Справа № 635/3504/17
Номер провадження 1-кп/635/663/2017
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 жовтня 2017 року с. Покотилівка.

Харківський районний суд Харківської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника адвоката ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с. Покотилівка Харківського району Харківської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000334 від 13.03.2017 року відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харкова, українця, громадянина України, одружений, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого, зареєстрований та мешкав за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 286 та ч.1 ст. 135 КК України, -

в с т а н о в и в:
12 березня 2017 року, приблизно о 19 годині 45 хвилин, ОСОБА_8 керував автомобілем «ВАЗ-210930», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився в технічно несправному стані в частині встановлення на передню вісь автомобіля ошинованої і неошипованої шин різних моделей із різним малюнком протектору, який він об`єктивно міг виявити, чим грубо порушив вимоги п.п. 31.4 та 31.4.5 (г) Правил дорожнього руху України, згідно з якими:
- п. 31.4 «забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і не відповідності таким вимогам:
- п.31.4.5 (г) «Колеса і шини: на одну вісь транспортного засобу встановлено ошиновані і неошиповані шини різних моделей із різними малюнками протектору для легкових автомобілів…», перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим грубо порушив п.2.9. а) Правил дорожнього руху України, згідно з яким:
- п.2.9. «Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин», та рухався по вулиці Центральній с. Вільхівка Харківського району Харківської області зі сторони вулиці Набережної в напрямку вулиці Шкільної.
Під час руху по вказаній вулиці, в районі будинку № 7, ОСОБА_8 грубо порушив вимоги п.10.1 та 12.1 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:
- п.10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»,
- п.12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», змінив напрямок свого руху праворуч та допустив наїзд на перешкоду у вигляді металевого стовпчика з послідуючим наїздом на пішохода ОСОБА_10 , який стояв на зупинці громадського транспорту.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_10 помер на місці дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 475-с/17 від 13.05.2017 року, причиною смерті ОСОБА_10 стала черепно-мозкова травма, у вигляді забитийної рани на волосистій частині голови, переломів кісток склепіння та основи черепа, внутрішньочерепних крововиливів, що привело до травматичного набряку-набубнинню головного мозку.
Порушення вимог п.п. 10.1 та 12.1 Правил безпеки дорожнього руху України ОСОБА_8 знаходиться в причинному зв`язку з подією та наслідками і виразилося в тому, що він, керуючи технічно несправним автомобілем «ВАЗ-210930», проявив необачність, не врахував дорожню обстановку, вибрав небезпечні прийоми керування транспортним засобом і швидкість руху, не виправдано змінив напрямок свого руху праворуч, внаслідок чого не впорався з керуванням та допустив наїзд своїм автомобілем на перешкоду у вигляді металевого стовпчика з наступним виїздом на пішохода ОСОБА_10 , що спричинило вищевказані тяжкі наслідки.
Крім того, ОСОБА_8 , 12.03.2017 року, близько 19 години 45 хвилин, після наїзду на пішохода ОСОБА_10 , в районі будинку АДРЕСА_2 , усвідомлюючи, що своїми діями поставив потерпілого ОСОБА_10 в небезпечне для життя становище, нехтуючи моральними і правовими нормами, які передбачають надання допомоги людині, що перебуває у небезпечному для житті стані, та маючи можливість надати таку допомогу, зник з місця дорожньо-транспортної пригоди, свідомо залишивши пішохода ОСОБА_10 в небезпечному для життя становищі.
Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених ч.2 ст. 286 та ч. 1 ст. 135 КК України, визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини скоєння кримінальних правопорушень, викладені в установочній частині вироку, щодо часу, місця та способу його настання, перебування на момент скоєного в стані алкогольного сп`яніння, щиро розкаявся у вчиненому, а саме:

12 березня 2017 року, він, перебуваючи в с. Елітне Харківського району, вжив не менше 200 грамів алкогольних напоїв. Після цього, приблизно о 20 годині, в той же день він, керуючи автомобілем ВАЗ 2109, поїхав в місто Харків. На передній осі його автомобіля було встановлено запасне колесо, малюнок протектора якого відрізнявся від малюнка протектора шини іншого колеса. Він здійснював рух на автомобілі в темний час доби, з включеним світлом фар. Проїжджаючи по вулиці села Вільхівка, де було вуличне освітлення, рухаючись на автомобілі у напрямку міста Харкова, «пізно» побачив що стояв на узбіччі дороги інший автомобіль. Він різко повернув, намагаючись об`їхати цей автомобіль, не впорався з керуванням, наскочив на перешкоду, його автомобіль «понесло» і він збив пішохода. Після зупинки свого автомобіля, отримавши травми внаслідок події, він підійшов до пішохода, якого збив, а потім, злякавшись того, що сталося, втік, залишивши свій автомобіль на місці події. Додому він дістався на попутному автомобілі.

Крім повного визнання своєї вини у вчинені кримінальних правопорушень ОСОБА_8 вважав недоцільним дослідження доказів, так як повністю погоджувався з досудовим розслідуванням справи.

Покази обвинуваченого ОСОБА_8 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, суд переконавшись, що учасники процесу, вірно розуміють зміст обставин провадження, відсутності сумнівів в добровільності їх позицій, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, а також тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, витрат на проведення експертиз.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, суду надано не було.

При цьому суд виходить із правової позиції, висловленої Європейським судом з прав людини у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».

Відповідно до вимог ч.6 ст.22 КПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, сприяв змагальності сторін, які мали можливість самостійно обстоювати їхні правові позиції, права, свободи, законні інтереси, передбачені КПК України, сторони не були позбавлені права та можливості подавати до суду речі, документи, інші докази, заявляти клопотання, а також реалізувати інші права, сприяв рівності сторін у їх процесуальних правах, виходячи також із правових позицій, висловлених Європейським Судом з прав людини у п.24 рішення у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення у справі «Гуренка проти України №2», в яких наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

При цьому, суд констатує факт, що стороною захисту під час підготовчого судового засідання та судового розгляду не заявлялися клопотання щодо виклику свідків сторони захисту, витребування речей та документів, приєднання речей та документів в якості доказів сторони захисту з метою обстоювання правової позиції обвинуваченого ОСОБА_8 щодо обставин порушення ним правил безпеки дорожнього руху при керуванні транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_11 , а також щодо завідомого залишення без допомоги потерпілого ОСОБА_11 , який перебував в небезпечному для життя стані і позбавленого можливості вжиття заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, оскільки ОСОБА_8 , залишивши його без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Одночасно, суд, виходячи з принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду доказів, передбачених ст.22 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, а також тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, витрат на проведення експертиз.

Суд констатує той факт, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом доведено винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 286 та ч.1 ст. 135 КК України, тобто в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_11 , а також у завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан. Тому у суду є достатні підстави для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст. 286 та ч.1 ст. 135 КК України, в силу вимог ч.3 ст.373 КПК України, якою передбачено, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Тож, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст. 286 та ч.1 ст. 135 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_11 , а також завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які, відповідно до ч.2 та ч.4 ст.12 КК України, є злочинами невеликої тяжкості та тяжким, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, наявність на утриманні малолітньої дитини.

Одночасно, суд не бере до уваги посилання сторін на позитивну характеристику обвинуваченого, оскільки зазначений документ суду не надавався.

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання, суд визнає вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, що не заперечувалось обвинуваченим ОСОБА_8 в ході судового розгляду.

Судом вивчалися відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_8 та встановлено, що він є громадянином України, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, військовозобов`язаний, має посвідчення водія категорії «В» та «С», одружений, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Викладене підтверджується даними паспорту ОСОБА_8 , посвідчення водія, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про народження, довідками лікарів нарколога, психіатра, довідкою ОСК Головного Управління Національної поліції України в Харківській області (а.с. 46-53).

Визначаючи ступінь тяжкості скоєних злочинів, суд виходить з їх класифікації, передбаченої ст. 12 КК України, а також бере до уваги особливості конкретних злочинів і обставини їх скоєння, зокрема, такі, як форма вини, мотив і мета, спосіб скоєння, причину припинення злочинних дій, характер і глибину тяжкості наслідків, що настали, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, при цьому враховує, що ОСОБА_8 мав можливість надати допомогу ОСОБА_10 і тим самим врятувати його від смерті, не зробив цього, що свідчить про низькі моральні якості обвинуваченого. Крім того, суд знаходить, що злочинність такої бездіяльності є підвищеною, оскільки обвинувачений сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.
Тому, суд знаходить, що обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , в своїй сукупності не є виключними та істотно не знижують ступінь тяжкості скоєних злочинів, не знижують суспільну небезпеку правопорушень до рівня, що виходить за межи, встановлені у санкціях ч.2 ст. 286 та ч.1 ст. 135 КК України, покарання, що виключає застосування до обвинуваченого положень статті 69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом.

В зв`язку з наявністю обставини, яка обтяжує покарання, передбаченої п. 13 ч.1 ст. 67 КК України, а саме - вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, підстави для застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 положень ст. 69-1 КК України, у суду відсутні.

Суд, враховуючи ступінь тяжкості вчинених правопорушень (злочинів), які, відповідно до ч.2 та ч.4 ст.12 КК України, є злочинами невеликої тяжкості та тяжким злочином, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання, які наведені вище, приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів, можливо тільки в умовах ізоляції від суспільства, і вважає, що ОСОБА_8 має бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде найбільш необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд вважає за необхідне застосувати до нього додаткову міру покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами. При цьому суд виходить з характеру вчинених злочинів та наслідків, що настали для потерпілого та враховує, що обвинувачений ОСОБА_8 скоїв правопорушення, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, про що він пояснив в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції станом на 20.06.2017 р.) зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Дана норма втратила чинність 21.06.2017 року на підставі закону України від 18.05.17 року № 2046-VIII.

Таким чином, керуючись ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції станом на 20.06.2017 р.), суд зараховує у строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 час його перебування під вартою в період з 13 березня 2017 року по день втрати чинності зазначеної вище норми включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Суд не знаходить підстав для зміни виду запобіжного заходу обвинуваченому чи скасування запобіжного заходу, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені п.1 та п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, які були враховані при обранні йому такого запобіжного заходу.

Тому запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 - тримання під вартою, залишити без змін, до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 обчислювати з 13 березня 2017 року (а.с. 92-93).

Цивільний позов в провадженні відсутній.

На підставі ч. 4 ст. 174 КПК України, суд скасовує накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Харкова від 13.03.2017 року арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: на автомобіль «ВАЗ-210930-20», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_13 .

Судові витрати за проведення судових автотехнічних експертиз № 457/17 від 13.06.2017 року, в розмірі 1186 гривень 44 копійки та № 300/17 від 24.05.2017 року, в розмірі 1581 гривна 92 копійки, а всього на загальну суму 2 768 гривень 36 копійок стягнути з обвинуваченого ОСОБА_12 на користь Держави Україна.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373-376 КПК України, суд, -

у х в а л и в:
ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 135 та ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.1 ст.135 КК України у вигляді позбавлення волі на строк один рік,

- за ч.2 ст.286 КК України у вигляді позбавлення волі на строк п`ять років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

У відповідності до ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом повного складання призначених покарань визначити остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк шість років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Обраний у відношенні ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківська установа виконання покарань (№ 27)», до набрання вироку законної сили - залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з моменту затримання, тобто з 13 березня 2017 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України від 26.11.2015 року, зарахувати обвинуваченому ОСОБА_8 в строк відбуття покарання, строк попереднього ув`язнення з 13 березня 2017 року по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Арешт майна, який накладено згідно ухвали слідчого судді Київського районного суду міста Харкова від 13.03.2017 року на автомобіль «ВАЗ-210930-20», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_13 скасувати.

Речовий доказ - автомобіль «ВАЗ-210930-20, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що знаходиться на штрафному майданчику, за адресою: місто Харків, вулиця Пушкінська, 107 повернути власнику - ОСОБА_13 .

Речовий доказ відео файл « 8-06 М 4700 типу відео DAV, розмір 48,8 МБ, який знаходиться на лазерному компакт-диску DVD-R 16х «Verbativ» 4,7 GB залишити в матеріалах кримінального провадження.

Судові витрати за проведення судових автотехнічних експертиз № 457/17 від 13.06.2017 року та № 300/17 від 24.05.2017 року, на загальну суму 2768 гривень 36 копійок задовольнити та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь Держави Україна.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційної інстанції.

Апеляційну скаргу на вирок можуть подати: обвинувачений, його захисник у частині, що стосується інтересів обвинуваченого, прокурор, потерпілий, його представник у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції, при цьому вирок не підлягає оскарженню в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України.

Апеляція на вирок суду подається до апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку суду.

Суддя: ОСОБА_1 .