АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/489/18 Справа № 183/2249/16 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

представника потерпілих ОСОБА_9

розглянувши 13 березня 2018 року у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро матеріали кримінального провадження № 0001161 за апеляційними скаргамизахисника обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області юриста 1-го класу ОСОБА_10 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2017 року щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не судимого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
В апеляції :
- захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 не оспорюючи обставини кримінального провадження, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 в скоєнні ним злочину за ч.2 ст. 286 КК та правильність правової кваліфікації за вказаною статтею, просить змінити вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2017 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_11 про стягнення з ОСОБА_7 матеріальної шкоди в розмірі 180 942,43 грн., моральної шкоди в розмірі 70 000 грн. та в частині стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 моральної шкоди в розмірі 70 000 грн., стягнувши з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 та ОСОБА_12 моральну шкоду в розмірі по 5000 грн. кожному, позовні вимоги щодо стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди в розмірі 180 942,43 грн. залишити без розгляду.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вирок підлягає зміні в частині задоволення позовних вимог потерпілих у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує на безпідставність задоволення цивільного позову та на недоведеність розміру матеріальної і моральної шкоди.
Захисник зауважує, що експертний висновок наданий потерпілим ОСОБА_11 містить лише вартість відновлювальних робіт та ринкову вартість автомобіля потерпілого на момент проведення дослідження, тобто на 07.06.2016 року, що на його думку не відповідає вимогам п. 30.1 ст. 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким передбачено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, втрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Пунктом 30.2 вищевказаної статті передбачено, що якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Тому, захисник в апеляції просить, позовні вимоги про стягнення з його підзахисного матеріальної шкоди у розмірі 180 942, 43 грн. залишити без розгляду.
Також захисник, вважає завищеною стягнуту судом моральну шкоду на користь потерпілого ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , посилаючись, що в підтвердження заподіяної моральної шкоди потерпілим ОСОБА_11 не надано жодного доказу звернення до спеціалістів з приводу невротичних розладів чи розладів травлення, не надано довідки стосовно витрат, які були ним понесені на лікування та на наслідки ДТП.
З приводу стягнення моральної шкоди на користь потерпілої в розмірі 70 000 гривень захисник вказала, що всі зазначені захворювання в позовній заяві не підтверджені фактичними даними та іншими доказами, передчасні пологи були плановими у зв`язку із наявністю у ОСОБА_12 хронічних захворювань і ніяким чином не пов`язані із наслідками ДТП, тому просить зменшити розмір моральної шкоди та стягнути з обвинуваченого на користь потерпілим кожному окремо по 5 000грн.
Прокурор в своїй апеляційній скарзі, просить вирок в частині цивільного позову скасувати, направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції в порядку цивільного судочинства, в іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування апеляційної скарги, також декларує зміст п. 30.1 п.30.2 ст. 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та зазначає, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним вирішенням цивільного позову в кримінальному провадженні. А саме, не правомірно, без належного обґрунтування обставин задоволено позовні вимоги матеріального та морального характеру потерпілого ОСОБА_11 .
Цим вироком суд першої інстанції ОСОБА_7 визнав винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком 3 роки.
ОСОБА_7 на підставі п. «г» ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» звільнено від відбування основного та додаткового призначеного покарання.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 задоволено частково, а саме: стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 180 942 гривні 43 копійки, в рахунок відшкодування моральної шкоди 70 000 гривень; стягнуто з ПАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 50 000 гривень. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_12 задоволено частково, а саме: стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 в рахунок відшкодування моральної шкоди 70 000 гривень; стягнуто з ПАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_12 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 гривень. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Питання щодо судових витрат та речових доказів вирішено судом у відповідності до вимог закону.
Дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжке тілесне ушкодження потерпілому та спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Цим вироком, ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за вчинення злочину за наступних обставин.
12 грудня 2015 року близько о 09 годині 10 хвилин водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «Ford Fusion», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_13 , рухався по проїзній частині автодороги М-04 «Знамянка-Луганськ-Ізварено».
У ході руху на зазначеній ділянці автодороги, ОСОБА_7 не обрав безпечну швидкість руху, внаслідок чого втратив контроль над керуванням автомобіля, виїхав через розділовий трав`яний газон на зустрічні смуги для руху після чого, в некерованому стані на узбіччі зустрічних смуг, допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Polo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , в салоні якого на передньому пасажирському сидінні знаходилась ОСОБА_12 .
Невиконання Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 призвело до даної дорожньо-транспортної події, у результаті якої водію ОСОБА_11 спричинені тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні для життя в момент заподіяння. Пасажирці ОСОБА_12 спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні.
Вислухавши обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які підтримали вимоги заявлені в апеляційній скарзі захисника, думку представника потерпілих, який просив вирок залишити без змін, прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора, а проти апеляції захисника частково заперечував в частині задоволення вимог щодо зміни вироку, перевіривши доводи апеляцій та матеріали кримінального провадження в межах поданих апеляцій, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки висновки суду першої інстанції стосовно фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення та доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України, і звільнення обвинуваченого від відбування основного і додаткового покарання на підставі п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого та прокурора не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Стосовно доводів захисника обвинуваченого про зміну вироку в частині цивільних позовів і доводів прокурора про скасування вироку в частині цивільного позову, з посиланням кожного окремо на неправильне вирішення судом цивільного позову заявленого ОСОБА_11 в частині стягнення на його користь матеріальної шкоди в розмірі 180 942,43 грн., що на їх думку висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та вимогам п.30.1 , п. 30.2 ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», колегія суддів, вважає необґрунтованими і безпідставними.
Так, як вбачається з вироку, суд першої інстанції своє рішення про часткове задоволення позовних вимог потерпілого ОСОБА_11 до обвинуваченого ОСОБА_7 у розмірі 180 942,43 грн. належним чином і в повній мірі обґрунтував з мотивів наведених у вироку, і дійшов висновку про часткове задоволення вимог потерпілого та стягнув на його користь з обвинуваченого вказану вище суму матеріальних збитків та 50 000 грн. з ПАТ «Страхова група «ТАС».
З таким рішенням суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки такий висновок суду відповідає встановленим обставинам даного кримінального провадження і узгоджується з вимогами норм матеріального права цивільного судочинства та не суперечить зазначеним нормам в апеляційних скаргах захисника обвинуваченого та прокурора Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до положень ч.3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової шкоди.
За загальними засадами норм ст.ст. 1166 та 1167 ЦК України, як майнова так і моральна шкода, завдана неправомірними діями, відшкодовується винною особою, якою у даному випадку є водій автомобіля з вини якого сталася ДТП особі якій завдано майнової шкоди, у тому числі і володільцю майна ОСОБА_11 у якого на правових підставах знаходився у володінні пошкоджений автомобіль, яким він керував під час ДТП.
Як встановлено судом першої інстанції, згідно висновку експерта №0906/16/16 від 07.06.2016 року встановлена величина матеріальної шкоди, спричиненої володільцю автомобіля «Volkswagen Polo», реєстраційний номер НОМЕР_2 на дату дослідження у сумі 230942 гривень 43 крп.
Таким чином, суд обґрунтовано, законно і справедливо визначив згідно експертизи розмір матеріальної шкоди 230942 гривень, та сумарно разом також стягнув зі страхової компанії на користь потерпілого згідно встановленої страховим полісом суми відповідальності 50 000 грн. а решту матеріальної шкоди у розмірі 180 942,43 грн. з обвинуваченого, що відповідає і узгоджується з вказаними вище нормами цивільного матеріального права, а тому ствердження захисника та прокурора на порушення судом положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з посиланням, що дане майно, а саме пошкоджений автомобіль потерпілого є знищеним, оскільки у вказаному висновку експерта таке ствердження відсутнє, і тому такі ствердження захисника є безпідставним. Окрім того даний висновок сторонами кримінального провадження не оскаржувався і не заперечувався.
З огляду на презумпцію вини щодо завданої шкоди (ст. 1166 ЦК), колегія суддів приходить до висновку, що доведено обставини, які підлягають доказуванню - факт завдання обвинуваченим шкоди та її розмір.
Також колегія суддів, вважає необґрунтованими і безпідставними доводи захисника обвинуваченого та прокурора стосовно стягнення судом першої інстанції завищеного розміру моральної шкоди на користь потерпілих.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності ( ст.ст. 23, 1167 ЦК), судом при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясовано наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, встановив, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивачі оцінили заподіяну їм шкоду та з чого вони при цьому виходять.
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції правильно врахував характер та обсяг фізичних, душевних та психічних страждань потерпілих, завданих в наслідок протиправних дій ОСОБА_7 , стан їхнього здоров`я, погіршення здібностей потерпілих, та можливість його відновлення, тяжкість вимушених змін в їх життєвих стосунках, а також взяв до уваги перебування потерпілої в стані вагітності на момент ДТП, врахував характер правопорушення, його наслідки, та належним чином обґрунтував з наведених мотивів у вироку своє рішення щодо встановлення розміру моральної шкоди кожному потерпілому.
При цьому, суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості і оцінив моральну шкоду спричинену потерпілим в сумі по 70 000 грн. кожному за рахунок обвинуваченого та 5000грн. зі страхової компанії згідно умов страхування, з чим погоджується колегія суддів, оскільки саме такий розмір є справедливим і розумним.
Слід зауважити, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить також підстав для задоволення апеляційної скарги захисника щодо зменшення розміру моральної шкоди до 5 000грн. кожному потерпілому, і вважає їх необґрунтованими, і несправедливими.
З огляду на вищевказане, підстави для задоволення апеляційної скарги, у тому числі і прокурора, мотиви якої співпадають з вказаними захисником в своїй апеляційній скарзі, відсутні, оскільки, вирок суду ухвалений згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав, а висновки у судовому рішенні прямо випливають з аргументації, є чіткими, не допускають неоднозначного трактування, а тому, колегія суддів погоджується з вироком суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги ОСОБА_8 та прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області юриста 1-го класу ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2017 року щодо ОСОБА_7 , за ч.2 ст.286 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді:
_______________ ______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4