ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/953/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" вересня 2017 р. м. Київ
Дарницький районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю
прокурора - ОСОБА_3
потерпілої - ОСОБА_4 ,
захисників - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Києві обвинувальні акти у кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006068 від 08.06.2017 р. за звинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та №0007931 від 17.07.2017 р. за звинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,
ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив призначити обвинувальні акти до судового розгляду, а також надав витребувані судом відомості стосовно відкриття матеріалів досудового розслідування стороні захисту обвинуваченого ОСОБА_7 та пояснив, що у зв`язку із відпусткою захисника ОСОБА_5 та спливом строків досудового розслідування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 слідчий відповідною постановою залучив захисника для проведення окремої процесуальної дії, а саме надання доступу до матеріалів досудового розслідування стороні захисту відповідно до вимог ст. 290 КПК України.

Захисник ОСОБА_5 у зв`язку з цим просила повернути обвинувальний акт прокурору, оскільки вважала, що вищезазначеними діями органу досудового розслідування було суттєво порушено право обвинуваченого ОСОБА_7 на захист, оскільки вона була позбавлена можливості ознайомитись із матеріалами досудового розслідування. Крім того, захисник зазначила, що їй не була вручена копія обвинувального акту всупереч вимогам ст. 293 КПК України.

Захисник ОСОБА_6 підтримав думку захисника ОСОБА_5 щодо необхідності повернення обвинувальних актів прокурору.

Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтримали думку своїх захисників.

Прокурор ОСОБА_3 не вважав цю підставу об`єктивною для повернення обвинувальних актів прокурору, оскільки, на його думку, право на захист ОСОБА_7 в цьому випадку порушено не було.

Потерпіла ОСОБА_4 підтримала позицію прокурора.

Вислухавши думки учасників судового провадження, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст. 314 КПК України - у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Завершальною стадією досудового розслідування, що передує складенню обвинувального акту, та якою завершується досудове розслідування, є стадія надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 290 КПК України - прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати підозрюваному, його захиснику доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання. Зазначена вимога гарантує право обвинуваченого на захист, оскільки відповідно до ч. 12 ст. 290 КПК України суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази, якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті.

Забезпечення обвинуваченому права на захист згідно зі ст. 129 Конституції України є основною засадою судочинства, а відповідно до ст. 7 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) віднесено до загальних засад кримінального провадження.

Стаття 59 Конституції України проголошує право кожного на правову допомогу та вільний вибір захисника своїх прав, а ст. 63 Конституції України закріплює право на захист підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного.

У ст. 20 КПК, що розкриває зміст забезпечення права на захист як загальної засади кримінального провадження, закріплено право підозрюваного, обвинуваченого, виправданого, засудженого на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення; право збирати і подавати докази; брати особисту участь у кримінальному провадженні; користуватись правовою допомогою захисника; реалізовувати інші процесуальні права, передбачені КПК.Належна реалізація права на захист у кримінальному провадженні вимагає застосування практики ЄСПЛ, згідно з правовою позицією якого, відображеною, зокрема, у п. 262 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», «право кожного обвинуваченого у вчиненні злочину на ефективний захист, наданий захисником…, є однією з основних ознак справедливого судового розгляду». Також у п. 89 рішення ЄСПЛ від 13 лютого 2001 року у справі «Кромбах проти Франції» вказано, що «хоча право кожної особи, обвинувачуваної у вчиненні кримінального правопорушення, на ефективний захист адвокатом не є абсолютним, воно становить одну з головних підвалин справедливого судового розгляду».

Оцінюючи дії слідчого СВ Дарницького УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 щодо призначення захисника обвинуваченому ОСОБА_7 на окрему процесуальну дію, а саме для надання доступу до матеріалів досудового розслідування, на відповідність вимогам щодо належної реалізації права обвинуваченого на захист, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ч.1 ст. 53 КПК України - слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд залучають захисника для проведення окремої процесуальної дії в порядку, передбаченому статтею 49 цього Кодексу, виключно у невідкладних випадках, коли є потреба у проведенні невідкладної процесуальної дії за участю захисника, а завчасно повідомлений захисник не може прибути для участі у проведенні процесуальної дії чи забезпечити участь іншого захисника або якщо підозрюваний, обвинувачений виявив бажання, але ще не встиг залучити захисника або прибуття обраного захисника неможливе.

Зазначаючи про необхідність призначення захисника для окремої процесуальної дії, прокурор послався на сплив строку досудового розслідування, а також, що адвокат ОСОБА_5 , яка здійснювала захист обвинуваченого ОСОБА_7 , перебувала у відпустці, що унеможливлювало надання доступу до матеріалів досудового розслідування захиснику до закінчення строків досудового розслідування. Разом з тим, прокурор в судовому засіданні зазначив, що слідчий або прокурор не звертався у передбаченому законом порядку з клопотанням про продовження строку досудового розслідування. Крім того, будь-які відомості та мотиви на їх обґрунтування, які б свідчили про невідкладність надання доступу до матеріалів справи відсутні і в мотивувальній частині постанови слідчого ОСОБА_9 про призначення захисника для проведення окремої процесуальної дії.

З протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування вбачається, що захиснику ОСОБА_10 , який був призначений на одну окрему процесуальну дію, був наданий доступ до матеріалів досудового розслідування, з якими він ознайомився 15.08.2017 р. Крім цього захиснику ОСОБА_10 16.08.2017 р. була вручена копію обвинувального акту у кримінальному провадженні за звинуваченням ОСОБА_7 .

Таким чином, призначаючи захисника на окрему процесуальну дію надання доступу до матеріалів досудового розслідування, та з огляду на положення ч.5 ст. 53 КПК України, відповідно до якої здійснення захисту під час проведення окремої процесуальної дії не покладає на захисника обов`язку надалі здійснювати захист у всьому кримінальному провадженні або на окремій його стадії, слідчий допустив порушення обвинуваченого ОСОБА_7 на захист, оскільки захисник був залучений на завершальній стадії досудового розслідування, під час якої захиснику були надані всі матеріали досудового розслідування, після ознайомлення з якими фактично захисник припинив надання захисту обвинуваченому, що позбавило можливості ознайомитись із матеріалами досудового розслідування та відповідно до вимог ст. 293 КПК України отримати обвинувальний акт захиснику ОСОБА_5 , яка приймала участь у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 з самого початку досудового розслідування та не була замінена або усунута від участі у зазначеному кримінальному провадженні у встановленому законом порядку. Зазначені обставини свідчать про неефективність захисту та протирічать сталій практиці ЄСПЛ, відповідно до якої є неприпустимим «символічне надання послуг» захисником.

Крім того, участь захисника ОСОБА_10 при ознайомленні із матеріалами досудового розслідування та отримання обвинувального акту не узгоджується з постановою слідчого про доручення про призначення захисника для проведення окремої процесуальної дії, відповідно до якої Регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у м. Києві було доручено призначити адвоката для здійснення захисту ОСОБА_7 для участі лише у повідомленні про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_7 , а не для надання доступу до матеріалів досудового розслідування та отримання обвинувального акту.

Аналіз наведених обставин дозволяє суду зробити висновок про суттєве порушення права обвинуваченого ОСОБА_7 на захист та є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Разом з тим, оцінивши обвинувальні акти відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на відповідність вимогам ст. 291 КПК України, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Виходячи з вищезазначеного вбачається, що обвинувальний акт повинен складатися з описової та резолютивної частин. В описовій частині зазначаються дані, які стали приводом та підставами початку досудового розслідування, обставини кримінальної події та під ознаки якого кримінального закону підпадають дії особи. В резолютивній частині підводяться підсумки кримінального розслідування, тобто особі висувається обвинувачення, яке відповідно до ст.ст. 369, 374 КПК України має бути вирішено у вироку суду.

Більше того, формулювання обвинувачення має бути конкретним, тобто в ньому повинно бути детально описано місце вчинення злочину, час, спосіб вчинення, зокрема конкретні дії (бездіяльність), які були скоєні обвинуваченим, ознаки суб`єктивної сторони злочину (форма вини, мотив, мета) та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, так як зазначені обставини, відповідно до положень ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Враховуючи те, що в мотивувальній частині вироку суду за наслідком розгляду кримінальної справи відповідно до положень ст. 374 КПК України обов`язково зазначається формулювання обвинувачення, суд вважає, що відсутність в обвинувальному акті висунутого особі обвинувачення є тим недоліком, без якого не може розпочатися судовий розгляд та, відповідно, проводитися судове слідство, пов`язане із вирішенням обвинувачення (так як воно відсутнє) і вказаний недолік, згідно норм КПК України, може бути усунутий лише на стадії підготовчого судового засідання відповідно до процедури, визначеної ст. 314 КПК України.

Так, при дослідженні змісту обвинувального акту виявлені суттєві розбіжності щодо зазначення тілесних ушкоджень, від яких настала смерть потерпілого ОСОБА_11 . Як у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_8 , так і у формулюванні обвинувачення зазначено, що особа, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, нанесла два удари кулаком руки в область голови та п`ять ударів ногою в область голови та шиї ОСОБА_11 , спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: синця на верхній повіці лівого ока, виличної та привушної ділянки, проекції правого ока, нижньої щелепи, синця в правій вушній раковині, крововиливів в м`які покриви голови зі сторони їх внутрішньої поверхні в лобній ділянці ліворуч та в правій лобно-скроневій ділянці, обмежено- дифузні кровиливи під м`яку мозкову оболонку, крововиливи в речовину та шлуночки головного мозку, набряка-набухання тканини головного мозку; внутрішньопідшкірних крововиливів на лівій боковій поверхні шиї, крововиливів в м`язи шиї по лівій боковій поверхні. Крім того, зазначено, що ОСОБА_8 взутою ногою наніс три удари в область тулуба потерпілого, спричинишви тілесні ушкодження у вигляді синця на грудях ліворуч в проекції реберної дуги, крововивів в підшкірно-жирову клітковину передньої черевної стінки, скупчення крові в черевній порожнині об`ємом приблизно 100 мл., підкапсулярної гематоми лівої долі печінки по діафрагмальній поверхні, розривів правої долі печінки по вісцеральній поверхні. Нижче вказано, що від отриманих тяжких тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_11 помер на місці. Проте далі за текстом зазначно, що смерть ОСОБА_11 настала від внутрішньочерепної травми з крововиливами під оболонки та шлуночки головного мозку з розвитком його набряку набухання. Таким чином є незрозумілим, від яких саме тілесних ушкоджень настала смерть ОСОБА_11 від сукупності вищенаведених тілесних ушкоджень, чи від внутрішньочерепної травми з крововиливами під оболонки та шлуночки головного мозку з розвитком його набряку набухання. Така сама неконкретність щодо зазначення тілесних ушкоджень, від яких помер ОСОБА_11 , виявлена і в обвинувальному акті відносно ОСОБА_7 .

Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє зробити висновок про невідповідність обвинувального акту відносно обвинуваченого ОСОБА_7 вимогам КПК України щодо забезпечення обвинуваченому права на захист та про невідповідність обвинувальнихактів відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вимогам ст. 291 КПК України, що унеможливлює призначення обвинувальних актів до судового розгляду, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне повернути обвинувальні акти прокурору як такі, що не відповідають КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 291, ч.3 ст. 314 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Обвинувальні акти у кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006068 від 08.06.2017 р. за звинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та №0007931 від 17.07.2017 р. за звинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, об`єднані в одне провадження - повернути прокурору.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1