справа № 492/1746/17
У К Р А Ї Н А
АРЦИЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
УХВАЛА
про застосування примусових заходів виховного характеру

11 січня 2018 року м.Арциз

Арцизький районний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника-адвоката ОСОБА_4 ,

представника служби у справах дітей ОСОБА_5 ,

інспектора ЮП СПД ОСОБА_6 ,

законного представника малолітнього ОСОБА_7 - ОСОБА_8 ,

малолітнього, стосовно якого розглядається

клопотання про застосування примусових заходів

виховного характеру ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Арциз Одеської області клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Арциз Одеської області, громадянина України, українця, учня 7 класу опорного навчального закладу «Арцизький навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 1-гімназія Міжшкільний навчально-виробничий комбінат Дошкільний навчальний заклад» Арцизької районної ради Одеської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

встановив:
27 жовтня 2017 року, приблизно о 15 год. 30 хв., більш точного часу встановити не представилося можливим, ОСОБА_7 , умисно, таємно, із корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, підійшов до огородженої господарської території будинку АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, переліз через бетонний паркан, який слугує огородженням вказаної території, тим самим проник до зазначеної території, та, продовжуючи свій злочинний намір, скориставшись відсутністю ОСОБА_9 , який є власником зазначеного будинку, підійшов до одного з гаражів, застосовуючи фізичну силу своїх рук, вирвав три деревинних дощечки, які кріпилися на воротах гаражу, після чого через отвір, який утворився проник у приміщення гаражу, де умисно, таємно викрав: дриль електричну марки «Einhel» «Bavaria» BSM 710/1Е, вартістю 750,00 грн.; кутову шліфувальну машинку марки «Metabo» W7-125, вартістю 1400,00 грн.; викрутку марки «Intertooll», вартістю 80,00 грн., які належать на праві приватної власності потерпілому ОСОБА_9 , чим завдав останньому матеріальну шкоду на загальну суму 2230,00 грн., після чого з місця вчинення суспільно-небезпечного діяння зник, а викрадене майно сховав за гаражами, розташованими на вищевказаній території та в подальшому передав неповнолітньому ОСОБА_10 з метою продажу.

В судовому засіданні малолітній ОСОБА_7 повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому суспільно небезпечного діяння. В ході судового розгляду він детально розповів про обставини злочину та щиро розкаявся в його вчиненні, не піддавши сумніву фактичні обставини справи, викладені в клопотанні про застосування примусових заходів виховного характеру.

Приймаючи до уваги те, що малолітній ОСОБА_7 повністю визнав свою вину у вчиненні суспiльно-небезпечного діяння, погодився з усіма обставинами, вчиненого ним діяння, а прокурор та інші учасники судового провадження не висловили жодних заперечень щодо всіх встановлених обставин, суд, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи відсутність заперечень учасників судового провадження, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясував, що всі учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, переконався у добровільності їх позиції та роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному, касаційному порядку.

Потерпілий ОСОБА_9 про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлявся належним чином, але у судове засідання не з`явився. Разом з тим потерпілий звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просив здійснити судовий розгляд клопотання у його відсутність. Претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_7 потерпілий не має. З урахуванням думки учасників судового розгляду, які вважали за можливе розглядати клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру за відсутності потерпілого, суд дійшов висновку про проведення судового розгляду без його участі.

Законний представник малолітнього ОСОБА_7 ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила суду, що ОСОБА_7 доводиться їй сином. Нічого поганого про сина вона сказати не може, тому вона в змозі дивитися за ним і контролювати його. Вважала за доцільне застосовувати до її сина примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі його їй під нагляд.

Представник служби у справах дітей Арцизької районної державної адміністрації Одеської області ОСОБА_5 в судовому засіданні дала суду пояснення про те, що малолітній ОСОБА_7 на обліку у службі у справах дітей не перебуває. Вважала, що відносно малолітнього ОСОБА_7 слід застосувати примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі його під нагляд матері.

Інспектор ЮП СПД Арцизького ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 також вважав, що відносно малолітнього ОСОБА_7 слід застосувати примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі його під нагляд матері.

Сукупність наведених і вивчених в судовому засіданні доказів, підтверджує, що суспільно небезпечне діяння мало місце і вчинено воно саме малолітнім ОСОБА_7 і, аналізуючи наведені докази в їх сукупності, суд визнає належними, допустимими, достовірними, вони узгоджуються між собою.

Давши оцінку доказам, які були вивчені в процесі судового слідства, суд прийшов до висновку, що малолітній ОСОБА_7 вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення.

Згідно з ч. 2 ст. 22 КК України кримінальній відповідальності за крадіжку підлягають особи, яким до вчинення злочину виповнилося чотирнадцять років.

Судом встановлено, що на час вчинення суспільно-небезпечного діяння, ОСОБА_7 виповнилося 12 років і він не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність за вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, що виключає його кримінальну відповідальність.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 97 КК України, примусові заходи виховного характеру, передбачені ч. 2 ст. 105 КК України, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК України.

При вирішенні питання про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів виховного характеру, суд враховує характер суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_7 суспільно-небезпечного діяння, особистість ОСОБА_7 та його стан здоров`я. ОСОБА_7 вчинив злочин у малолітньому віці, його вік підтверджено свідоцтвом про народження; за місцем проживання, навчання характеризується задовільно, що підтверджено відповідними характеристиками; на обліку в наркологічному кабінеті, а також на диспансерному обліку в психіатричному кабінеті Арцизької центральної районної лікарні не знаходиться.

Вислухавши пояснення малолітнього ОСОБА_7 думку його законного представника, дослідивши добуті у справі докази, з урахуванням думки прокурора, який висловив думку про необхідність застосування до малолітнього ОСОБА_7 примусового заходу виховного характеру у вигляді передачі малолітнього під нагляд батьків, захисника-адвоката, інспектора ЮП СПД Арцизького ВП ГУНП в Одеській області, представника служби у справах дітей Арцизької районної державної адміністрації Одеської області, суд вважає, що суспільно-небезпечне діяння мало місце, вчинено воно малолітнім ОСОБА_7 до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння і до малолітнього ОСОБА_7 необхідно застосувати примусову міру виховного характеру у вигляді передачі його під нагляд батьків, а саме матері ОСОБА_8 .

Як вбачається з диспозиції ч. 2 ст. 124 КПК України, витрати на залучення експерта стягуються з обвинуваченого на користь держави тільки у разі ухвалення обвинувального вироку.
Відповідно до ч. 2 ст. 500 КПК України, судовий розгляд в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів виховного характеру або про відмову в їх застосуванні.
Тобто, кінцевим рішенням суду у даному кримінальному провадженні є постановлення ухвали про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_7 , а відповідно до ст. 124 КПК України, витрати на залучення експерта стягуються з обвинуваченого на користь держави тільки у разі ухвалення обвинувального вироку.
Виходячи з вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що стягнення витрат на залучення експерта є таким, що не відповідає вимогам кримінального-процесуального законодавства у зв`язку з чим не підлягають стягненню з законного представникамалолітнього ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати понесені на залучення експерта.
На підставі ст. 22, ч. 2 ст. 97, ст. 105 КК України, керуючись ст. ст. 124, 369-372, 376, 392-395, 498, 500, 501 КПК України, суд, -
ухвалив:
Клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру до малолітнього ОСОБА_7 - задовольнити повністю.

Застосувати відносно малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі його під нагляд батьків: матері ОСОБА_8 строком на 1 (один) рік.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Арцизький районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Суддя
Арцизького районного суду ОСОБА_1