АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 182/1626/17 Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/9/К/18 Суддя-доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 січня 2018 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:
судді доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000939 від 25 грудня 2016 року щодо
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Велика Знам`янка Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, -
за участю:

прокурора ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

потерпілої ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:
У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини провадження, доведеність своєї винита правильність кваліфікації дій,просить вирок змінити в частині призначеного покарання та призначити покарання за ч.3 ст.286 КК України із застосуванням положень ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі положень ст.75 КК України, звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

В обґрунтування доводів скарги обвинувачений посилається на те, що при призначені йому покарання, судом, хоча і зазначено у вироку, але фактично не враховані пом`якшуючи покарання обставини - щире каяття, повне визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину. Також, просить прийняти до уваги, його позитивну характеристику та наявність на утриманні батька-інваліда та малолітньої дитини, до того ж, невдовзі у нього повинна народитися друга дитина. Окрім того, обвинувачений просить врахувати, що він та його рідні надавали матеріальну допомогу сім`ям загиблих. Просить звернути увагу, що судом фактично не враховано думку потерпілої ОСОБА_6 , яка просила його суворо не карати та не позбавляти волі, а потерпілий ОСОБА_11 в суді заявив, що претензій матеріального характеру він не має.
В апеляційній скарзі захисники обвинуваченого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ставлять питання про зміну вироку з призначенням покарання за ч.3 ст.286 КК України, із застосуванням положень ст.69 КК України, зі звільненням його, на підставі положень ст.ст. 75, 76 КК України, від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Обґрунтовуючи доводи скарги, захисники посилаються на те, що при призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , судом належним чином не враховані пом`якшуючи його вину обставини, а саме: щире каяття, повне визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину. Також, вважають, що необхідно прийняти до уваги, позитивну характеристику обвинуваченого та наявність у нього утриманців. Окрім того, захисники просять врахувати, що обвинувачений та його рідні надавали матеріальну допомогу сім`ям загиблих. Сторона захисту звертає увагу на те, що судом фактично не враховано думку потерпілої ОСОБА_6 , яка просила суворо обвинуваченого не карати, а потерпілий ОСОБА_11 в суді заявив, що претензій матеріального характеру до ОСОБА_7 не має.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_6 , також, не оспорюючи фактичні обставини провадження, доведеність виниобвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, просить вирок щодо ОСОБА_7 змінити шляхом пом`якшення покарання та застосування до нього положень ст.ст.75, 76 КК України.
Обґрунтовуючи доводи скарги, потерпіла, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, просить врахувати, що при призначені обвинуваченому покарання, судом, хоча і зазначена у вироку, але фактично не врахована її позиція, згідно якої вона просила не карати суворо ОСОБА_7 та не позбавляти його волі. Звертає увагу, що обвинувачений в повному обсязі відшкодував спричинену їй моральну шкоду та пообіцяв в подальшому надавати матеріальну допомогу, а перебування в місцях позбавлення волі зробить це неможливим. Окрім того, зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні розкаявся у вчиненому, щиросердно жалкує та просив пробачення у неї, які вона прийняла.
Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2017 року ОСОБА_12 визнано винуватим та призначено покарання за ч.3 ст.286 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.
За обставин викладених у вироку, 24 грудня 2016 року, приблизно о 19-55 годин, ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем „Mazda 6, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_13 , рухався зі швидкістю приблизно 100 км/год по сухому, освітленому міським електричним освітленням, покриттю проїжджої частини вул. Електрометалургів з боку вул. Некрасова в напрямку вул. Героїв Чорнобиля в м. Нікополі, Дніпропетровської області.
Під час руху водій ОСОБА_7 наблизився до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 та дорожньою розміткою 1.14.1 Правил дорожнього руху України, розташованого біля зупинки громадського транспорту «Автовокзал», в районі будинку №206 по вул. Електрометалургів. Приблизно в той же час, перед вказаним пішохідним переходом, у правій смузі зупинився транспортний засіб-автобус «БАЗ А079», реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_14 , що рухався попереду у попутному напрямку з автомобілем „Mazda 6, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Рухаючись по лівій смузі, відносно смуги руху автобусу «БАЗ А079», водій ОСОБА_7 наближаючись до вищезазначеного нерегульованого пішохідного переходу, не діяв таким чином, щоб не піддавати небезпеці життя і здоров`я громадян, не маючи будь-яких перешкод технічного або іншого характеру для забезпечення безпечного руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, не переконався, що на пішохідному переході не має пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, завчасно не зменшив швидкість руху та не зупинив керований ним автомобіль „Mazda 6, а продовжуючи рух, виїхав на пішохідний перехід, де допустив наїзд передньою частиною автомобіля на пішоходів ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які вийшли із-за передньої частини автобусу «БАЗ А079» та рухалися по нерегульованому пішохідному переходу, справа наліво відносно напрямку руху автомобіля під керуванням ОСОБА_7 . Після скоєння наїзду на пішоходів, водій ОСОБА_7 залишив транспортний засіб на місці пригоди та пішов у напрямку вул. Героїв Чорнобиля м. Нікополя, тобто залишив місце вчинення злочину.
Порушення водієм ОСОБА_7 п.18.1. Правил дорожнього руху України знаходиться, відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №6/10.1-186 від 15.03.2017 року, у причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди. Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_16 отримала тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя від яких остання о 22-30 годин ІНФОРМАЦІЯ_2 померла у приміщенні Нікопольської міської лікарні №1, та пішохід ОСОБА_15 отримала тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя від яких остання о 22-50 годин ІНФОРМАЦІЯ_2 померла у приміщенні Нікопольської міської лікарні №1.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 та його захисники ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , кожен окремо, підтримали подані ними апеляційні скарги й просили вирок змінити, призначити покарання з застосуванням ст.69 КК України, звільнивши ОСОБА_7 від його відбування з випробуванням, на підставі ст.75 КК України. Також, просили задовольнити апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 . При цьому, ОСОБА_7 просив врахувати, що за час його знаходження під вартою у нього ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька ОСОБА_17 , а батько у 2017 році помер. Також, звернув увагу на те, що всім потерпілим спричинена шкода відшкодована.
Прокурор, заперечував проти задоволення апеляційних скарг потерпілої, обвинуваченого та його захисників, вирок суду просив залишити без змін, як законний та обґрунтований.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників судового провадження, проаналізувавши доводи, викладені в апеляційних скаргах та в судовому засіданні, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам, встановленим у кримінальному провадженні, і ґрунтується на зібраних у провадженні та досліджених в судовому засіданні доказах, та кваліфікація його дій за ч.3 ст.286 КК України є правильною, й в поданих апеляційних скаргах не оспорюється, тому судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Разом з цим, перевіряючи доводи поданих апеляційних скарг про невідповідність призначеного судом покарання тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину та його особі внаслідок суворості, колегія суддів дійшла такого висновку.

Так, відповідно до ст.ст.50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Із вироку видно, що суд при призначенні покарання обвинуваченому, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який, у відповідності до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких; особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, офіційно працював на момент вчинення ДТП, має на утриманні малолітнього сина, дружину, яка вагітна, раніше судимий та неодноразово допускав порушення ПДР України, керуючи транспортним засобом;обставинами, які пом`якшують покарання суд визнав щире каяття та добровільне відшкодування завданої потерпілим шкоди, обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Окрім того, судом прийнято до уваги те, що злочин вчинено ОСОБА_7 з необережності,наслідки вчиненого та думку потерпілих з приводу призначення покарання.

Виходячи з встановлених обставин та враховуючи відомості про особу обвинуваченого, суд визначив покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі строком на 6 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, дійшовши висновку про неможливість застосування щодо обвинуваченого положень ст.69 КК України, з чим колегія суддів не погоджується.

При цьому, на переконання колегії суддів, вирок в частині призначеного ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на три роки єсправедливим, необхідним і достатнім для виправлення і попередження вчинення нових злочинів.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг потерпілої, обвинуваченого та захисників про можливість призначення ОСОБА_7 основного покарання з застосуванням ст.69 КК України є слушними.

Згідно зі ст.69 КК України, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за вчинений злочин, може мати місце за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості цього злочину, з урахуванням особи винного.

Окрім того, згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ національні суди застосовують практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

У справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було отримано принципу «законності» і воно не було свавільним», та у справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у виді позбавлення волі строком на шість років, суд, хоча й послався на обставини провадження, відомості щодо особи обвинуваченого та наявність обставин, які пом`якшують йому покарання, однак врахував їх не в повній мірі.

Поза увагою суду залишилося те, що ОСОБА_7 має позитивну характеристику, як з міста проживання, так і з міста роботи, на спеціальному обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має міцні соціальні зв`язки, дружину та на його утриманні перебуває малолітня дитина син ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до того ж, під час судового розгляду провадження, у нього ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась друга дитина донька ОСОБА_19 (том 1 а.п.47, 48, 49, 244, 245, том 2 а.п.142).

Окрім того, з матеріалів провадження видно, що обвинувачений та його рідні надавали матеріальну допомогу сім`ям загиблих, а потерпіла ОСОБА_6 просить ОСОБА_7 суворо не карати та не позбавляти його волі (том 1 а.п.51, 52, 61, 71).

Не враховано судом й те, що сам обвинувачений негативно ставиться до скоєного та усвідомлює його наслідки, а також, те, що будь-які претензії з приводу відшкодування шкоди до нього з боку всіх потерпілих відсутні.

З огляду на викладене та з урахуванням особи ОСОБА_7 , того факту, що злочин, у вчинені якого він обвинувачується, відноситься до категорії тяжких, але скоєний ним з необережності, встановлених судом обставин, які пом`якшують покарання визнання ним вини та ставлення до вчиненого, щирого каяття, а також позиції потерпілих, які не наполягають на суворому покаранні, тобто наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, колегія суддів вважає можливим призначити обвинуваченому основне покарання у виді позбавлення волі, нижчого від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.3 ст.286 КК України, за правилами ст.69 КК України, що буде справедливим та відповідатиме меті покарання.

За змістом ст.ст.409, 414 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, тобто такого покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення поданих апеляційних скарг та зміну вироку в частині призначеного покарання щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у відповідності до положень ст.ст.409, 414 КПК України.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2017 року задовольнити частково.

Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2017 рокув частині призначеного покарання щодо ОСОБА_7 змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.3 ст.286 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

В іншій частині вирок - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Кримінального касаційного Суду Верховного Судупротягом трьох місяців з моменту проголошення, а особою, яка перебуває під вартою - в той же строк з дня вручення їй копії ухвали.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:

___________________ _____________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4