АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1702/17 Справа № 180/1861/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді доповідача ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000829, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Марганецького районного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2017 року щодо
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь, Дніпропетровської області, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок суду першої інстанції скасувати та направити кримінальне провадження на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_9 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України - у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення.

Відмовлено у задоволенні цивільного позову прокурора Нікопольської місцевої прокуратури в інтересах Комунального закладу «Нікопольська міська лікарня № 1»ДОР» до ОСОБА_9 про стягнення збитків за стаціонарне лікування потерпілого. Вирішено питання про речові докази.

Згідно обставин, викладених в обвинувальному акті, ОСОБА_9 обвинувачувався у тому, що він 06 березня 2016 року, приблизно о 10-30 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння за адресою свого мешкання в АДРЕСА_1 , довідався від своєї рідної сестри ОСОБА_10 про отримання нею побоїв від чоловіка ОСОБА_11 , та в цей час у нього виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 .
Близько 10-45 год. того ж дня ОСОБА_9 взяв кухонний ніж і направився до ОСОБА_11 , який знаходився квартирі АДРЕСА_2 , де між ними в приміщені вказаної квартири виникла словесна сварка, яка переросла в бійку, в ході якої ОСОБА_9 , діючи умисно, не маючи наміру на заподіяння смерті, з метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень, кухонним ножем, який тримав у правій руці, наніс ОСОБА_11 один удар в область грудної клітини ззаду зліва, чим заподіяв останньому, згідно висновку судово-медичної експертизи № 248 від 27 квітня 2016 року, тілесні ушкодження у вигляді проникаючого торакообдомінального поранення грудної клітини ззаду зліва, з пошкодженням нижньої частки лівої легені, купола діафрагми, передньої стінки шлунку, лівобічного гемопневмотораксу, внутрішньо-черевної кровотечі, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.
Вищезазначені дії ОСОБА_9 стороною обвинувачення були кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України за ознаками умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.
Обгрунтовуючи свій висновок про невинуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд першої інстанції в оскаржуваному вироку зазначив, що надані стороною обвинувачення докази у сукупності не підтверджують причетність ОСОБА_9 до заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , в тому числі сам потерпілий, будучи допитаним в судовому засіданні, вказав, що на етапі досудового розслідування обвинуваченого обмовив, в той час як фактично удар ножем йому нанесла інша особа.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, прокурор зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку було допущено істотні порушення вимог КПК України а саме допущено неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Зазначає, що судом було позбавлено сторону обвинувачення можливості забезпечити явку свідків у судове засідання для проведення допиту щодо обставин кримінального правопорушення та передчасно виключено їх показання із доказової бази обвинувачення, чим було порушено принцип змагальності сторін та їх право на представлення суду своїх доказів.

Вказує, що суд при ухваленні оскаржуваного вироку не відреагував належним чином на показання потерпілого ОСОБА_11 , не перевірив їх, що свідчить про його упередженість.

Крім того зазначає, що суд за наявності суперечливих доказів не зазначив, чому він бере до уваги частину з них, а інші відкидає. Зокрема, на думку прокурора, суд безпідставно не взяв до уваги письмові матеріали кримінального провадження, які підтверджують винуватість ОСОБА_9 в обсязі пред`явленого обвинувачення.

Вказує, що, не оцінивши всі докази в сукупності, не допитавши свідків сторони обвинувачення, взявши до уваги показання потерпілого та обвинуваченого і відкинувши решту доказів без належного мотивування, суд першої інстанції припустився процесуальних порушень, що тягнуть за собою скасування ухваленого вироку з направленням кримінального провадження до суду першої інстанції для здійснення нового судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурорів, який апеляційну скаргу прокурора підтримали з викладених у ній підстав; обвинуваченого та його захисника, які проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували;перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно яким суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Згідно ст. 91 КПК України у межах кримінального провадження підлягають доказуванню зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Доведення цих обставин відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України покладається на слідчого, прокурора.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
Як було правильно констатовано судом першої інстанції у вироку, у межах судового розгляду не було достовірно встановлено, що тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_11 були заподіяні саме ОСОБА_9 , оскільки потерпілий, будучи допитаним в суді, вказав, що удар ножем йому нанесла інша особа - чоловік на ім`я ОСОБА_12 , а обвинувачений до цієї події непричетний, та на етапі досудового розслідування потерпілий останнього обмовив.
Іншим доказам, наданим стороною обвинувачення, - протоколам огляду місця події, постанові про долучення речових доказів, висновкам експертів, - судом першої інстанції була надана належна оцінка, що відповідає дійсному змісту як вказаних доказів, так і обставин, що ними підтверджуються, яка полягає у тому, що ними підтверджується факт скоєння щодо ОСОБА_11 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, втім як кожний з цих доказів окремо, так і їх сукупність не підтверджують у будь-який спосіб причетність ОСОБА_9 до його вчинення.
Колегія суддів висновки суду першої інстанції щодо недоведеності вчинення злочину щодо потерпілого ОСОБА_11 саме обвинуваченим ОСОБА_9 вважає правильними, оскільки вони ґрунтуються на ретельному дослідженні доказів, наданих стороною обвинувачення, та наданні їм належної оцінки, як кожному окремо - з точки зору належності, допустимості, достовірності, так і сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Доводи прокурора, наведені на спростування цих висновків, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки головною мірою полягають у переоцінці окремих доказів, з наданням їм тенденційної, упередженої оцінки на користь сторони обвинувачення, ігноруючи їх дійсний зміст та системність, а в іншій частині не ґрунтуються на процесуальному законі.
Так, посилання прокурора на неповноту дослідження судом доказової бази та порушення засад змагальності сторін кримінального провадження у зв`язку з тим, що не були допитані свідки обвинувачення, не можуть бути взяті до уваги зважаючи на положення ч. 1 ст. 92 КПК України, відповідно до якої обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого, а також зважаючи на положення ч. 2 ст. 327 КПК України, згідно якої прибуття в суд свідка забезпечується стороною кримінального провадження, яка заявила клопотання про його виклик, при цьому суд сприяє сторонам кримінального провадження у забезпеченні явки зазначених осіб шляхом здійснення судового виклику.
Як вбачається з матеріалів справи, у межах судового розгляду явка свідків обвинувачення прокурором забезпечена не була, при цьому суд у межах своїх повноважень вжив всі можливі заходи сприяння, в тому числі 25.04.2017 р., 12.05.2017 р., 22.05.2017 р. постановляв ухвали про привід останніх, виконання яких прокурором організоване належним чином не було, у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги є неприйнятними. Крім того, в суді апеляційної інстанції питання про усунення вказаної неповноти судового розгляду в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України шляхом допиту свідків у межах апеляційного розгляду прокурором не порушувалося, що свідчить про формальність цих доводів.
Посилання апелянта на те, що суд не відреагував на показання потерпілого ОСОБА_11 , колегія суддів оцінює критично, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу, та не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. З урахуванням положень вказаної норми процесуального закону, суд першої інстанції грунтовно прийняв до уваги ті показання потерпілого, що були надані ним у судовому засіданні, і прийшов до правильного висновку про те, що іншими дослідженими доказами їх правдивість не спростована.
Що стосується доводів прокурора про неналежну оцінку судом наданих стороною обвинувачення письмових доказів, то їх колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки, як це було правильно встановлено судом першої інстанції, вказані докази містять достатні відомості про те, що відносно потерпілого ОСОБА_11 було вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, втім як жодний з цих доказів окремо, так і всі вони у сукупності не вказують на обвинуваченого ОСОБА_9 як на особу, що скоїла цей злочин.
На думку колегії суддів, оскаржуваний вирок суду є законним, обґрунтованим, а також у ньому наведене належне і достатнє мотивування прийнятого судом рішення. Також колегія суддів вважає за необхідне відзначити, що прокурор в апеляційній скарзі не посилається на обставини, які згідно ст. 415 КПК України тягнуть скасування вироку суду з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, що є предметом його апеляційних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 9, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Марганецького районного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2017 року щодо ОСОБА_9 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, - залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4