Справа № 157/2323/17 Провадження №11-кп/773/431/17 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.289 КК України Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 листопада 2017 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - заступника керівника Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_8 на вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 23 червня 2017 року,
В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець і жителя АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, одружений, на утриманні четверо дітей, не працюючий, раніше в порядку ст. 89 КК України не судимий, -
засуджений за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом 2 (двох) років не вчинить нового злочину і виконає відповідно до ст. 76 КК України покладені обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, а також не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Постановлено стягнути із ОСОБА_7 на користь Управління Державної казначейської служби України у Камінь-Каширському районі 3922 (три тисячі дев`ятсот двадцять дві) гривні 23 копійки витрат за лікування потерпілого від злочину.
Вироком вирішено долю речових доказів та судових витрат.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 24 серпня 2016 року близько 02 год., на порушення п. 2.3а Правил дорожнього руху України, керуючи в темну пору доби технічно несправним трактором марки «Т-25», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , у якому згідно висновку експерта № 136 від 18 травня 2017 року система рульового керування знаходилась в технічно несправному та непрацездатному стані, у вигляді експлуатаційного зносу шарнірів кінематичного ланцюга, а також граничного зносу робочої гвинтової пари рульового механізму, які виникли поступово, в процесі тривалої експлуатації за відсутності належного технічного обслуговування, і яку водій ОСОБА_7 міг виявити під час експлуатації транспортного засобу, оскільки дані несправності мають зовнішні ознаки, а саме значне збільшення люфту на рульовому колесі, в порушення п. п. 12.1, 12.3, 21.1, 31.4, 31.4.2г цих Правил, помістив в кабіну трактора трьох пасажирів без наявності обладнаних для них пасажирських місць та рухаючись по автодорозі, яка сполучає с. Теклине з автодорогою № Т-03-08 сполученням Ратне Камінь-Каширський Любешів, допустив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, негайно не вжив заходів щодо зменшення швидкості до такої, яка б не перевищувала безпечної за умовами фактичної видимості дороги в напрямку руху аж до зупинки, натомість внаслідок несправності втратив контроль над транспортним засобом, з`їхав у правий за напрямком руху кювет та допустив перекидання трактора.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир потерпілий ОСОБА_9 , який знаходився в кабіні трактора, отримав тяжкі тілесні ушкодження, що небезпечні для життя.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_7 своїми умисними протиправними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України.
В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію дій обвинуваченого, вид та розмір покарання просить вирок суду скасувати у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність при викладенні юридичної формули кримінального правопорушення, визнаного доведеним судом, просить ухвалити новий вирок, яким визнати доведеним обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України, що полягає у порушенні правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, залишивши ОСОБА_7 призначене покарання. Посилається на те, що суд першої інстанції правильно визнав винним ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за обставинами інкримінованими в обвинувальному акті. Проте, при формулюванні та визнанні доведеним юридичної формули злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, помилково прийшов до висновку про вчинення ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження. При цьому, у вироку не наведено будь-яких мотивів, з яких суд відкинув обвинувачення в частині інкримінованої ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України кваліфікуючої ознаки вчинення злочину як порушення правил експлуатації транспорту.
Також вказує на те, що судом в порушення вимог ч.1 ст.129, п.2 ч.4 ст.374 КК України у резолютивній частині вироку не зазначено рішення про цивільний позов. У решті вирок суду просить залишити без зміни.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 заявив клопотання про застосування до нього ЗУ «Про амністію у 2016 році», оскільки він має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей.
Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційної скарги, пояснення прокурора, який підтримував апеляційну скаргу і клопотання ОСОБА_7 , просив їх задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_7 , який апеляційну скаргу заперечив, просив застосувати до нього ЗУ «Про амністію у 2016 році», перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 до задоволення з таких підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за обставинами інкримінованими в обвинувальному акті, а також правильність призначення обвинуваченому покарання та звільнення від його відбуття на підставі ст.ст.75, 76 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюється.
Твердження прокурора про безпідставне виключення з обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України кваліфікуючої ознаки порушення правил експлуатації транспорту знайшло своє підтвердження при апеляційному розгляді справи.
Так, місцевий суд, встановивши доведеними фактичні обставини, при формулюванні юридичної формули злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, безпідставно прийшов до висновку, що ОСОБА_7 вчинив лише порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
При цьому жодних мотивів про виключення з обвинувачення ОСОБА_7 такої кваліфікуючої ознаки, як порушення правил експлуатації транспорту, яка інкримінувалась останньому згідно обвинувального акту, у своєму вироку не навів.
Враховуючи, що вказана кваліфікуюча ознака була інкримінована органом досудового розслідування ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України, і місцевий суд безпідставно її відкинув, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що згідно з ст.ст.413, 409 КПК України є підставою для скасування вироку та ухвалення апеляційним судом нового вироку в цій частині.
Під час ухвалення нового вироку апеляційний суд враховує те, що доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за обставинами інкримінованими в обвинувальному акті, є правильною та прокурором в апеляційній скарзі не оспорюється.
Апеляційний суд визнає винним ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та кваліфікує його дії як порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
Крім того, покликання прокурора на незазначення у резолютивній частині вироку рішення про задоволення цивільного позову є слушним.
Частиною 4 ст.374 КПК України передбачено, що у резолютивній частині вироку зазначаються в тому числі і рішення про цивільний позов.
За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду в частині кваліфікації дій ОСОБА_7 та задоволення цивільного позову скасуванню з ухваленням нового вироку.
Відповідно до п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 КК України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, які на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку мають дітей, яким не виповнилось 18 років, щодо яких не позбавлені батьківських прав.
Таким чином в даному кримінальному провадженні наявні підстави застосування амністії до обвинуваченого та звільнення його від покарання.
Обмеження щодо застосування амністії до ОСОБА_7 відсутні.
Згідно матеріалів справи, обвинувачений має чотирьох дітей, а саме: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.п.94), батьківських прав відносно яких не позбавлений.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд, вважає за можливе звільнити ОСОБА_7 від відбування, як основного, так і додаткового покарання згідно вироку Камінь-Каширського районного суду від 23 червня 2017 року, на підставі п. «В» ст. 1 ЗУ «Про Амністію у 2016 році».
На підставі викладеного, керуючись статтями ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України п. В ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2016 році», апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - заступника керівника Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.
Вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 23 червня 2017 року щодо ОСОБА_7 в частині кваліфікації його дій та цивільного позову скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким визнати доведеним обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України, що полягає у порушенні правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
Резолютивну частину вироку доповнити рішенням наступного змісту «Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі управління Державної казначейської служби України у Камінь-Каширському районі Волинської області про стягнення з ОСОБА_7 на користь даного управління витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від кримінального правопорушення, в розмірі 3922,23 грн., задовольнити повністю».
В решті вирок залишити без змін.
Звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання за вироком Камінь-Каширського районного суду від 23 червня 2017 року на підставі п. «В» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Вирок набирає законної сили негайно та може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення його апеляційним судом.

Головуючий:

Судді: