Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/6572/17
Провадження № 1-кп/490/802/2017
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 грудня 2017 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є громадянином України, здобув середню освіту, не є одруженим, має сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , є таким, що не має судимостей,

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 185 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним
В грудні 2016 року ОСОБА_4 , перебуваючи у будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , діючи навмисно, з корисливих спонукань, таємно заволодів належним ОСОБА_6 монітором-телевізором LG M197WDP-PC чорного кольору вартістю 1.000 грн. 75 коп.
Після цього з місця вчинення злочину обвинувачений зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.

Статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винними у вчиненні яких визнаються обвинувачені
Дії обвинуваченого слід кваліфікувати за частиною 1 статті 185 Кримінального Кодексу України - як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Докази на підтвердження встановлених судом обставин
Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений свою вину у вчиненні злочину за обставин, вказаних в обвинувальному акті, визнав.

При цьому він зазначав, що дійсно у грудні 2016 року на замовлення потерпілого ОСОБА_6 виконував роботи у належній потерпілому квартирі. під час виконання робіт він помітив у шафі монітор та викрав його.

Обвинувачений також пояснив, що таке зробив через відсутність коштів на утримання сім`ї; про вчинене жалкує.

Потерпілий під час судового розгляду кримінального провадження також підтвердив встановлені вище обставини.

Зокрема,він засвідчив, що дійсно восени 2016 року найняв ОСОБА_4 для виконання будівельних робіт у належному йому приміщенні, та той з бригадою на виконання досягнутої домовленості розпочав роботу.

При цьому обвинувачений, посилаючись про необхідність утримання сім`ї, постійно просив гроші наперед, на що він /потерпілий/ погоджувався.

Через певний строк /десь - у грудні 2016 року/ настав час, коли усі кошти, що належали за виконання робіт, були передані обвинуваченому, але роботи завершені не були. Після ж того, як потерпілий перестав давати кошти, обвинувачений доробляти роботу відмовився.

Коли після того він /потерпілий/ почав наводити лад у квартирі, він виявив пропажу монітора та почав пред`являти претензії до ОСОБА_4 з цього приводу.

Той спочатку своєї вини у викраденні майна не визнавав, але змушений був під тиском доказів зізнатись у тому. що взяв телевізор та передав його до ломбарду.

Враховуючи, що наведені докази повністю узгоджуються поміж собою та з пред`явленим обвинуваченням, суд, з урахуванням думки учасників судового провадження про можливість такого та керуючись частиною 3 статті 349 КПК України визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо обставин вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, оскільки ці обставини ніким не оспорюються.

За такого суд вважає вину ОСОБА_4 у вчиненні злочину за наведених вище обставин доведеною.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.
Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд враховує наявність в нього на утриманні малолітньої дитини, а також - сприяння суду у розгляді кримінального провадження.
Як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, захист пропонує визнати щире каяття обвинуваченого.
Але наразі обвинувачений, хоча й визнає свою винуватість, але жодних дій, що свідчать про бажання усунути заподіяну ним шкоду, не вживає. Більше того, з позиції обвинуваченого у суді вбачається, що він вважає наявними підстави, що дозволяють йому не вживати заходів щодо відшкодування шкоди.
За такого суд вважає, що вказана обставина наразі є відсутньою.
Як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, органи досудового розслідування вказували активне сприйняття розкриттю злочину.
Але з показів обвинуваченого та потерпілого, що узгоджуються поміж собою, вбачається, що в дійсності під час розслідування обставин кримінального правопорушення обвинувачений намагався приховати свою вину та вказував про винуватість іншої особи.
За такого суд вважає, що вказана обставина наразі також є відсутньою.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, під час судового розгляду кримінального провадження не встановлено.

Мотиви призначення покарання.
При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно ОСОБА_4 , суд, керуючись статтею 65 Кримінального Кодексу України, виходе з санкції частини 1 статті 185 цього Кодексу, враховує ступень тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

1. Оцінюючи характер та ступінь тяжкості злочину, вчиненого ОСОБА_4 , суд враховує, що вчинений ним злочин є злочином невеликої тяжкості.

2. Вивченням даних про особу винного встановлено, що він з 2014 року до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, наразі проживає з цивільною дружиною ОСОБА_9 , її донькою та їх спільним сином ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в найманій квартирі; працює на будівництві майстром оздоблювальних робіт, проте не має стабільних джерел доходу, оскільки робота є не завжди. При цьому він вживає заходів для пошуку роботи.

Суд також враховує, що обвинувачений, як зазначено в досудовій доповіді, планує розвиватись у сфері своєї роботи, проте проявляє лише зовнішню мотивацію та не знає, яким чином це реалізувати на практиці.

На обліку в Миколаївському онкологічному диспансері він не перебуває, алкогольними напоями не зловживає, з особами, які ведуть антигромадський спосіб життя, не спілкується.

Оцінюючи наведені обставини у їх сукупності, а також - встановлене вище ставлення обвинуваченого до скоєного, суд відзначає, що обвинувачений хоча й є в цілому соціально адаптованим, проте вважає, що його соціальне становище виправдовує вчинення ним злочинів.

Визначення виду та строку покарання.
Санкція частини 1 статті 185 Кримінального Кодексу України передбачає можливість призначення покарання у вигляді

-штрафу;

-громадських робіт;

-виправних робіт;

-арешту;

-позбавлення волі.

1. Очевидним є те, що матеріальне становище обвинуваченого не дозволяє призначити йому покарання у вигляді штрафу.

При цьому враховуючи, що обвинувачений не має постійного місця роботи, застосування до нього покарання у вигляді виправних робіт відповідно до вимог статті 57 Кримінального Кодексу України не є можливим.

2. З досудової доповіді вбачається, що виправлення обвинуваченого є можливим без його ізоляції від суспільства, доказів протилежного матеріали справи не містять.

За такого підстави для застосування відносно нього покарання у вигляді арешту також є відсутніми.

3. Сторони просять про призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі.

Проте, відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 2 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" у випадках, коли санкція закону, за яким особу визнано винною, нарівні з позбавленням волі на певний строк передбачає більш м`які види покарання, при постановленні вироку потрібно обговорювати питання про призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, а у разі обрання покарання у виді позбавлення волі це рішення повинно бути вмотивовано у вироку.

В цьому ж випадку, як свідчать згадані вище посилання у досудовій доповіді, виправлення обвинуваченого вочевидь є можливим без ізоляції від суспільства.

За такого підстави для обрання відносно нього найсуворішого покарання, пов`язаного з позбавленням волі, є відсутніми.

4. Що ж стосується покарання у вигляді громадських робіт, то воно є домірним вчиненому злочину, може бути застосованим відносно обвинуваченого та відповідає засадам розумності та справедливості.

Наведене доводить, що відносно обвинуваченого слід обрати покарання саме у вигляді громадських робіт.
При цьому з урахуванням ставлення обвинуваченого до скоєного йому слід визначити строк відбуття покарання у 240 годин.

Прокурор пропонував призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі, але звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Але з такою пропозицією погодитись неможливо, оскільки таке призначення покарання не відповідає ставленню обвинуваченого до вчиненого злочину.

Так, в цьому випадку обвинувачений, як доведено вище, вважає, що його соціальне становище виправдовує вчинення ним злочинів проти власності. За такого його звільнення від покарання за вчинений ним злочин вочевидь суперечить суспільному інтересу, необхідності захисту прав та свобод громадян, адже утверджує його ставлення до скоєного та породжує безкарність посягань на власність.

До того ж, призначення покарання у вигляді позбавлення волі, як доведено вище, в цьому випадку не є адекватним встановленому вище характеру вчиненого ним злочину, тобто - також суперечить засадам розумності та справедливості.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 185 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання у вигляді громадських робіт строком на 240 /двісті сорок/ годин.
Вирок може бути оскарженим до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_11 =

19.12.2017