.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого в ОВС 1 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_6 , погодженого прокурором, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, ОСОБА_5 про арешт майна задовольнити.
Накласти арешт на наступне майно:
-грошові кошти на загальну суму один мільйон сімсот шістнадцять тисяч двісті гривень;
-грошові кошти в сумі сто дев`яносто вісім тисяч сімсот доларів США;
- грошові кошти в сумі одинадцять тисяч дев`ятсот Євро;
-грошові кошти в сумі п`ятдесят п`ять тисяч російських рублів;
-грошові кошти в сумі одна тисяча сто сімдесят фунтів стерлінгів;
-грошові кошти в сумі п`ятсот польських злотих;
-ноутбук марки «PackardBell», серійний номерNXC3UEU0114510B74F6600;
-ноутбук марки «HP», серійний номерCND6495ZJN;
-ноутбук марки «HP», серійний номерCND4483V27;
-мобільний телефон марки«XiaomiRedmi 4X» із СІМ-карткою з абонентським номером оператора «Vodafone» НОМЕР_1 , серійний номер НОМЕР_2 .
Ухвала Апеляційного суду м. Києва оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/220/2017 Категорія ст. 170 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_11
Доповідач: ОСОБА_1