Провадження № 1-кс/761/9451/2014
У Х В А Л А
Іменем України
02 вересня 2014 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність СУ ФР ГУ Міндоходів у м. Києві щодо неповернення тимчасово вилученого майна та зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:
До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_3 на бездіяльність СУ ФР ГУ Міндоходів у м. Києві щодо неповернення тимчасово вилученого майна.

Скарга обґрунтована тим, що 14.05.2014 слідчим з ОВС СУ ФР ГУ Міндоходів у м. Києві ОСОБА_5 у рамках кримінального провадження № 00000254 проведений обшук у приміщенні за адресою АДРЕСА_1 .

У результаті обшуку вилучений товар взуття марки «Ман. Го», яке належить заявникові на праві приватної власності. Даний товар придбаний заявником у ТОВ «Ман. Го», яке є єдиним імпортером в Україну взуття зазначеної марки. Крім того, весь вилучений товар був завезений на територію України до 2013 року, що свідчить про відсутність будь-якого зв`язку з кримінальним провадженням № 00000254.

Заявник на підставі зазначеного просив суд зобов`язати СУ ФР ГУ Міндоходів у м. Києві повернути йому тимчасово вилучений товар.

У судовому засіданні заявник наполягав на задоволенні скарги з підстав, які в ній зазначені.

Слідчий ОСОБА_4 пояснив, що дійсно за ухвалою слідчого судді за вказаною заявником адресою проводився обшук, у результаті чого вилучене взуття фірми «Ман. Го», яке визнане речовим доказом та долучене до матеріалів кримінального провадження. Однак подальшим розслідуванням не підтверджено, що вилучене має значення для даного кримінального провадження.

Разом з тим, слідчий позбавлений повноважень прийняти рішення про повернення товару його власнику, оскільки прокурором не скасована постанова слідчого про визнання вилученого взуття речовим доказом.

Слідчий суддя, заслухавши учасників судового провадження, дослідивши надані ними документи, дійшов висновку про таке.

Відповідно до п.7 ст.236 КПК України вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Ухвалою слідчого судді від 30.04.2014 у кримінальному провадженні № № 00000254 за ознаками ч.5 ст.191, ч.3 ст.212 КК України надано дозвіл на проведення обшуку в приміщеннях за адресою АДРЕСА_1 . Метою обшуку визначено відшукання та вилучення незаконно-здобутих товарно-матеріальних цінностей, серед яких є взуття торгової марки «Ман.Го»

Співставлення судового рішення про дозвіл на проведення обшуку з вимогами скарги свідчить, що перелік майна, на поверненні яких наполягає заявник, повністю охоплюється родовими ознаками товарів, на вилучення яких надавався дозвіл слідчого судді ухвалою від 30.04.2014.

Таким чином, вилучені предмети є такими, про які прямо зазначено в ухвалі про обшук.

Наведене свідчить, що вилучене слідчим майно не має статусу тимчасово вилученого, тобто на режим його подальшого утримання не поширюються вимоги ст.169, ч.5 ст.171 КПК, тобто не зобов`язують слідчого протягом доби вирішувати його подальшу долю .

Отже відсутня правова норма, яка б зобов`язувала слідчого приймати рішення про повернення вилученого його власнику.

Слідчий суддя, враховуючи встановлені під час розгляду скарги обставини, вважає за необхідне звернути увагу на таке.

За положеннями ст.98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, які були об`єктом кримінально протиправних дій, інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Зазначена правова норма, надавши визначення речовому доказу, відокремила інші об`єкти матеріального світу, які не мають значення для кримінального провадження, від тих речей та предметів, які можуть бути використані як доказ.

Визнання слідчим факту, що вилучене майно не є доказом, повинно потягти повернення такого майна його законному володільцеві шляхом прийняття відповідного процесуального рішення.

Зволікання слідчого у прийнятті відповідного рішення може бути предметом оскарження прокурору, який, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування, вправі скасувати незаконні та необґрунтовані постанови слідчих.

У силу ч. 3 ст.26 КПК слідчий суддя вирішує лише ті питання, які віднесені до його компетенції Кримінальним процесуальним кодексом України.

Слідчий суддя не наділений повноваженнями вирішувати скарги на дії слідчих, які не охоплюються статтею 303 КПК.

Сукупність наведеного приводить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 169, 171, 236, 303, 309 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в :
У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого СУ ФР ГУ Міндоходів у м. Києві щодо неповернення тимчасово вилученого майна відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1