Справа № 573/2515/17
Провадження №1-кп/573/24/18
В И Р О К
іменем України

03 січня 2018 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

з участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченої: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Білопілля кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 05 грудня 2017 року за № 0000681 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , росіянки, громадянки України, уродженки с. Джезди Джездинського району Карагандинської області Республіки Казахстан, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , освіта середня-спеціальна, розлученої, не працюючої (на час вчинення кримінального правопорушення працювала листоношею ПАТ «Укрпошта» ЦОС № 5 м. Білопілля ВПЗ Білопілля), не інваліда, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимої

за ч. 1 ст. 191 КК України,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 згідно наказу № 1049 К від 28 листопада 2012 року прийнята на роботу листоношею 3 класу УДППЗ «Укрпошта» ЦОС № 5 м. Білопілля ВПЗ Білопілля. 29 листопада 2012 року між директором Сумської дирекції УДППЗ «Укрпошта» та працівником ВПЗ «Білопілля» ЦОС № 5 ОСОБА_4 був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Згідно із п. 1 вищевказаного договору працівник, що займає посаду листоноші, який виконує роботу безпосередньо пов`язану із зберіганням, обробкою, продажем, відпусканням, перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих йому цінностей бере на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення, зберігання довірених йому підприємством (установою, організацією) матеріальних цінностей та зобов`язується: дбайливо ставитись до переданих йому для зберігання або іншої мети матеріальних цінностей підприємства (установи, організації) і вжити заходів для відвернення шкоди; своєчасно повідомляти адміністрацію підприємства, установи, організації про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження довірених йому матеріальних цінностей; вести облік, складати і надавати у встановленому порядку товарно-грошові та інші звіти про рух і залишки довірених йому матеріальних цінностей; брати участь в інвентаризації довірених йому матеріальних цінностей.

Отже, ОСОБА_4 є особою, якій ввірено майно УДППЗ «Укрпошта» ЦОС № 5 м. Білопілля ВПЗ Білопілля, а також матеріальних цінностей переданих їй у процесі виробництва.

Так, 17 листопада 2017 року ОСОБА_4 , отримавши в касі пошти гроші в сумі 7 551 грн. 84 коп., які призначались для виплати пенсій та соціальної допомоги мешканцям м. Білопілля, а саме: ОСОБА_6 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 у сумі 2 055 грн. 77 коп., ОСОБА_7 у сумі 1 679 грн. 91 коп. та ОСОБА_8 у сумі 1 927 грн. 86 коп., які мешкають в АДРЕСА_3 , а також ОСОБА_9 , мешканці АДРЕСА_4 у сумі 1 888 грн. 61 коп., та поклавши зазначену суму грошових коштів до сумки, вирушила з приміщення пошти.

Вчиняючи протиправні дії, спрямовані на привласнення майна ОСОБА_9 у вигляді грошей, які призначалися їй для виплати пенсії, які перебували у її віданні ОСОБА_4 , 21 листопада 2017 року у денний час доби, діючи, з корисливих мотивів, впевнившись, що її дії є непоміченими для сторонніх осіб, усвідомлюючи таємність та протиправність своїх дій, бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді завдання матеріальної шкоди власнику майна, ОСОБА_4 замінила 6 купюр номіналом по 100 грн. кожна на 6 «сувенірних купюр», які зовні схожі на справжні гроші зазначеним номіналом з написом «Це не гроші-це приколи. Національний банк Уруваї. 100 гришок» на кожній. Після чого передала їх ОСОБА_9 , вказавши останній про те, що це гроші нового зразка, таким чином привласнила кошти в сумі 600 грн. Після привласнення зазначених коштів, які були їй ввірені, ОСОБА_4 вирушила у напрямку свого місця проживання та використала гроші на власні потреби.

Виконуючи вказані протиправні дії, ОСОБА_4 усвідомлювала суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачала можливість настання суспільно небезпечних наслідків від цих дій у виді завдання матеріальної шкоди ОСОБА_9 та бажала їх настання, тобто діяла із прямим умислом.

Своїми вищевказаними умисними протиправними діями ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 191 КК України, тобто привласнення чужого майна, яке було ввірене особі.

Під час досудового розслідування 27 грудня 2017 року між прокурором Білопільського відділу Конотопської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 Кримінального процесуального кодексу України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні та підозрюваною ОСОБА_4 у присутності захисника ОСОБА_5 була укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України.

28 грудня 2017 року до Білопільського районного суду надійшов обвинувальний акт із зазначеною угодою про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою ОСОБА_4 повністю та беззастережно визнала свою винуватість у вчиненні інкримінованого їй діяння, а саме: у незаконному привласненні чужого майна, яке було їй ввірене та зобов`язалась беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні, співпрацювати у викритті кримінальних правопорушень, вчинених іншими особами, а також те, що потерпіла ОСОБА_9 претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_4 не має, надала згоду прокурору на укладення угоди про визнання винуватості з підозрюваною. Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинна понести ОСОБА_4 у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.

В угоді передбачені наслідки її укладання та затвердження, встановлені ст. 473 КПК України, а також наслідки її невиконання.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 , обвинувачена ОСОБА_4 та захисник останньої ОСОБА_5 просили затвердити угоду про визнання винуватості.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Частиною 4 статті 469 КПК України передбачено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.

У відповідності з ч. 1 ст. 475 КПК України якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Ухвалюючи вирок, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами та оцінених відповідно до ст. 94 КПК України, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 . Суд також погоджується з кваліфікацією її дій за ч. 1 ст. 191 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості.

При цьому судом встановлено, що ОСОБА_4 цілком розуміє права, визначені їй п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид та міру покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом. Судом також роз`яснено ОСОБА_4 те, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутись до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального і Кримінального кодексів України, інтересам суспільства, узгоджене сторонами покарання відповідає загальним правилам призначення покарань, передбаченим КК України, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

Так, при перевірці умов угоди на відповідність вимогам Кримінального кодексу України та інтересам суспільства суд враховує те, що ОСОБА_4 повністю визнала свою вину у вчиненні злочину, щиро розкаялась в його вчиненні, активно сприяла його розкриттю, добровільно відшкодувала завдані збитки, а також відсутність обставин, що обтяжують її покарання. За місцем проживання обвинувачена характеризується задовільно, до кримінальної відповідальності притягується вперше, на даний час не працює (а. с. 24-26 ).

ОСОБА_4 погоджується на призначення узгодженої нею та прокурором міри і виду покарання. Характер взятих обвинуваченою на себе за угодою зобов`язань свідчить про можливість їх виконання.

Підстав для відмови в затвердженні угоди, судом не встановлено.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_3 з одного боку та обвинуваченою ОСОБА_4 з іншого і призначення обвинуваченій узгодженої сторонами міри покарання.
Відповідності до вимог ст. 100 КПК України речові докази 6 сувенірних папірців схожих на гроші номіналом по 100 грн., які зберігаються у матеріалах кримінального провадження, залишити у справі (а. с. 29).

У ході досудового розслідування запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 314, 315, 373, 374, 468-475 Кримінального процесуального кодексу України, суд

УХ ВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 27 грудня 2017 року, укладену між прокурором Білопільського відділу Конотопської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 Кримінального процесуального кодексу України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні та обвинуваченою ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 Кримінального кодексу України і призначити їй узгоджене сторонами покарання за цим законом у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Речові докази: 6 (шість) сувенірних папірців схожих на гроші номіналом по 100 грн. залишити у матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України,якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя