Справа № 461/9370/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/441/17 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 листопада 2017 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 0002977 за апеляційною скаргою прокурорів у кримінальному провадженні прокуратури Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на вирок Галицького районного суду м.Львова від 03.02.2017 року відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Львівської області, Пустомитівського району, с. Гринів, громадянина України, українця, з середньою освітою, раніше неодноразово судимого, останній раз 12.10.2015 року Шевченківським районним судом м. Львова за ч.2. ст. 185, 75,76 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком терміном на 1 рік 6 місяців, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.15 - ч.2 ст.186 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Житомира, громадянина України, українця, з середньою освітою, тимчасово не працюючого, раніше неодноразово судимого, останній раз 23.11.2009 року Богунським районним судом м. Житомира за ч.3 ст.185, ч.3 ст.186, 70 КК України до 6 років позбавлення волі, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.3 ст.15 - ч.2 ст.186 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_10 ,

потерпілої ОСОБА_11 ,

захисників-адвокатів - ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

встановила:
Прокурори у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , ОСОБА_7 подали апеляційну скаргу на вирок Галицького районного суду м. Львова від 03.02.2017 року, яким:

- ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст.185 КК України, ч. 3 ст. 15-ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання:

за ч. 2 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі строком на 1(один) рік.

за ч.3 ст.15 - ч.2 ст.186 КК України - у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Згідно ч.1 ст.70 КК України,

шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_8 , покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Відповідно до ч. 4 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 12.10.2015 року у виді 2 років позбавлення волі більш суворим, призначено остаточне покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Обраний по справі ОСОБА_8 запобіжний захід тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 рахується з 24.08.2015 року, тобто з моменту фактичного затримання.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк відбуття покарання ОСОБА_8 перебування його в Львівській установі виконання покарань УДПтСУ у Львівській області №19 в період з 24.08.2015 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

- ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15-ч.2 ст. 186 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Визнано ОСОБА_9 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України через недоведеність, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим та виправдано.

Обраний по справі ОСОБА_9 запобіжний захід тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 рахується з 24.08.2015 року, тобто з моменту фактичного затримання.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк відбуття покарання ОСОБА_9 перебування його в Львівській установі виконання покарань УДПтСУ у Львівській області №19 в період з 24.08.2015 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Вирішено питання з речовими доказами у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурори просять вирок суду першої інстанції скасувати, та ухвалити новий вирок, яким:

- ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15- ч.2 ст.186, ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання:

за ч.3 ст. 15- ч.2 ст.186 КК України у виді 4 років позбавлення волі;

за ч.2 ст.186 КК України у виді 6 років позбавлення волі;

У відповідності до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання ОСОБА_9 у виді 6 років позбавлення волі;

- ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст.15 - ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання:

за ч.2 ст.185 КК України у виді 1 року позбавлення волі;

за ч.3 ст. 15- ч.2 ст.186 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

У відповідності до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання ОСОБА_14 у виді 4 років позбавлення волі.

Вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 12.10.2015 року відносно ОСОБА_8 , засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з призначенням іспитового строку терміном 1 рік 6 місяців виконувати самостійно.

Апелянти покликаються, що вирок суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим у зв`язку невідповідність викладених у ньому висновків фактичним обставинам справи, істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність.

Апелянти, звертають увагу, що ОСОБА_9 крім того органами досудового розслідування обвинувачується в тому, що 04.07.2015 року, близько 07:30 год., перебуваючи по вул. Шевченка, поблизу Янівського кладовища у м. Львові, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, вчиненого повторно, з корисливих мотивів, побачивши коли ОСОБА_15 намагалась відповісти на телефонний дзвінок, ривком лівої руки заволодів мобільним телефоном марки «ALCATEL 6030 D» ІМЕІ 1) НОМЕР_1 ІМЕІ 2) НОМЕР_2 , срібного кольору вартістю 1888 гривень, в яком знаходились дві сім-карти мобільного оператора зв`язку «Київстар» № НОМЕР_3 , вартістю 20 гривень, на рахунку якої знаходиться грошові кошти в сумі 10 гривень, сім-карта мобільного оператора зв`язку «Лайф» № НОМЕР_4 вартістю 20 гривень, на рахунку якої знаходилися грошові кошти в сумі 5 гривень, також на мобільному телефоні знаходився чохол чорного кольору вартістю 99 гривень та плівка на екрані вартістю 100 гривень та з місця вчинення злочину втік, чим заподів потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 2142 гривні. Таким чином, вчинив відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 186 КК України. Однак в суді першої інстанції не знайшло свого підтвердження пред`явлене ОСОБА_9 обвинувачення по даному епізоду.

Апелянти зазначають, що суд при розгляді повинен досліди докази як ті, що викривають так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати оцінку з точки зору їх належності, допустимості, достовірності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України. Однак судом першої інстанції, всупереч вимогам вказаних норм, жодним чином не спростовано та не відхилено докази сторони обвинувачення, якими підтверджується винуватість ОСОБА_9 , а саме показань потерпілої ОСОБА_16 , яка в судовому засіданні підтвердила факт викрадення у неї мобільного телефону, особу обвинуваченого ОСОБА_9 вона впізнала по зовнішньому вигляду та татуюванні, які були на тілі грабіжника. Крім того у вирок були зазначені покази самого обвинуваченого ОСОБА_9 про події ночі 04.07.2015 року, які багато в чому перекликалися з показами потерпілої та інших допитаних свідків, але при цьому цим показам не було надано належної вмотивованої оцінки.

Апелянти наголошують, що суд першої інстанції вибірково послався на покази допитаних в суді осіб та не навів підстав для виправдання обвинуваченого з зазначених мотивів, з яких суд відкинув докази обвинувачення. Також суд не взяв до уваги ряд доказів, які були досліджені в суді та могли істотно вплинути на висновок суду, а саме: заяву потерпілої ОСОБА_15 , про залучення до провадження як потерпілу від 10.07.2015 року, в якій вона повідомила про заволодіння її мобільним телефоном невідомим чоловіком; копії коробки від мобільного телефону «ALCATEL 6030 D», копії товарного чеку на придбання мобільного телефону «ALCATEL 6030 D», від 08.01.2014 року; розтаємнений протокол про хід проведення установлення місцезнаходження радіоелектронного засобу від 16.09.2015 року. Такими діями суд першої інстанції порушив вимоги ст.2 КПК України, а саме не забезпечив повний та неупереджений судовий розгляд.

Крім того апелянти наголошують, що у відповідності по п.23 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі ч.1 ст.70 КК України остаточного покарання, виходячи з його виду та розміру. Коли особа, щодо якої було застосовано таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожен вирок виконується самостійно. Таким чином Галицький районний суд м.Львова призначивши обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді 4 років позбавлення волі, яке підлягає реальному відбуванню, не повинен був застосовувати принцип поглинення покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Львова, яке має виконуватися самостійно.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.08.2015 року, близько 00 год. 00 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи по вул. Ковжуна, №9 у м. Львові, з метою протиправного збагачення, маючи умисел на заволодіння чужим майном, таємно викрав автомобільне запасне колесо автомобіля марки ВАЗ 21-011, д.н.з НОМЕР_5 , шляхом підважування та злому багажника, чим спричинив ОСОБА_17 матеріальні збитки у розмірі 500 гривень.

Крім того, 24.08.2015 року, близько 03:10 год., ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , діючи в групі між собою, перебуваючи по вул. Коперника, 20 у м. Львові, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна з метою протиправного збагачення, намагалися відкрито викрасти майно ОСОБА_18 , при цьому ОСОБА_19 застосовуючи насильство, схопив потерпілого, повалив на землю та утримував його, в той час як ОСОБА_20 викрадав майно потерпілого, однак, свого злочинного умислу не довели до кінця з причин, що не залежали від їхньої волі, оскільки не змогли подолати опір потерпілого та були затримані працівниками правоохоронних органів.

Крім того, ОСОБА_9 органами досудового розслідування обвинувачується в тому, що 04.07.2015 року, близько 07:30 год., перебуваючи по вул. Шевченка, поблизу Янівського кладовища у м. Львові, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, вчиненого повторно, з корисливих мотивів, побачивши коли ОСОБА_15 намагалась відповісти на телефонний дзвінок, ривком лівої руки заволодів мобільним телефоном марки «ALCATEL 6030 D» ІМЕІ 1) НОМЕР_1 ІМЕІ 2) НОМЕР_2 , срібного кольору вартістю 1888 гривень, в яком знаходились дві сім-карти мобільного оператора зв`язку «Київстар» № НОМЕР_3 , вартістю 20 гривень, на рахунку якої знаходиться грошові кошти в сумі 10 гривень, сім-карта мобільного оператора зв`язку «Лайф» № НОМЕР_4 вартістю 20 гривень, на рахунку якої знаходилися грошові кошти в сумі 5 гривень, також на мобільному телефоні знаходився чохол чорного кольору вартістю 99 гривень та плівка на екрані вартістю 100 гривень та з місця вчинення злочину втік, чим заподів потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 2142 гривні. Таким чином, вчинив відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України. На переконання суду першої інстанції, в результаті дослідження, аналізу та оцінки перевірених судом доказів, не знайшло свого підтвердження пред`явлене ОСОБА_9 обвинувачення по даному епізоду.

Заслухавши доповідача, міркування прокурора, який просив задоволити апеляційну скаргу, думку захисників - адвокатів ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , підтриману обвинуваченими ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про залишення без задоволення апеляційної скарги прокурорів, думку потерпілої ОСОБА_11 , яка просила задоволити апеляційну скаргу прокурорів, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурорів підлягає до часткового задоволенню виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції відповідно до ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно п.1 ч.3 ст.374 КПК України зазначено, що у разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині зазначаються: формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Зі змісту ст.370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У свою чергу положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Разом з тим колегія суддів погоджується з покликаннями прокурорів, що у вироку суд першої інстанції безпідставно відкинув доводи сторони обвинувачення та виправдано обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.2 ст. 186 КК України та неправильно призначено остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , оскільки судом першої інстанції були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи скоєння ОСОБА_8 та ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15- ч.2 ст.186 КК України та скоєння ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, які підтверджуються доказами, дослідженими судом і наведені у вироку, дав діям обвинувачених правильну юридичну оцінку, які сторонами кримінального провадження не оскаржуються.

Доведеність їх винуватості за скоєння кримінальних правопорушень об`єктивно підтверджується сукупністю доказів наявних в матеріалах кримінального провадження, які не викликають будь-яких сумнівів у колегії суддів.

Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Водночас виправдовуючи ОСОБА_9 , по ч.2 ст.186 КК України, суд першої інстанції неналежно врахував покази потерпілої ОСОБА_15 щодо викраденого у неї мобільного телефону та впізнання в ОСОБА_9 особи, яка в неї вкрала мобільний телефон та інші докази, які були предметом розгляду в суді першої інстанції.

В суді апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_11 підтвердила факт викрадення у неї мобільного телефону марки «ALCATEL 6030 D», ОСОБА_9 04.07.2015 року, по вул. Шевченка, поблизу Янівського кладовища у м. Львові. Її покази про те, що на початку липня 2015 року, точної дати не пригадує, близько сьомої години ранку поверталася додому з центру по вул. Ак. Кучера, їй стало погано, вона почала задихатися і обперлася на стіну будинку. Ззаду до неї хтось підійшов, обійняв її і намагався допомогти, невідомий назвався ОСОБА_21 . Вони пішли по вул. Шевченка до Янівського кладовища, згодом задзвонив телефон, коли витягала його з сумки невідомий чоловік, який назвався ОСОБА_21 , вирвав телефон та побіг, та те, що вона впізнала в ОСОБА_9 , людину яка викрала у неї мобільний телефон. Ці її покази підтверджуються дослідженими доказами та показами двох свідків:

- чоловік потерпілої ОСОБА_16 - ОСОБА_22 , який повідомив суду першої інстанції, що про події які відбулися 04.07.2015 року йому стало відомо від його дівчини, яка розповіла, що невідома особа вкрала у неї телефон;

- свідка ОСОБА_23 , який повідомив суду першої інстанції, що влітку 2015 року телефон марки «Samsung», чорного кольору за обміном йому передала особа на ім`я ОСОБА_24 . Зі слів ОСОБА_24 , телефон дав йому ОСОБА_9 . Свідок подарував цей телефон своїй дівчині. Через місяць телефон вилучили працівники міліції;

- протокол пред`явлення особи для впізнання від 09.09.2015 року (т.3, а.с.44-47), згідно якого потерпіла ОСОБА_16 впізнала обвинуваченого ОСОБА_9 , як особу котра 04.07.2015 року відкрито заволоділа її мобільним телефоном;

- протоколом огляду предмету мобільного телефону марки «Alcatel»» від 08.09.2015 року (т.3, а.с.51);

- протоколом огляду місця події від 01.09.2015 року (т.3, а.с 52-56), згідно якого ОСОБА_23 добровільно видав мобільний телефон марки «Alcatel» IMEI: НОМЕР_1 ; IMEI: НОМЕР_2 , який перебував у нього в руках та повідомив, що даний телефон він придбав у свого знайомого та ім`я ОСОБА_25 приблизно один - два місяці тому.

Проаналізувавши належним чином вищевказані докази колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не вмотивував чому саме не дав оцінки показам свідків та дослідженим доказам по епізоду з потерпілою ОСОБА_11 , жодним чином не вмотивував та не спростував чому відхилив докази сторони обвинувачення вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні відкритого викрадення чужого майна, яке вчинене повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Таким чином суд першої інстанції безпідставно виправдав ОСОБА_9 по даному епізоду та не призначив покарання за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, що в подальшому призвело до неправильного призначення остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_9 .

Судом першої інстанції ОСОБА_8 було визнано винним по обвинуваченню в даному кримінальному провадженні у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст.185 КК України, ч. 3 ст. 15-ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання:

за ч.2 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі строком на 1(один) рік.

за ч.3 ст.15 - ч.2 ст.186 КК України - у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Згідно ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_8 , покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Відповідно до ч. 4 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 12.10.2015 року у виді 2 років позбавлення волі більш суворим, призначено остаточне покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі строком на 4(чотири) роки.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурорів про неправильне призначення судом першої інстанції остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , оскільки злочин за вироком суду першої інстанції від 12.10.2015 року був скоєний пізніше, ніж злочини за вироком Галицького районного суду м. Львова від 03.02.2017 року, а також погоджується з тим, що обвинуваченому ОСОБА_9 необхідно призначити покарання за ч.2 ст. 186 КК України.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції від 03.02.2017 року в частині виправдання ОСОБА_9 ( по епізоду відносно потерпілої ОСОБА_15 ) та в частині призначення покарання обвинуваченим підлягає скасуванню із постановленням вироку апеляційним судом в цих частинах.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_9 вчинив відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України, а саме, що він, 04.07.2015 року, близько 07:30 год., перебуваючи по вул. Шевченка, поблизу Янівського кладовища у м. Львові, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, вчиненого повторно, з корисливих мотивів, побачивши коли ОСОБА_15 намагалась відповісти на телефонний дзвінок, ривком лівої руки заволодів мобільним телефоном марки «ALCATEL 6030 D»ІМЕІ1)35193 ІМЕІ 2) НОМЕР_2 , срібного кольору вартістю 1888 гривень, в яком знаходились дві сім-карти мобільного оператора зв`язку «Київстар» № НОМЕР_3 , вартістю 20 гривень, на рахунку якої знаходиться грошові кошти в сумі 10 гривень, сім-карта мобільного оператора зв`язку «Лайф» № НОМЕР_4 вартістю 20 гривень, на рахунку якої знаходилися грошові кошти в сумі 5 гривень, також на мобільному телефоні знаходився чохол чорного кольору вартістю 99 гривень та плівка на екрані вартістю 100 гривень та з місця вчинення злочину втік, чим заподів потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 2142 гривні.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, колегія суддів враховує вимоги ст.65 КК України та обставини, встановлені судом першої інстанції при призначенні покарання, які в апеляційній скарзі не оспорюються, а також ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставини при яких їх вчинено.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів призначає обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч.2 ст.186 КК України.

Разом з цим колегія суддів погоджується з покликанням прокурора про те, що судом першої інстанції було неправильно застосовано Закон України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 .

Таким чином колегія судів апеляційної інстанції враховує, що ОСОБА_8 будучи засудженим вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 12.10.2015 року за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим терміном 1 рік 6 місяців, дане покарання обвинувачений не відбув.

В суді апеляційної інстанції захисник - адвокат ОСОБА_13 заявили клопотання про зарахування обвинуваченому ОСОБА_9 строк перебування під вартою згідно вимог ч.5 ст. 72 КК України в строк покарання.

Згідно вимог Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року №838-7, який набрав чинності 24.12.2015 року, до частини 5 ст.72 КК України, з врахуванням внесених змін, визначено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження особи до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Як вбачається з вироку Галицького районного суду м.Львова від 03.02.2017 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перебувають під вартою з 24.08.2015 року (з часу затримання) у Львівській установі виконання покарань у Львівській області.

Вирок Галицького районного суду м.Львова був винесений 03.02.2017 року (тобто до 18.05.2017 року коли ч.5 ст. 72 КК України була викладена в новій редакції згідно Закону України № 2046-VIII від 18.05.2017 року, який набув законної сили 21.06.2017 року), де було зазначено про те, що на підставі ч.5 ст.72 КК України до строку позбавлення волі обвинуваченим зараховано строк попереднього ув`язнення з 24.08.2015 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Станом на 03 .11.2017 року вирок суду першої інстанції не набув законної сили.

З вищенаведеного вбачається, що обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з 24.08.2015 року по 20.06.2017 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі., а з 21.06.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418 КПК України, колегія суддів, -
ухвалила :
Апеляційну скаргу прокурорів у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , ОСОБА_7 - задоволити частково.

Вирок Галицького районного суду м.Львова від 03.02.2017 року відносно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - скасувати в частині по епізоду вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України відносно потерпілої ОСОБА_11 та призначення покарання обвинуваченим.

Ухвалити новий вирок, яким:

ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 - ч.2 ст.186, ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання:

за ч.3 ст. 15- ч.2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі;

за ч.2 ст. 186 КК України у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі;

У відповідності до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання ОСОБА_9 у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 рахувати з 24.08.2015 року, тобто з моменту фактичного затримання.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в новій редакції від 18.05.2017 року) зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебування його в Львівській установі виконання покарань УДПтСУ у Львівській області №19 в період з 24.08.2015 року по 20.06.2017 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, а з 21.06.2017 рок з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 15- ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання:

за ч.2 ст.185 КК України у виді 1 року позбавлення волі;

за ч.3 ст. 15- ч.2 ст.186 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

У відповідності до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання ОСОБА_8 у виді 4 років позбавлення волі.

Вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 12.10.2015 року відносно ОСОБА_8 , засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з призначенням іспитового строку терміном 1 рік 6 місяців виконувати самостійно.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 рахувати з 24.08.2015 року, тобто з моменту фактичного затримання.

Зарахувати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності до ч.5 ст.72 КК України (в новій редакції від 18.05.2017 року), в строк відбуття покарання перебування його в Львівській установі виконання покарань УДПтСУ у Львівській області №19 в період з 24.08.2015 року по 20.06.2017 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, а з 21.06.2017 рок з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржена в касаційному порядку протягом одного місяця з дня його проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженими, які перебувають під вартою в той же строк, з моменту отримання копії вироку.

Головуючий:

Судді :