АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 182/6750/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/123/К/18 Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 березня 2018 року м. Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Нікополь, Дніпропетровської області, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_8
потерпіла ОСОБА_9
У поданій апеляційній скарзі прокурор що приймав участь в розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, не оскаржуючи фактичні обставини провадження, доведеності вини та правильності кваліфікації дій ОСОБА_6 , просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років.
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України «Про внесення змін до кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» зараховано строк попереднього ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_6 , починаючи з 11 жовтня 2016 року до 09 грудня 2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Питання з речовими доказами вирішене, цивільний позов не заявлявся.
За обставин викладених у вироку, 10 жовтня 2016 року, приблизно о 19 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 , перебував в стані алкогольного сп`яніння, за місцем спільного проживання зі своїм батьком - ОСОБА_10 , за адресою: АДРЕСА_1 . Де, в ході вживання спиртних напоїв між ним та його батьком - ОСОБА_10 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виникла словесна сварка. В ході якої у ОСОБА_6 , виник злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень своєму батьку - ОСОБА_10 , не маючи наміру на заподіяння смерті.
Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, 10.10.2016 року, приблизно о 19 годині 50 хвилин, ОСОБА_6 , діючи умисно, перебуваючи в приміщенні домоволодіння АДРЕСА_1 наніс не менше двох ударів кулаками рук в область грудної клітини свого батька - ОСОБА_10 . Від чого останній відійшов назад, ОСОБА_6 наблизився до нього та кулаками обох рук наніс не менше чотирьох ударів в область голови потерпілого. Після чого, взявши зі столу металеву ложку для взуття, наніс один удар в скроневу частину голови потерпілого ОСОБА_10 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: синця та садна спинки носу; синця правої виличної області з переходом на щоку; синця навколо обох очей; садна лобу справа; забитої рани тім`яно-скроневої області; крововиливу лівої щоки; синця передньої поверхні грудей; синця лівої кисті; крововиливів у м`які тканини голови правої лобно-тім`яно-скроневої області, лівої лобно-скроневої області; субдурального крововиливу відносно лівої півкулі; субарахноїдальних крововиливів обох півкуль та мозочку; прямих переломів 2-5-го ребер зліва по задньо-пахвинній лінії, непрямих переломів 5-7 ребер зліва по передньо- пахвинній лінії, 3-6-го ребер справа по середньо-ключичній лінії; крововиливів у м`які тканини навколо переломів які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, що спричинили смерть потерпілого, яка настала від поєднаної травми голови, грудей у вигляді внутрішньочерепних крововиливів та множинних переломів ребер, яка ускладнилась розвитком шоку, що слід вважати безпосередньою причиною смерті.
В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги прокурор зазначає, що суд достатньою мірою не прийняв до уваги суспільну небезпечність вчиненого тяжкого злочину, результатом вчинення якого стала смерть людини. Окрім цього, обвинувачений ОСОБА_6 , з метою уникнення кримінальної відповідальності та бажання виправдати свої умисні дії вигадав версію про те, що потерпілий ОСОБА_10 сам спровокував бійку. Зазначене свідчить про відсутність у засудженого наміру твердо стати на шлях виправлення та перевиховання, вказує на бажання уникнути покарання за вчинений умисний злочин. Також прокурор вказує, що обвинувачений вину визнав у судових дебатах лише після того як заслухав думку прокурора про аналіз доказів та міру покарання.
На думку прокурора, у вироку суду не враховано характеристику обвинуваченого, а саме те, що офіційного місця роботи ОСОБА_6 не має, на обліках у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, на обліку у військовому комісаріаті не перебуває, тобто судом призначене покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Під час апеляційного розгляду прокурор підтримала апеляційну скаргу прокурора, що приймав участь в розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, просила скасувати вирок, в частині призначеного покарання.
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 заперечували проти апеляційної скарги прокурора, просили вирок суду залишити без змін.
Потерпіла ОСОБА_9 надала заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких просить вирок суду першої інстанції залишити без змін. В своїх запереченнях потерпіла вказує, що померлий ОСОБА_10 був її чоловіком та під час усього їхнього спільного життя він знущався з неї та їх дітей. ОСОБА_11 постійно бив дітей та в їх присутності принижував її гідність, в результаті чого потерпіла змушена була з ним розлучитись. Після чого він жив один у приватному будинку, але потерпіла іноді приходила допомагати йому по господарству, бо він був інвалідом. Коли ОСОБА_11 уже не зміг обслуговувати себе самостійно, то лише їх син ОСОБА_12 погодився доглядати батька та жити разом з ним.
Крім того, просить звернути увагу на те, що саме чоловік спровокував бійку, під час якої отримав тілесні ушкодження від сина. Такі самі пояснення надала її донька - свідок ОСОБА_13 , яка тривалий час прожила з батьком ОСОБА_10 і добре знає його манери поведінки.
На думку потерпілої, призначене її сину ОСОБА_6 судом покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років вже є дуже тяжким, тому просить залишити вирок без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, прослухавши технічний запис судового засідання в межах підготовки провадження до розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Так, висновки суду першої інстанції про скоєння ОСОБА_6 кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку суду, кваліфікація його дій за ч.2 ст. 121 КК України, в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.
Разом з цим, доводи прокурора щодо невідповідності призначеного ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та його особі, ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і є слушними.

Згідно з ч.1 ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до положень ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При призначенні покарання необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку вказані вимоги закону належним чином не виконав.

Так, з вироку вбачається, що при призначенні покарання ОСОБА_6 суд прийняв до уваги, що вчинене кримінальне правопорушення, згідно ст. 12 КК України, є тяжким злочином; обвинувачений визнав вину у повному обсязі, розкаявся в скоєному, раніше не судимий (т. 1 а.кп. 157), має постійне місце проживання, за яким характеризується задовільно (т. 1 а.кп. 158), під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (т. 1 а.кп. 159, 160). До обставин, передбачених ст.66 КК України, що пом`якшують покарання, було віднесене щире каяття. Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого згідно ст.67 КК України визнано скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, вмотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 було призначено судом першої інстанції за ч.2 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст. 121 КК України. Однак судом на обґрунтування прийнятого рішення не наведено у вироку переконливих доводів, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
Обставинами, які на думку суду, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, визнано щире каяття, відомості про особу померлого потерпілого ОСОБА_10 , який зі слів потерпілої та сусідів, часто зловживав спиртними напоями та був ініціатором виниклої сварки; думку потерпілої, яка є матір`ю обвинуваченого і колишньою дружиною померлого з яким шлюб розірвала 20 років тому і просила не позбавляти волі її сина.
Однак, зазначені висновки суперечать матеріалам кримінального провадження, відповідно до яких обвинувачений вину визнав у судових дебатах лише після того, як заслухав думку прокурора про аналіз доказів та міру покарання та належним чином не враховано загально-небезпечний характер дій ОСОБА_6 і його особисте ставлення до вчиненого, а також те, що злочин вчинено у стані алкогольного сп`яніння, що не може свідчити про щире каяття.

Судом першої інстанції було встановлено, відповідно до пояснень свідків в судовому засіданні, які є сусідами обвинуваченого та померлого, що ОСОБА_6 спільно з батьком зловживали спиртними напоями та постійно з`ясовували стосунки, про що суд зазначив у вироку.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що призначене судом покарання за своїм розміром, навіть з врахуванням особи обвинуваченого, обставин, наведених у вироку, є явно несправедливим через м`якість та недостатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових злочинів.

Згідно з п.3 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Відповідно до ч. 2 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Виходячи з викладеного та погоджуючись з доводами, наведеними в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів вважає необхідним скасувати вирок в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, на підставі п.2 ч.1 ст.420 КПК України, у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання обвинуваченому ОСОБА_6 .

При визначенні виду і розміру покарання ОСОБА_6 , суд апеляційної інстанції враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, вперше притягається до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває (а.кп. 157, 158, 159, 160 т.1). Обставину, яка відповідно до ст. 66 КК України, є обставиною яка пом`якшує покарання, повне визнання вини. Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого згідно ст.67 КК України є скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_6 повинно бути призначене покарання у виді мінімального строку позбавлення волі, передбаченого санкцією ч.2 ст.121 КК України. Таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

При цьому, підстав для застосування до ОСОБА_6 положень ст.ст. 69, 75 КК України колегія суддів не вбачає.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню в частині призначеного покарання, з ухваленням нового вироку суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора, що приймав участь в розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції задовольнити частково.
Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2017 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0004025, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, в частині призначеного покарання - скасувати.
Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

В решті вирок - залишити без змін.

Копію вироку, відповідно до вимог ч.6 ст. 376 КПК України, негайно після його проголошення, вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4