АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний номер справи: 647/654/16-к
Номер провадження : 11-кп/791/772/17 Головуючий в І-й інстанції : ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.121 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
2017 року грудня місяця 11 дня колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:
Головуючого судді : ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
Секретар судового засідання: ОСОБА_5
З участю прокурора: ОСОБА_6
Обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8
Захисників: ОСОБА_9 , ОСОБА_10
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тягинка Бериславського району Херсонської області, українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 15.09.2015 року Білозерським районним судом Херсонської області за ч.1 ст.289 КК України до 3 років обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Тягинка Бериславського району Херсонської області, українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не судимого;
в с т а н о в и л а:
Зазначеним вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.121 КК України до 8 років позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Білозерського районного суду Херсонської області від 15.09.2015 року, за яким ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст.289 КК України до 3 років обмеження волі, із застосуванням п.1 ч.1 ст.72 КК України, де одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі, остаточно призначено покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі з поміщенням до кримінально-виконавчої установи закритого типу.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою. Строк відбування покарання рахувати з 21.02.2017 року.
На підставі ч.5 ст.72 КК України в строк відбування покарання за даним вироком зарахувати строк перебування ОСОБА_7 під вартою з 02.12.2015 року до дня набрання цим вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.121 КК України до 8 років позбавлення волі з поміщенням до кримінально-виконавчої установи закритого типу.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою. Строк відбування покарання рахувати з 21.02.2017 року.
На підставі ч.5 ст.72 КК України в строк відбування покарання за даним вироком зарахувати строк перебування ОСОБА_8 під вартою з 02.12.2015 року до дня набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 задоволено часткова.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_13 та ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_12 100000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 265,00 гривень в рахунок відшкодування ? частини витрат на проведення імунологічної експертизи № 274 від 25.12.2015 року; 614 гривень 40 копійок в рахунок відшкодування ? частини витрат на проведення дактилоскопічної експертизи № 5117 від 22.12.2015 року; 265,00 гривень в рахунок відшкодування ? частини витрат на проведення імунологічної експертизи № 10 від 19.01.2016 року; 864 гривни 53 копійки в рахунок відшкодування ? частини витрат на проведення цитологічної експертизи № 15/ц від 11.02.2016 року.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 265,00 гривень в рахунок відшкодування ? частини витрат на проведення імунологічної експертизи № 274 від 25.12.2015 року; 614 гривень 40 копійок в рахунок відшкодування ? частини витрат на проведення дактилоскопічної експертизи № 5117 від 22.12.2015 року; 265,00 гривень в рахунок відшкодування ? частини витрат на проведення імунологічної експертизи № 10 від 19.01.2016 року; 864 гривни 53 копійки в рахунок відшкодування ? частини витрат на проведення цитологічної експертизи № 15/ц від 11.02.2016 року.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Вироком суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винними та засуджено за те, що 01 грудня 2015 року близько 22.00 години ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_8 , знаходячись у веранді будинку АДРЕСА_1 , діючи з прямим умислом, направленим на спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс ОСОБА_14 три прямих удари кулаком правої руки та один прямий удар правою ногою в область обличчя, в свою чергу ОСОБА_8 умисно наніс ОСОБА_14 один прямий удар кулаком правої руки та один прямий удар правою ногою в область обличчя, внаслідок чого спричинили останньому тілесні ушкодження: закрита внутрішньочерепна травма, правобічна субдуральна гематома, забій головного мозку, крововиливи під мозкові оболонки, крововиливи в м`які тканини голови, синці обличчя, крововиливи в м`які тканини обличчя, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, в наслідок яких ОСОБА_14 помер на місці події 02 грудня 2015 року о 11 годині 00 хвилин.
Не погоджуючись з вироком суду прокурор, обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_10 подали апеляційні скарги, в яких:
- прокурор, не заперечуючи проти прийнятого рішення в частині кваліфікації дій обвинувачених, вважає вирок суду незаконним і таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості та з підстав істотного порушення кримінального процесуального закону.
В обґрунтування своєї апеляції посилається на те, що суд порушив вимоги ст. 374 КПК України та призначаючи покарання ОСОБА_7 , не в достатній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що обтяжують покарання. Так судом не враховано, що ОСОБА_7 вчинив злочин, який згідно із вимогами ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, раніше судимий і йому надавалась можливість для виправлення, однак, належних висновків він не зробив та за минуванням незначного періоду часу вчинив нове умисне кримінальне правопорушення, що свідчить про системність його злочинної діяльності, не бажання ставати на шлях виправлення, схильність до вчинення кримінальних правопорушень та підвищену суспільну небезпеку. Крім того, ОСОБА_7 характеризується посередньо, ніде офіційно не працює, не одружений, утриманців не має.
Також, призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд не в достатній мірі врахував ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до тяжких, дані про особу винного, який характеризується посередньо, ніде офіційно не працює, не одружений, утриманців не має.
Просить вирок Бериславського районного суду Херсонської області від 21.02.2017 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасувати та призначити новий судовий розгляд.
- обвинувачений ОСОБА_8 вважає вирок незаконним, оскільки судом невраховані всі факти, а саме : не взято до уваги покази свідків, які не співпадають з первинними показами, не враховані експертизи щодо знаходження алкоголю в крові, спричинення побоїв та експертиза трупа ОСОБА_14 , протоколи слідчих експериментів від 03.12.2015 року з додатками за участю свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , протоколи проведення слідчих експериментів від 07.03.2016 року з додатками за участю обвинувачених, та не взята до уваги довідка про його сімейний стан. Крім того, вважає, що судом порушені вимоги ст.87 КПК України.
Просить переглянути кримінальне провадження, оскільки винним себе не визнає та вважає, що його вина не доказана.
- обвинувачений ОСОБА_7 вважає вирок суду незаконним, оскільки слідчим та суддею порушено одне з прав обвинуваченого, а саме те, в якому вказано, що будь-які докази, які можуть мати більше одного трактування, мають розглядатись на користь обвинуваченого, у зв`язку з чим покази свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , висновок судово-медичної експертизи від 19.01.2016 р. №10, висновок судово-дактилоскопічної експертизи від 22.12.2015 р. №5117, висновок судово-медичної експертизи від 11.02.2016 р. №15-ц з додатком №1 не можуть слугувати доказами його вини. Показання свідків протилежні одне іншому, що свідчить про їх неправдивість. Також, вважає, що неправильно судом першої інстанції, як обставину, що обтяжує покарання, визнано рецидив злочину, оскільки попередня судимість за ч.1 ст.289 КК України відноситься до майнових злочинів, а ч.2 ст.121 КК України відноситься до злочинів проти життя та здоров`я. Крім того, судом не було враховано обставину, яка пом`якшує покарання таку як визнання провини та неврахована характеристика з місця проживання. Також, не погоджується з кваліфікацією та вважає, що його дії необхідно кваліфікувати за ч.1 ст.119 КК України, як вбивство через необережність.
Просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження повернути на новий судовий розгляд.
- захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню.
В обґрунтування своєї апеляції посилається на те, що досудове слідство проведене з грубим порушенням вимог кримінального процесуального закону, в наслідок чого й судовий розгляд відбувся з порушенням вимог кримінального процесуального закону.
В порушення вимог ст.104 КПК України в протоколі огляду від 02.12.2015 року не вказані ім`я та по батькові осіб, що здійснювали процесуальну дію; імена, по батькові, дати народження та місця проживання всіх осіб, які присутні під час проведення процесуальної дії; не зазначені характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації, які застосовуються при проведені процесуальної дії, умови та порядок їх використання.
В порушення вимог ст.105 КПК України додатки не засвідчені підписами прокурора, спеціалістів, інших осіб, які брали участь у виготовленні та/або вилученні таких додатків.
В порушення вимог ч.2 ст.107 КПК України не додані оригінальні примірники технічних носіїв інформації зафіксованої процесуальної дії.
Крім того, прокурором не додано жодного процесуального рішення, що передбачає залучення спеціалістів для вчинення процесуальної дії з роз`ясненням їм прав та обов`язків, передбачених ст.71 КПК України.
Стороною обвинувачення суду надана для дослідження ухвала слідчого судді від 03.12.2015 року, якою визнано законним проведений 02.12.2015 року слідчим СВ Бериславського ВП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_19 та прокурором Бериславської місцевої прокуратури ОСОБА_11 огляд житла за адресою : АДРЕСА_1 та вилучення семи відрізків зі слідами рук, мікрооб`єктів з рук ОСОБА_20 ; фрагменту занавіски з вікна коридору; змиву крові з внутрішньої поверхні вхідних дверей; зіскобу крові з поверхні стіни у веранді; змиву крові з м`яча на подвір`ї; сокири зі слідами крові з прихожої кімнати, яка не відповідає вимогам ч.3 ст.233 КПК України, а тому не може бути визнана належним доказом вини обвинувачених.
Огляд місця події 02.12.2015 року закінчено о 16.00 годині, а клопотання прокурора про визнання законним огляду житла датовано 03.12.2015 року.
Щодо наданої суду власноручно написаної ОСОБА_16 заяви про надання дозволу на проведення огляду будинку за вказаною адресою, то заява не може бути визнана належним та допустимим доказом вини обвинувачених, оскільки стороною обвинувачення не надано доказів того, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 належить саме ОСОБА_16 , яка надала дозвіл на його огляд.
Під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження в матеріалах містилась копія документу, яка підтверджувала, що власниками вказаного будинку є ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , цей документ є витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, дата рішення про реєстрацію права власності 19.03.2007 року. З цього вбачається, що ОСОБА_16 не мала ніякого права надавати письмову згоду на проведення огляду вищевказаного майна.
Вважає, що огляд місця події від 02.12.2015 року є недопустимим доказом, так як цей доказ отриманий в порушення вимог КПК України. Оскільки цей ключовий доказ здобутий внаслідок істотного порушення гарантій отримання доказів, тому цей доказ є безумовно підставою для визнання його недопустимим, а тому всі інші докази, які є похідними від нього, також не можуть бути визнані допустимими і покладеними в основу обвинувального вироку.
Крім того, для підтвердження вини обвинувачених суду надані письмові докази серед яких міститься протокол огляду трупу від 03.12.2015 року, за результатами якого вилучено одяг з трупу. В протоколі зазначено, що місцем огляду трупу є Бериславський морг, труп оглядався в присутності понятих та з використанням технічного засобу фіксації фотоапарату Sony W730, хоча фактично труп оглядався під час проведення незаконного огляду будинку. Труп ніяким чином не ідентифікований як труп саме ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідних процесуальних дій ні слідчим, ні прокурором не здійснено, лише до матеріалів кримінального провадження долучена з невідомого джерела походження копія паспорту саме ОСОБА_14 , але це є недопустимим доказом.
В порушення вимог ст.238 КПК України слідчий здійснив огляд трупу без участі судово-медичного експерта та лікаря, використовуючи суто медичні терміни описуючи тілесні ушкодження. Крім того, протокол огляду складено з порушенням вимог ст.ст. 104, 105, 107 КПК України.
Вважає, як досудове слідство, так і судовий розгляд відбулося з порушенням вимог кримінального процесуального закону. Доказів, щодо наявності в діях ОСОБА_7 ознак правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України в судовому порядку не встановлено.
Просить вирок Бериславського районного суду Херсонської області від 21.02.2017 року відносно ОСОБА_7 скасувати повністю, кримінальне провадження у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді закрити, запобіжний захід скасувати , звільнивши ОСОБА_7 з-під варти в залі суду.
- захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_10 вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню.
В обґрунтування своєї апеляції посилається на те, що суд при постановленні вироку про доведеність винності ОСОБА_8 та ОСОБА_7 послався на покази свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_15 . Проте, ці покази не можуть бути покладені в основу вироку, оскільки є сумніви в їх достовірності. Так, покази ОСОБА_16 та ОСОБА_15 не узгоджуються між собою в порядку настання подій, кількості та місці нанесених ударів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_14 , за їхніми показами вони весь вечір вживали спиртні напої, на час приходу ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вони були дуже п`яні тому не змогли достовірно відтворити обставини отримання ОСОБА_14 тілесних ушкоджень.
В мотивувальній частині вироку суд дійшов до висновку, що у зв`язку з визнанням недопустимими доказами протоколів слідчих експериментів суд вважає не доведеним кількість ударів, які спричинили ОСОБА_8 та ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_14 , і в той же час, з урахуванням показань обвинувачених та свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_23 в частині кількості спричинених ударів, вважає доведеним, що ОСОБА_7 наніс ОСОБА_14 неменше трьох ударів кулаком правої руки та одного удару правою ногою в обличчя, а ОСОБА_8 наніс ОСОБА_14 неменше одного удару кулаком правої руки в обличчя та одного удару правою ногою в обличчя. Дані висновки суду є суперечливими.
Крім того, суд також зазначив, що висновок судово-медичної експертизи від 04.01.2017 року № 9/4/1/145 не спростовує винність обвинувачених у скоєнні злочину, посилаючись на те, що згідно висновку експерта трупа ОСОБА_14 виникнення виявлених тілесних ушкоджень першої групи (тяжкі тілесні ушкодження) виключається при обставинах повідомлених обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у судовому засіданні 30.11.2016 року та на те, що експерт в судовому засіданні більш детально роз`яснив висновки, до яких він дійшов під час проведення судово-медичних експертиз, зокрема, повністю виключає можливість спричинення потерпілому ОСОБА_14 тяжких тілесних ушкоджень від удару останнього головою об стіну будинку внаслідок падіння з положення стоячи від нанесеного йому удару в голову. З таким висновком не можна погодитися, так як з самої експертизи не зрозуміло взагалі чому експерт прийшов до таких висновків, а в судовому засіданні експерт не зміг пояснити відповідно до якої методики та аналізуючи які ознаки він прийшов до такого висновку.
В порушення вимог закону на стадії досудового слідства слідчим суддею було задоволено клопотання слідчого, погодженого з прокурором, про визнання законним проведеного 02.12.2015 року огляду житла за адресою: АДРЕСА_1 , про що була постановлена відповідна ухвала від 03.12.2015 року. Огляд місця події було закінчено 02.12.2015 року о 16.00 годині, а клопотання про визнання законним огляду житла датовано 03.12.2015 року, тобто з порушенням строків, передбачених ч.3 ст.233 КПК України, де зазначено, що слідчий, прокурор має невідкладно звернутися з клопотанням про надання дозволу на огляд житла, а не наступної доби. Вважає, що протокол огляду місця події є недопустимим доказом та оскільки він є ключовим доказом, то і всі інші докази, які є похідними від нього, також не можуть бути визнані допустимими і покладеними в основу обвинувального вироку.
Крім того, судом був досліджений письмовий доказ протокол огляду трупу від 03.12.2015 року, місцем проведення якого є Бериславський морг. Огляд трупу проводився слідчим в присутності понятих з використанням технічних засобів фіксації але без участі судово-медичного експерта чи лікаря. Труп людини не був ідентифікований як труп саме ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і ніяких відповідних процесуальних дій не було здійснено, окрім долучення отриманої з невідомого джерела копії паспорта ОСОБА_14 , що також є недопустимим доказом. Протокол було складено з порушення вимог ст.ст.104, 105, ч.3 ст.107 КПК України, а саме: в протоколі не вказані ім`я та по батькові особи, що здійснювала процесуальну дію; не зазначені характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації, які застосовуються при проведенні процесуальної дії, умови та порядок їх використання; додатки не засвідчені підписами інших осіб, які брали участь у виготовленні та/або вилученні таких додатків; не додані оригінальні примірники технічних носіїв інформації зафіксованої процесуальної дії.
Крім протоколу огляду трупу від 03.12.2015 року також вважає недопустимими доказами копію паспорту на прізвище ОСОБА_14 ; невпізнаний труп, який оглянутий слідчим та прокурором під час незаконного огляду будинку; висновок судово-медичної експертизи № 145 від 02.01.2016 року, відповідно до якої встановлювались локалізація, механізм утворення та ступінь тяжкості тілесних ушкоджень на невпізнаному трупі людини; висновок експерта № 435 від 02.12.2015 року зразка крові трупу людини.
Вважає, що доказів, що є належними, достовірними та допустимими не достатньо для доведення винності ОСОБА_8 в інкримінованому злочині.
Просить вирок Бериславського районного суду Херсонської області від 21.02.2017 року відносно ОСОБА_8 скасувати, постановити новий вирок, яким ОСОБА_8 виправдати через недоведеність вчинення саме ним інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляцій, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинувачених та їх захисників, які підтримали свої апеляційні скарги, а апеляційну скаргу прокурора просили залишити без задоволення, заслухавши сторони в судових дебатах, які залишилися на своїх позиціях, та останнє слово обвинувачених, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.
Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до положень ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до вимог ч.4 ст.370 КПК України вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно зі ст.374 КПК України та роз`яснень, які містяться п. 15-18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», зі змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 3 від 04.06.93; № 12 від 03.12.97; № 6 від 30.05.2008р. - мотивувальна частина обвинувального вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів. У цій частині вироку наводяться обставини, які визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, та докази, на яких ґрунтується висновок суду щодо кожного підсудного, з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає інші докази; обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви зміни обвинувачення; у разі визнання частини обвинувачення необґрунтованою підстави для цього. Суду належить дати аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто, всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, підсудних, у висновку експерта та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення. При постановленні вироку суд колегіально чи суддя одноособово, в умовах, що виключають будь-яке втручання у вирішенні конкретних справ, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгулі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.
Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.
Як вбачається зі змісту вироку та матеріалів провадження, судом не дотриманні вимоги кримінального процесуального закону щодо аналізу та оцінки доказів у провадженні.
Як убачається зі змісту вироку, дійшовши висновку про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, судналежним чином не мотивував своє рішення, не проаналізував і не дав відповідної оцінки доказам обвинувачення у їх сукупності, допустив істотні суперечності та припущення у своїх висновках щодо достовірності чи недостовірності тих чи інших доказів, частину доказів визнав недопустимими, не навів у вироку переконливих мотивів, із яких він взяв до уваги одні докази і відкинув інші, обмежившись лише перерахуванням доказів обвинувачення, коротко розкриваючи їх зміст, не зазначаючи, які обставини ними підтверджуються або спростовуються, що є недопустимим.
Тобто, суд на обґрунтування свого висновку щодо винності обвинувачених, не проаналізував зібрані у справі докази і фактично не дав їм ніякої оцінки, зокрема, показанням обвинувачених та позиції захисту про непричетність до смерті ОСОБА_14 .
Ці заперечення проти обвинувачення суд належним чином не перевірив та спростував, а обмежився формальним посиланням, що їх вина у вчиненні інкримінованого злочину доведена зібраними та дослідженим у справі доказами, при цьому суд не розкрив зміст показаній свідків, у яких іде мова про фактичні дані, що стосуються доказуваних обставин, які спростовують їх показання.
Зазначивши встановленими кількість нанесених обвинуваченими потерпілому ударів, у вироку суд не вказав на підставі яких доказів він зробив цей висновок.
Враховуючи те, суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, та порушив загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст. 7 КПК України, а саме: законність; презумпцію невинуватості та забезпечення доведеності вини; забезпечення права на захист; змагальність сторін та свобода в подані ними своїх доказів і доведені перед судом їх переконливості, які відповідно до ч.6 ст. 9 КПК України виключають можливість ухвалення нового вироку апеляційним судом, і про це не ставиться питання апелянтами, вирок суду не можна визнати законним та обґрунтованим, тому він має бути скасований та призначений новий розгляд у суді першої інстанції згідно з п.3 ч.1 ст.409,ст. 410, 411, ч.1, 2 ст. 412, п.1 ч.1 ст.415 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
За таких обставин колегія суддів, не вирішуючи питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
Якщо при новому розгляді винність ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину в обсязі пред`явленого обвинувачення буде доведено повністю, то покарання їм має бути призначено з урахуванням вимог ст. 65 КК України та відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі винного.
Під час нового судового розгляду суду належить дослідити докази у кримінальному провадженні у відповідності з вимогами КПК України, надати їм належну оцінку та прийняти законне й обґрунтоване рішення.
На цей час ризики передбачені ст. 177 КПК України не зменшились, а тому необхідно задовольнити клопотання прокурора залишивши ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, відхиливши клопотання захисників.
На підставі викладеного та керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 412 ч.1, 419 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а :
Апеляційні скарги з доповненнями прокурора ОСОБА_11 , який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 задовольнити частково.
Вирок Бериславського районного суду Херсонської області від 21 лютого 2017 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд в тому ж суді, але в іншому складі суду.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 залишити тримання під вартою, до 05.02.2016 року. Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 залишити тримання під вартою, до 05.02.2018 року.

Ухвала набирає законної сили та оскарженню не підлягає.
Копію судового рішення не пізніше наступного дня після постановлення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Судді: ОСОБА_2 /підпис/ ОСОБА_3 /підпис/ ОСОБА_4 /підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя: ОСОБА_2