490/5175/17
н/п 1-кп/490/719/2017

У Х В А Л А
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Кіровоградської області, громадянина України, з неповною загальною освітою, не працюючого, раніше судимого: 29.12.2010 року Ленінським районним судом м.Кіровоград за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України до позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України,
З участю сторін кримінального провадження:
сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_5 , потерпілий ОСОБА_6 ,
сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ВСТАНОВИВ:
До обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дія якого спливає 19 січня 2018 року. Як випливає зі змісту ч.3 ст.331 КПК України, до спливу продовженого строку тримання під вартою обвинуваченого незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження цього строку, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Прокурор під час вирішення вказаного питання вважав за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинувачених, пославшись в обґрунтування своєї позиції на те, що ризики, задля запобігання яких до них застосовані вказані запобіжні заходи станом на теперішній час не зникли і не зменшилися.
Захисник ОСОБА_8 зазначив, що він заперечує проти продовження строку дії запобіжного заходу, оскільки існування ризиків прокурором не доведено, вважає можливим застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника.
Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_7 заявили клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, оскільки вважають, що жодних ризиків, як це зазначає прокурор, не існує. Повторно зазначили, що на їх думку ухвали суду про обрання запобіжного заходу, а згодом про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, постановлені судом неправомірно. Просять суд врахувати, що ОСОБА_3 не набув статусу підозрюваного, так як йому не було вручено підозру, а тому і не набув статусу обвинуваченого, тому у нього відсутні будь-які мотиви впливати на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню.
Вислухавши думки учасників процесу, суд приходить до наступного.
Зі змісту ст. 199 КПК України слідує, що суд продовжує строк тримання обвинуваченого під вартою, якщо на момент розгляду клопотання про продовження цього строку ризики враховані при застосуванні такого запобіжного заходу не зменшилися.
ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, раніше неодноразово судимий за вчинення насильницьких злочинів, не має постійного місця роботи. Зважаючи на викладене існує високий ступінь ризику, що він може переховуватись від суду, перебуваючи на волі, може впливати на свідків. Також наявний ризик, що обвинувачений ОСОБА_3 може продовжувати вчиняти інші злочини, оскільки раніше він був неодноразово судимий за вчинення насильницьких злочинів.
Вказані ризики були враховані слідчим суддею та судом при обранні та продовженні запобіжного заходу, та на сьогоднійшній день ці ризики не відпали.
Все вищевикладене є підставою для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 .
Що стосується доводів сторони захисту про невручення ОСОБА_3 повідомлення про підозру, то оцінка цим обставинам в контексті розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу, була надана судом в ухвалі суду від 29 вересня 2017 року.
Таким чином, судом встановлено існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, менш суворого ніж тримання під вартою, що відповідно до ст.ст.183,194,199 КПК України є підставою для продовження строку тримання під вартою.
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, раніше судимий за ч.2 ст. 187 КК України, не має постійного місця роботи. Зважаючи на викладене існує високий ступінь ризику, що він може переховуватись від суду, перебуваючи на волі, може впливати на свідків. Також наявний ризик, що обвинувачений ОСОБА_4 може продовжувати вчиняти інші злочини, оскільки раніше він був судимий за вчинення насильницького злочину.
Вказані ризики були враховані слідчим суддею та судом при обранні та продовженні запобіжного заходу, та на сьогоднійшній день ці ризики не відпали. Таким чином, є підстави для продовження строку тримання під вартою.
Тобто, наразі встановлено існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, менш суворого ніж тримання під вартою, що відповідно до ст.ст.183,194,199 КПК Україниє підставою для продовження строку тримання під вартою.
За такого клопотання захисників та обвинувачених про застосування менш суворого запобіжного заходу не підлягає задоволенню. Керуючись ст.ст.177, 183, 194, 199, 331, 376 КПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання обвинувачених та їх захисників про зміну запобіжного заходу на більш м`який, відмовити.
Строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 продовжити до 17 березня 2018 року включно.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя ОСОБА_1