Справа № 349/119/18
Провадження № 1-кп/349/49/18
В И Р О К
іменем України
29 березня 2018 року м. Рогатин

Рогатинський районний суд Івано-Франківської області

в складі : головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження номер 0000008 про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Пуків Рогатинського району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, який не працює, раніше судимого 04 липня 2014 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за ч.2 ст.307 КК України, із застосуванням ст.69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з конфіскацією майна, звільнений 15 квітня 2015 року , у зв`язку з відбуттям покарання, у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 придбав, носив та зберігав бойові припаси без передбаченого законом дозволу, за таких обставин.

14 липня 2017 року ОСОБА_3 знаходився поблизу сільського млина, що в с.Пуків Рогатинського району Івано-Франківської області, де за допомогою металошукача віднайшов у намулі біля потоку поліетиленовий пакет, в якому знаходилась картонна коробка з патронами у кількості 8 штук. Діючи умисно, всупереч передбаченому законом порядку, він шляхом привласнення придбав віднайдені патрони.

Не маючи дозволу на право зберігання та носіння бойових припасів, у порушення «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року №576 з наступними змінами, «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної , пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року №622, з наступними змінами, ОСОБА_3 переніс вказані патрони до місця свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , де заховав у приміщенні літньої кухні під ліжком та незаконно зберігав до 13 січня 2018 року.

13 січня 2018 року приблизно о 21 год. 00 хв. між ОСОБА_3 та його рідним братом ОСОБА_6 , за місцем їхнього проживання виникла словесна суперечка, в ході якої ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння заподіяв йому умисне легке тілесне ушкодження.

У зв`язку з цим ОСОБА_7 звернувся по телефону до працівників поліції Рогатинського відділення поліції із повідомленням про вчинення щодо нього злочину.

Знаючи, що до місця проживання приїде поліція, ОСОБА_3 вирішив переховати патрони в житловому будинку.

Під час перенесення патронів із приміщення літньої кухні до приміщення житлового будинку, ОСОБА_3 з власної необережності в присутності працівників поліції випустив з рук кілька патронів, які впали на подвір`ї господарства, поблизу сходів що ведуть до житлового будинку.

В цей же день, у період часу з 22 год. 00 хв. до 23 год. 50 хв., під час огляду місця події за місцем проживання ОСОБА_3 працівниками поліції було виявлено та вилучено вісім металевих предметів, візуально схожих на набої, які згідно висновку експерта є бойовими припасами до нарізної вогнепальної стрілецької зброї 9 мм( 9х18 мм) - пістолетними патронами центрального бою до пістолетів конструкції Макарова (ПМ), промислового виробництва, 1988 року випуску.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, за обставин, які викладені в обвинувальному акті, а інші учасники судового провадження не заперечували щодо розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст.349 КПК України, а тому суд, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. Дослідження фактичних обставин справи було обмежено допитом обвинуваченого.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 надав такі показання щодо кримінального провадження. 14 липня 2017 року в с.Пуків, біля сільського млина в потоці він знайшов пакет , в якому знаходились патрони в кількості 8 штук. Вказані речі він переніс до місця свого проживання та зберігав у приміщенні літньої кухні під ліжком. 13 січня 2018 року ввечері між ним та його рідним братом була словесна суперечка, яка переросла в бійку. Коли на виклик брата приїхала поліція, він намагався переховати патрони в житловий будинок, однак випадково випустив з рук кілька патронів та був затриманий працівниками поліції, де під час його огляду в нього було виявлено та вилучено 8 патронів. Обвинувачений у вчиненому щиро розкаявся, просив суд суворо його не карати.
На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 необхідно кваліфікувати за ч.1 ст.263 КК України, оскільки він придбав, носив та зберігав бойові припаси без передбаченого законом дозволу.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає: щире каяття, визнання вини, невелика кількість боєприпасів, які зберігав обвинувачений.

Обставиною, яка обтяжує покарання є рецидив злочинів.

Призначаючи обвинуваченому покарання , суд виходить з наступного.

За змістом ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема : «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Зазначений висновок про поняття судового розсуду у кримінальному судочинстві при призначенні покарання міститься у постанові Верховного Суду від 01 лютого 2018 року № 634/609/15-к.
Врахувавши характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, дані про особу винного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку нарколога та психіатра не перебуває, який не працює, при цьому за місцем проживання характеризується позитивно, визнав вину, має постійне місце проживання, суд прийшов до висновку, що необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів буде покарання у виді позбавлення волі в межах мінімального строку за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

За змістом частини першої ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він вправі прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Зважаючи на обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому: щире каяття, визнання вини, невелика кількість боєприпасів, які зберігав обвинувачений, його позитивну характеристику, а також другорядну роль кари як мети покарання, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік, який є достатнім для того, щоб він в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення та покласти на нього обов`язки передбачені ч.1 ст.76 КК України.
В ході досудового розслідування до підозрюваного ОСОБА_3 був застосований запобіжний захід у виді особистого зобов`язання на строк до 25 березня 2018 року.
Під час судового провадження прокурор не заявляв клопотання про продовження чи зміну запобіжного заходу.
Речові докази по даному провадженню передати в дохід держави згідно п. 6 ч. 9 ст. 100 КПК України.

Згідно довідки до висновку експерта №1.2-51/18 від 16 січня 2018 року на проведення експертизи було витрачено кошти в сумі 1 144 грн. 00 коп. Ці кошти є процесуальними витратами, оскільки випливають із пред`явленого обвинувачення і підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь держави.

Керуючись ст.ст. 368 -370, 373- 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 ( три) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 3 ( три) роки з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 ( один) рік.
Згідно ч.1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до Рогатинського районного сектору з питань пробації; повідомляти Рогатинський районний сектор з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речові докази: 8 патронів, які є боєприпасами до нарізної вогнепальної стрілецької зброї передати в дохід держави до інформаційно-довідкової колекції Івано-Франківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, місцезнаходження: 76005, м.Івано-Франківськ, вул. Національної Гвардії,14.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Пуків Рогатинського району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь держави з зарахуванням на рахунок 0002, отримувач коштів УДКСУ у м. Івано-Франківську Івано-Франківська область, код за ЄДРПОУ 37952250, банк отримувача ГУДКСУ в Івано-Франківській області, код банку отримувача (МФО) 836014, код класифікації доходу 24060300, процесуальні витрати за експертизу №1.2-51/18 від 16 січня 2018 року в сумі 1 144 грн. 00 коп. (одна тисяча сто сорок чотири гривні 00 коп).
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Рогатинський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1