Справа № 199/245/18
УХВАЛА
29.03.2018 місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0003977 від 08.12.2017 відносно ОСОБА_3 за його обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_4 , потерпілої (цивільного позивача) ОСОБА_5 , представника потерпілої (цивільного позивача) адвоката ОСОБА_6 , цивільного відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 , представника цивільного відповідача адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_9 ,
ВСТАНОВИВ:
До суду надійшло клопотання потерпілої (цивільного позивача) ОСОБА_5 про арешт майна цивільного відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 . Відповідно до клопотання цивільний позивач ОСОБА_5 просить суд накласти арешт на ? частину квартини АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_7 .

В обґрунтування своїх вимог цивільний позивач з посиланням на вимоги ст.ст. 170, 171 КПК України вказує на те, що нею подано цивільний позов до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100000 гривень та матеріальної шкоди у розмірі 10155 гривень, заподіяної її працівником під час виконання ним своїх трудових обов`язків.
Цивільний позивач ОСОБА_5 вказує, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_7 зареєстровано право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 , а тому вважає, що накладення арешту на вказане майно є цілком достатнім заходом забезпечення позову.
Крім того, цивільний позивач зазначає, що цивільний відповідач ОСОБА_7 після вчинення злочину її співробітником вже здійснили заходи щодо відчуження належного їй на праві власності майна, а саме транспортного засобу, що підтверджується листом територіального сервісного центру № 1242 від 06.03.2018 за № 31/4/1242-15аз.
Суд, вислухавши думки учасників судового провадження, вивчивши подане клопотання та додатки до нього, якими обґрунтовується необхідність арешту майна, вважає необхідним задовольнити подане клопотання, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 7) ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.
Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
В межах даного кримінального провадження потерпілою ОСОБА_5 подано цивільний позов до фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100000 гривень та матеріальної шкоди у розмірі 10155 гривень, заподіяної обвинуваченим ОСОБА_3 , який є працівником цивільного відповідача, під час виконання ним своїх трудових обов`язків.
На цей час існують реальні ризики відчуження нерухомого майна цивільним відповідачем, оскільки після події дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 07.12.2017, після накладення 14.12.2017 ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська арешту на майно, цивільний відповідач ОСОБА_7 21.12.2017 здійснила перереєстрацію на іншу особу транспортного засобу автомобіля «Mercedes-Benz 814D», яким відповідно до обвинувального акта керував обвинувачений ОСОБА_3 і на якому він згідно обвинувального акта здійснив наїзд на пішохода, від чого останній помер.
Таким чином, суд не може погодитися з думками цивільного відповідача, її представника, обвинуваченого та його захисника про те, що на цей час відсутні підстави і мета для накладення арешту на майно цивільного відповідача.
З долученої до клопотання про арешт майна інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно слідує, що за цивільним відповідачем ОСОБА_7 зареєстровано право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 .
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідно до п. 4) ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України необхідно накласти арешт на таке майно, що є розумним і співрозмірним обмеженням права власності цивільного відповідача.
Керуючись ст.ст. 172, 369-372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання потерпілої (цивільного позивача) ОСОБА_5 про арешт майна цивільного відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 задовольнити.
Накласти арешт на ? частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_7 .

Ухвала набирає чинності негайно, підлягає обов`язковому виконанню та оскарженню не підлягає.
Копію ухвали вручити цивільному відповідачу фізичній особі-підприємцю ОСОБА_7 .
Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою суду під час судового провадження за клопотанням обвинуваченого, його захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Суддя: ОСОБА_1