Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/1831/18
У Х В А Л А
іменем України
11 квітня 2018 року м. Полтава
Вказувала, що з постановою категорично не погоджується, вважає, що належним чином не вчинено жодної слідчої дії, досудове розслідування проведено неналежним чином, не в повному обсязі, кримінальне провадження закрито передбачено.
Під час розгляду скарги в судовому засіданні заявник ОСОБА_3 та адвокати повністю підтримали вимоги скарги, посилаючись на викладені в ній обставини.
Слідчий ВП № 1 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області для участі в розгляді скарги за викликом слідчого судді не з`явився.
За таких обставин, враховуючи, що неявка слідчого не є перешкодою для розгляду скарги, а також встановлені нормами ст. 306 КПК України строки для розгляду скарги, слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу без участі слідчого.
За результатами досудового розслідування старший слідчий ВП № 1 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області капітан поліції ОСОБА_6 23 березня 2018 року прийняв рішення про закриття кримінального провадження.
Згідно п.3 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Згідно положень ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
При цьому кримінальним процесуальним законом передбачено, що доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
За нормами ч. 1 ст. 140 КК України, за ознаками якої здійснювалося досудове розслідування, кримінальним правопорушенням є невиконання чи неналежне виконання медичним або фармацевтичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого чи несумлінного до них ставлення, якщо це спричинило тяжкі наслідки для хворого.
При цьому об`єктивна сторона злочину характеризується: 1) діянням (дією чи бездіяльністю) - невиконанням чи неналежним виконанням медичним або фармацевтичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого чи несумлінного до них ставлення; 2) наслідками у виді тяжких наслідків для хворого; 3) причинним зв`язком між вказаними діянням та наслідками. У разі, коли тяжкі наслідки для хворого не пов`язані з невиконанням чи неналежним виконанням медичним працівником своїх професійних обов`язків, а настали внаслідок інших обставин, відповідальність за ст. 140 виключається.
Диспозиція ч. 1 ст. 140 має бланкетний характер, у кожному конкретному випадку має встановлюватися, які саме професійні обов`язки покладались на винну особу і які з цих обов`язків не виконані взагалі або виконані неналежним чином, а також вимоги яких конкретно нормативних актів (інструкцій, правил, вказівок тощо) порушено винним.
Суб`єктивна сторона зазначеного кримінального правопорушення визначається психічним ставленням до суспільно небезпечних наслідків і характеризується необережністю.
В поданій до правоохоронних органів заяві про вчинення злочину заявник ОСОБА_3 посилалася на невиконання лікарями травматологічного відділення 1 МКЛ своїх обов`язків, що потягло за собою смерть ОСОБА_7 , 1979 року народження.
У зв`язку з цим досудове розслідування здійснювалося за попередньою кваліфікацією за ч. 1 ст. 140 КК України.
Враховуючи диспозицію ч. 1 статті 140 КК України під час досудового розслідування підлягали встановленню наступні обставини: невиконанням чи неналежним виконанням медичним або фармацевтичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого чи несумлінного до них ставлення; тяжкі наслідки; наявність причинного зв`язку між вказаними діянням (за їх наявності) та наслідками.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження під час досудового розслідування органом досудового розслідування було встановлено наступні обставини.
15 жовтня 2014 року каретою швидкої медичної допомоги до реанімаційного відділення № 1 МКЛ м. Полтава було доставлено ОСОБА_7 , 1979 року народження, мешканку АДРЕСА_1 , з діагнозом: кататравма, закритий перелом кісток тазу, закритий перелом правої стегнової кістки, перелом 3-5 ребер справа, отримані внаслідок падіння з 6-го поверху багатоповерхівки.
В подальшому діагноз неодноразово підтверджувався та уточнювався.
В період з 15 жовтня 2014 року по 23 жовтня 2014 року ОСОБА_7 перебувала на лікуванні у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії, з 23 жовтня 2014 року по 03 листопада 2014 року в відділенні травматології 1 МКЛ м. Полтава та 03 листопада 2014 року констатовано біологічну смерть ОСОБА_7 .
Також органом досудового розслідування встановлено, що смерть ОСОБА_7 настала внаслідок поєднаної тупої травми тіла: закритої черепно-мозкової травми (забою мозку, крововиливу під м`яку мозкову оболонку правої лобної долі); закритої травми грудної клітки (забій правої легені клінічно те рентгенологічно); закритої травми хребта (перелом остистого відростка 2 грудного хребця з крововиливами в оточуючі тканими, перелом 3 поперекового хребця з масивними крововиливами в оточуючі тканини та під і над оболонками і у тканину спинного мозку на цьому рівні); закритої травми тазу (розрив лонного зчленування, відрив крижі від куприка, розрив крижово-клубового зчленування справа з масивними крововиливами в м`які тканини, підшкірну клітковину), і ускладнилася набряком головного мозку з вклиненням продовгуватого мозку у великий потиличний отвір.
При цьому в результаті досудового розслідування встановлено, що діагноз хворій лікарями МКЛ № 1 м. Полтави при її доставленні у лікарню 15 жовтня 2014 року було виставлено вірно, відповідно до даних анамнезу, клінічних даних, рентгенологічного дослідження, за життєвими показаннями ОСОБА_7 була госпіталізована у реанімаційне відділення. Заключний діагноз хворій за клінічними даними, даними проведених додаткових досліджень, в цілому встановлено також вірно, однак, не вказано сукупні захворювання.
Матеріалами досудового розслідування також встановлено, що тактика лікування ОСОБА_7 в умовах реанімаційного та травматологічного відділення була обрана вірно, відповідно до характеру та важкості поєднаної травми, яка супроводжувалася крововтратою та шоком. Поєднана тупа травма тіла, яка отримана при падінні з висоти, знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_7 .
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.
Відповідно до ст. 110 КПК України постанова про закриття кримінального провадження має бути вмотивована, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладена суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав та законних інтересів учасників процесу.
На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчий, приймаючи рішення про закриття кримінального провадження, оцінив зібрані в кримінальному провадженні докази з точки зору достатності та взаємозв`язку та прийняв відповідне обґрунтоване процесуальне рішення щодо закриття кримінального провадження.
Оскаржуване рішення слідчого ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження.
При цьому слідчий суддя також виходить з того, що слідчий в кримінальному провадженні в силу норм ст. 40 КПК України є самостійним у своїй процесуальній діяльності, уповноважений приймати рішення про закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених ст. 284 КПК України. При цьому слідчий оцінює докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Тому скарга ОСОБА_3 є необґрунтованою, в задоволенні скарги слід відмовити.
Прийняття слідчим рішення про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, жодним чином не свідчить про констатацію ним факту вчення злочину та наявність складу кримінального правопорушення в діях певних осіб, на що посилається заявник в поданій до слідчого судді скарзі.
Твердження заявника ОСОБА_3 в поданій до слідчого судді скарзі на те, що до призначення медичних експертиз не було допитано лікарів, не були витребувані посадові інструкції лікарів, не були допитані медсестри, не витребувано наказ від 12 січня 2015 року № 63, жодним чином не спростовує обґрунтованість рішення слідчого про закриття кримінального провадження.
Та обставина, що посадові інструкції лікарів, копії яких наявні в матеріалах кримінального провадження, затверджені після подій, що відбувалися в жовтні-листопаді 2014 року, не свідчить про наявність в діях медичних працівників складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України.
Натомість, органом досудового розслідування за даними медичної документації, посадових інструкцій, відповідно до висновків проведених судових експертиз, з достовірністю встановлено відсутність об`єктивних ознак невиконання чи неналежного виконання своїх професійних обов`язків лікарями 1 міської клінічної лікарні м. Полтава при наданні медичної допомоги ОСОБА_7 , які б призвели до тяжких наслідків та знаходилися в причинному зв`язку з настанням смерті хворої.
Виявлені певні недоліки при наданні медичної допомоги ОСОБА_7 (не проведення КТ (МРТ), люмбальної пункції, не діагностування за життя деяких компонентів отриманої травми, не в повному обсязі проведене дослідження сечовидільної системи), на наявність яких в тому числі посилається і потерпіла ОСОБА_3 , хоча і могли мати вплив на погіршення стану хворої, проте, не знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням тяжких наслідків (висновки експертизи № 78/2017 від 22 грудня 2017 року).
Незгода захисників потерпілої з висновками проведених в кримінальному провадженні судових експертиз № 39 від 29 квітня 2016 року (а.с.205-242) та № 78/2017 від 22 грудня 3017 року (а.с. 431-494) не може бути оцінено слідчим суддею як підстава для скасування рішення слідчого про закриття кримінального провадження.
Зокрема, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 173-КЕ/2015/пп, яка проведена Харківським бюро судово-медичних експертиз 02.10.2015 року, та з висновками якої погоджується сторона потерпілої, провідним в настанні смерті ОСОБА_7 явився характер та тяжкість отриманої травми. Неповнота обстеження та лікування черепно-мозкової травми та травми спинного мозку хворої явилися несприятливою умовою, яка могла негативно вплинути на перебіг отриманої травми та сприяти настанню смерті.
Висновки судових експертиз № 39 від 29 квітня 2016 року (а.с.205-242) та № 78/2017 від 22 грудня 2017 року (а.с. 431-494) не суперечать висновкам судово-медичної експертизи № 173-КЕ/2015/пп 02.10.2015 року, а лише уточнюють їх зміст.
При вирішенні скарги ОСОБА_3 в частині вимог про зобов`язання слідчого провести в кримінальному провадженні необхідні слідчі (розшукові) дії та інші процесуальні дії, слідчим суддею враховуються норми ст. 3 КПК України, згідно з якими слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
За нормами ст. 26 КПК України слідчий суддя вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень згідно з цим Кодексом.
Відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Слідчий суддя, здійснюючи судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів у кримінальному провадженні, не наділений повноваженнями щодо зобов`язання слідчого провести ту чи іншу процесуальну дію в певній послідовності, слідчий в силу норм КПК України несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.
Слідчий уповноважений починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених КПК України та проводити слідчі (розшукові) дії, приймати процесуальні рішення, що не потребує наявності додатково ухвали слідчого судді про зобов`язання слідчого вчиняти такі дії.
На підставі викладеного, в задоволенні скарги ОСОБА_3 слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 303 310, 372 КПК України, -
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів безпосередньо до апеляційного суду Полтавської області.

Слідчий суддя /підпис/ ОСОБА_1

Слідчий суддя ОСОБА_1

11.04.2018