Провадження №1-КП/359/200/2016
УХВАЛА

13 липня 2016 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:
Головуючого ОСОБА_1 ,
за участю прокурора ОСОБА_2 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_3
за участю захисника ОСОБА_4
за участю обвинувачуваного ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 за ч.1 ст.361, ч.1 ст.361-2, ч.1 ст.182 КК України
У провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальна справа за обвинуваченням відносно ОСОБА_5 за ч.1ст.361, ч.1 ст.361-2, ч.1 ст. 182 КК України.
Під час дослідження документів, а саме висновку службового розслідування за фактом перевірки інформації, викладеної у службовій записці управління внутрішньої та власної безпеки Адміністрації Держприкордонслужби щодо несанкціонованого перегляд відомостей ПС «Ризик» ГАІС «Гарт-1», на виконання розпорядження Адміністрації Держприкордонслужби. Про надання матеріалів службового розслідування від 17 лютого 2015 року №Т/23-1208, затвердженого Начальником ОКПП «Київ» від 19.02.2015 р., захисник ОСОБА_4 заявила клопотання про визнання цього висновку недопустимим доказом, оскільки вказаний висновок не повинен був передаватися до Генеральної прокуратури.
Обвинувачений ОСОБА_5 дане клопотання підтримав.
Заслухавши думку потеплілого та прокурора, які просять у задоволенні клопотання відмовити, суд приходить до наступного висновку.
Порядок та підстави визнання доказів недопустимими, визначені в КПК України. Відповідно до ст.85 КПК України 2012 р належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Згідно ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, одними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння:
1)здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов;
2)отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження;
3)порушення права особи на захист;
4)отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання порушенням цього права;
5)порушення права на перехресний допит;
6)отримання показань від свідка, який надалі буде визнаний підозрюваним обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.
Оцінюючи вимоги захисника про визнання доказу недопустимим, суд відмічає, що її доводи не обґрунтовують і не вказують ні на одну з законних підстав, яка вказує на порушення; прав та основоположних свобод, визначених ч.2 ст. 87 КК України.
Висновок службового розслідування складено відповідно до вимог Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в Держприкордонслужбі України від 14 02.2005 року №11.
Керуючись ст.ст. 87 ч. 1, 89 ч. 1 КПК України,
Відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 , про визнання недопустимими доказом висновку службового розслідування за фактом перевірки інформації, викладеної службовій записці управління внутрішньої та власної безпеки Адміністрації Держприкордонслужби щодо несанкціонованого перегляд відомостей ПС «Ризик» ГАІС 1» «Гарт-1», на виконання розпорядження Адміністрації Держприкордонслужби «Про надання матеріалів службового розслідування від 17 лютого 2015 року №Т/23-1208
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1