Ухвала іменем україни 16 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі за участю прокурора захисника засудженого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції), ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
розглянула в судовому засіданні матеріали провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого

ОСОБА_8 на ухвалу Апеляційного суду Харківської області

від 11 жовтня 2016 року про відмову в поновленні строку на апеляційне оскарження вироку Червонозаводського районного суду м. Харкова

від 09 червня 2015 року щодо ОСОБА_8 та про повернення апеляційної скарги засудженого.

Вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09 червня 2015 року засуджено ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років із конфіскацією майна, яке є його власністю.
Не погодившись із цим судовим рішенням, засуджений ОСОБА_8 подав на нього апеляційну скаргу, яку ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 16 листопада 2015 року було залишено без руху, а ухвалою цього ж суду від 10 грудня 2015 року повернуто особі, яка її подала.

У подальшому 14 січня 2016 року засуджений ОСОБА_8 надіслав до апеляційного суду заяву, у якій просив поновити йому строк на апеляційне оскарження зазначеного вироку, однак Апеляційний суд Харківської області ухвалою від 11 жовтня 2016 року таку заяву засудженого залишив без задоволення, а апеляційну скаргу повернув засудженому.
У касаційній скарзі захисник просить скасувати оскаржувану ухвалу апеляційного суду через істотні порушення процесуального закону, стверджуючи про помилковість висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення заяви засудженого про поновлення йому строку на апеляційне оскарження.

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого та його захисника, які просили задовольнити касаційну скаргу, прокурора, яка підтримала скаргу

і просила її задовольнити, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з огляду на таке.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та мотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, які було досліджено під час судового розгляду

й оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави для його ухвалення.

Як видно зі змісту заяви про поновлення строків на апеляційне оскарження засуджений як на причини їх пропуску вказував на відсутність у нього юридичної освіти, у зв`язку з чим він був переконаний, що у нього буде можливість усунути її недоліки вже безпосередньо під час апеляційного провадження під час судового розгляду.

Відповідно до положень ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення. Така засада також закріплена статтями 7, 24 КПК України.

Згідно з оскаржуваною ухвалою, приймаючи рішення про відсутність підстав для задоволення заяви засудженого про необхідність відновлення пропущеного ним строку, суд керувався тим, що ОСОБА_8 не оскаржив в касаційному порядку ухвалу суду про повернення йому його апеляційної скарги та те, що нерозуміння засудженим наслідків не усунення ним в установлений судом строк недоліків його апеляційної скарги, відсутність у нього юридичної освіти та побачень із захисником протягом періоду, що минув з часу отримання ухвали про залишення його скарги без руху до подання ним заяви про відновлення строку на апеляційне оскарження (на що як на поважні причини пропуску строку посилався сам засуджений), не свідчать про поважність пропуску строку на апеляційне оскарження.

Однак, такі висновки апеляційного суду суперечать положенням процесуального закону.

Так, відповідно до ч. 7 ст. 399 КПК України залишення апеляційної скарги без руху або її повернення не позбавляють права повторного звернення до суду апеляційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на апеляційне оскарження.

При цьому, можливість оскарження рішення суду про повернення апеляційної скарги є правом сторони кримінального провадження, яка подала таку скаргу, а не її обов`язком і ніяким чином не впливає на наявність у неї права повторного звернення до суду апеляційної інстанції в установленому законом порядку.

Тобто, не оскарження в касаційному порядку рішення суду про повернення засудженому його касаційної скарги не може бути підставою для відмови йому в поновленні строку на апеляційне оскарження.

Що стосується вказівок суду про те, що заява засудженого про поновлення строку на апеляційне оскарження є по суті скаргою на ухвалу суду від 10 грудня 2015 року про повернення його скарги, то такі твердження не відповідають матеріалам провадження, оскільки як видно із вказаної заяви засуджений не заперечує законності ухвали апеляційного суду про повернення його скарги, а лише наводить об`єктивні причини з яких він пропустив строк на апеляційне оскарження вироку.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Процесуальний строк може бути поновлений лише за умови його пропуску з поважних причин. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.
Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

З огляду на те, що засуджений, як видно з матеріалів провадження перебуває під вартою, унаслідок чого у нього дійсно була обмежена можливість спілкування із захисником, відсутність у нього юридичної освіти, а також не зазначення в ухвалі наслідків не усунення особою, що подала скаргу, її недоліків в установлений судом строк, позбавляють колегію суддів можливості вважати, що засуджений пропустив строк на апеляційне оскарження унаслідок недобросовісного використання свого права на апеляційне оскарження вироку.

Таким, чином, з урахуванням наведеної інформації рішення суду про відсутність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження вироку не можна вважати законним та обгрунтованим, оскільки воно по суті порушує право засудженого на оскарження рішень суду в апеляційному порядку.

Отже, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого слід належно оцінити всі фактичні обставини справи та прийняти законне й обґрунтоване рішення відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись статтями 404, 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_8 задовольнити.

Скасувати ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 11 жовтня 2016 року про відмову в поновленні строку на апеляційне оскарження вироку Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09 червня 2015 року щодо ОСОБА_8 та про повернення апеляційної скарги засудженого, і призначити новий розгляд цієї апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ОСОБА_1 _________________ ОСОБА_2 __________________ ОСОБА_3