Справа № 527/1602/15-к
провадження № 1-кп/527/9/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 листопада 2017 року Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретареві - ОСОБА_2

з участю прокурора - ОСОБА_3

потерпілої - ОСОБА_4

представника потерпілої - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Глобине кримінальне провадження № 0000238від 27.03.2015 року про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, одруженого, має малолітню дитину, працюючого по окремих цивільно правових угодах, раніше судимого :

- 6.10.2016 року Автозаводським районним судом м. Кременчука за ч.1 ст. 185 КК України до штрафу в розмірі 850 грн., штраф сплачено 28.02.2017 року;

- 16.12.2016 року Комсомольським міським судом Полтавської області за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді 240 годин громадських робіт,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України,

В С Т А Н О В И В :
25.03.2015 року близько 16-ої год. (час встановлено у судовому засіданні) ОСОБА_8 , перебуваючи в будинку ОСОБА_4 , розташованому по АДРЕСА_2 , маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, корисливий мотив та мету, умисно відкрито зірвав з шиї ОСОБА_4 золотий ланцюжок вагою 3 г, вартістю 3885,00 грн., із золотим хрестиком вагою 2 г, вартістю 2590,00 грн. (ринкова вартість виробів станом на 25.03.2015 року).

Своїми незаконними діями спричинив потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 6475 грн.

Викраденим розпорядився на власний розсуд.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України (за обвинуваченням зміненим прокурором з ч.2 ст. 186 на ч.1 ст. 186 КК України) визнав повністю. У судовому засіданні неодноразово змінював показання, не визнав вину за первинним обвинуваченням за ч.2 ст. 186 КК України, далі вказував, що забрав у потерпілої тільки ланцюжок, потім визнав, що відкрито викрав золотий ланцюжок разом із хрестиком.

Пояснив, що 25 березня 2015 року у нього народилася донька, в зв`язку з чим він вживав спиртне. В «Приватній газеті» цього ж дня побачив номер телефону потерпілої і в телефонному режимі домовився з нею про надання інтимних послуг. На таксі близько 16-00 год. приїхав з м. Кременчука в селище Градизьк, потім відпустив таксі, а сам пішки від заводу пластикових труб дійшов до будинку потерпілої. Вона його зустріла. Побачивши, що це була жінка в роках був шокований. Почав вимагати, щоб вона повернула йому гроші затрачені на таксі. Та погодилася. Зайшли в будинок. Він чекав її в прихожій будинку, роздивився будинок. Вона віддала йому 300 грн. На шиї у господарки він побачив ланцюжок і наказав його зняти. Чи погрожував при цьому словесно не пам`ятає. Ланцюжок в м. Кременчуку продав скупнику золота, а не в ломбард за 500 чи за 800 грн., точно не пам`ятає. Ніяких сережок на потерпілій він не бачив.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 пояснила, що 25 березня 2015 року обвинувачений телефонував їй близько 30 разів і прохав зробити йому масаж, так як болить спина. Раніше до 1999 року вона успішно займалася мануальною терапією, працювала масажисткою, але вже тривалий час цим не займалася, тому відмовила йому. Близько 16-ої години цього ж дня він знову зателефонував їй і сказав, що стоїть біля заводу пластикових труб у селищі Градизьк. Це було неподалік від її двору, тому вона назвала йому адресу. Коли він підійшов до двору, стала розпитувати звідки дізнався номер її телефону, знову відмовилася робити масаж. Обвинувачений повів себе неадекватно, очі налилися, його почало трясти від злості. При вході до будинку лежала металічна мотига з трьома зубцями, якою вона обробляла рози. Він схватив мотигу і махаючи нею, затяг її (потерпілу) до будинку, а там у спальню. Вона пручалася. Обвинувачений дав їй ляпаса по обличчю, потім наніс удари кулаком і коліном в живіт. Кричав, що витратився на поїдку із м. Кременчука до Градизька, тому йому потрібен секс. Ніякі її умовляння про те, що повно молодих дівчат не допомогли. Незнайомець фактично зґвалтував її, потім сильно придавив рукою за шию.

На ній на той час були одягнуті золотий ланцюжок (вага десь 3 г) з хрестиком (2 г), золоті сережки вагою (десь 6 грамів). Золото дісталося їй від її мами, виготовлене ще в СРСР, хорошої якості та проби. Вона його останнім часом ніколи не знімала. Обвинувачений ланцюжок з неї «здер» - рвонув, залишилася навіть червона полоса на шиї, а сережки вона зняла сама на його вимогу. Він погрожував їй, говорив: «вб`ю», «ти нічого не варта» «у скільки оцінюєш своє життя», «ти повинна бути щедрою до мене», і ін. Також вимагав у неї гроші, казав: «будуєшся, значить гроші є». Вивалив все з гардероба. В гардеробі на антресолі в папці з документами зберігалися 2000 грн., які вона відклала із своєї пенсії та 500 доларів США, які дав їй її брат на операцію. Вона на вимогу обвинуваченого поклала цю папку на крісло, він її в руки не став брати, потім передала йому гроші. Він тягав її із спальні в залу, потім на кухню, шукав вірьовку, щоб зв`язати її, але не знайшов. Золото зняв на кухні. Коли він став прикурювати вона втекла з будинку на двір. Після цього обвинувачений взяв у куртку мотигу і пішов геть.

Відразу після події вона телефонувала до поліції, але ніхто на виклик того дня не приїхав. Наступного дня телефонувала знову. Заяву про зґвалтування від неї не прийняли. Слідчий ОСОБА_9 відмовляв її, говорив : «Навіщо у Вашому віці це потрібно». Викрадення золото та грошей до її повідомлення про злочин внесли. Прогонний не відшкодував їй жодної копійки з причиненої шкоди.

В квітні на її мобільний телефон почали приходити смс-повідомлення погрозливого змісту щодо неї особисто та її рідних. Вона знову 8 квітня 2015 року звернулася в поліцію, на протязі тижня кримінальний розшук Прогонного знайшов. З нею було проведено впізнання, і серед статистів вона впізнала обвинуваченого.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 вказав, що у складі слідчо-оперативної групи здійснював виїзд до потерпілої ОСОБА_4 для відібрання заяви про вчинення злочину. Потерпіла йому повідомила, що невідомий чоловік відкрито викрав у неї золоті вироби та гроші. Видимих тілесних ушкоджень на ОСОБА_4 не було, про спричинення їй тілесних ушкоджень остання не повідомляла. У будинку порядок речей порушений не був, слідів боротьби, крові не виявили.

Вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину опосередковано підтверджується такими доказами, дослідженими у судовому засіданні :

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27.03.2015 року, згідно якої 25.03.2015 року, близько 14.30 год. невідома особа, перебуваючи в будинку ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , відкрито викрала золотий ланцюжок із хрестиком, сережки та гроші в сумі 2000 грн. та 500 доларів США, чим спричинила матеріальних збитків;

- висновком судово-товарознавчої експертизи від 21.06.2016 року № 44 про те, що ринкова вартість, станом на 25.03.2015 року, 1 грама золота у виробах - ланцюжку, хрестику, сережці, становила 1295 грн. ;

- протоколом пред`явлення особи до впізнання від 4.06.2015 року , відповідно до якого , серед трьох статистів потерпіла ОСОБА_4 впізнала ОСОБА_8 , як особу, яка 25.03.2015 року викрала у неї в селищі Градизьк прикраси;

- проколом проведення слідчого експерименту від 10 червня 2015 року , в ході якого ОСОБА_7 визнав, що відкрито заволодів 25 березня 2015 року золотими прикрасами ОСОБА_4 , а саме, золотим ланцюжком із хрестиком та сережками у формі серця; також останній намалював схему розміщення кімнат у будинку потерпілої, чим підтвердив свою обізнаність щодо місця події і причетність до протиправного діяння.

- власноручною розпискою ОСОБА_7 від 10.06.2015 року про зобов`язання повернути ОСОБА_4 золоті прикраси, які він викрав у неї 25.03.2015 року.

Міжнародні стандарти, які лежать в основі поняття справедливого судового розгляду, передбачають, зокрема, право обвинуваченого на мовчання, та право не свідчити проти себе. Ці права закріплені в пунктах 4, 5 ч.3 ст.42 КПК України. Обвинувачений, як свідок, не несе відповідальності за відмову від дачі показань та за завідомо неправдиві показання.

З огляду на викладене, врахувавши остаточні визнавальні показання Прогонного в частині викрадення ланцюжка з хрестиком, те, що йому та його захиснику була надана у судовому засіданні можливість спростувати це і заперечити, але такі дії не було вчинено, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_7 наявний склад злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч.1 ст.186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

У судовому засіданні прокурор скористався своїм правом, передбаченим ст. 341 КПК України та змінив обвинувачення з ч.2 ст. 186 КК України на ч.1 ст. 186 КК України. Потерпіла та її представник адвокат ОСОБА_5 підтримували первинне обвинувачення за ч.2 ст. 186 КК України за обставин, викладених у ньому.

Відповідно до нього ОСОБА_7 обвинувачувався у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, тобто в кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст. 186 КК України. Це обвинувачення було викладене в такій редакції :

«25.03.2015 року близько 16:00 год., ОСОБА_7 , перебуваючи в будинку ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно та з корисливим мотивом, шляхом ривка зірвав з шиї ОСОБА_4 золотий ланцюжок вагою 3 г, вартість якого згідно висновку експерта від 21.06.2016 року №44 складає 3885,00 грн., із золотим хрестиком вагою 2 г, вартість якого згідно висновку експерта від 21.06.2016 року №44 складає 2590,00 грн.

В подальшому, ОСОБА_7 , застосувавши психологічне насильство, яке виразилось у погрозі застосування фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, у вигляді заподіяння побоїв ОСОБА_4 , висловив вимогу передати йому золоті сережки, що були на потерпілій.

Після цього, ОСОБА_4 під тиском зазначених погроз зняла з себе та передала ОСОБА_7 свої золоті сережки загальною вагою 6 г, вартість яких згідно висновку експерта від 21.06.2016 року №44 складає 7770,00 грн.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_7 із шафи, що розташована в кімнаті будинку відкрито викрав грошові кошти в сумі: 2000 грн. та 500 доларів США, що еквівалентно 11778,5 грн., у відповідності до курсу НБ України станом на 25.03.2015 року, спричинивши потерпілій матеріальних збитків на загальну суму 28 023,5 тис. грн.»

Відповідно до ч.3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, які є джерелом кримінально-процесуального права, при оцінці доказів суд має керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Натомість у судовому засіданні суд переконався у тому, що досудове слідство проводилося абсолютно неефективно.

Одним з основних доказів участі обвинуваченого у вчиненні злочину слідство визнало показання потерпілої, разом з тим практично не надало суду доказів погрози застосування до неї насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, не вжило належних заходів для виявлення викраденого майна, його покупця, доказів на підтвердження того, що таке майно перебувало у володінні потерпілої (зокрема, гроші), не встановило особу таксиста, який підвозив ОСОБА_7 в селище Градизьк. Доручення слідчого з цього приводу були надані лише в червні 2016 року, тобто тоді, коли пройшло більше року після події, а тому часовий фактор вплинув на безперспективність та безрезультатність такого доручення. Крім цього судово-медична експертиза, яка також була призначена досить пізно і виконана 23 квітня 2015 року яких-небудь видимих тілесних ушкоджень у гр. ОСОБА_4 не виявила. У висновку експерта зазначено, що діагноз ЛОР-лікаря «тупа травма шиї та післятравматичний реактивний набряк підщелепних слинних залоз» достатніми об`єктивними медичними даними не підтверджений, а тому судово-медичній кваліфікації не підлягає.

Слідчим у повному обсязі, належним чином не перевірялися відмінні між собою версії потерпілої та підозрюваної особи з приводу причини приїзду ОСОБА_7 до домоволодіння потерпілої, тобто ним не виконано вимоги ч.2 ст. 9 КПК України про обов`язок виявити не тільки обставини, які викривають обвинуваченого, а й ті, що виправдовують його. Також не була встановлена кількість телефонних дзвінків (телефонних переговорів), про ведення яких між собою 25.03.2015 року вказували, як потерпіла, так і обвинувачений. З клопотанням до слідчого судді про тимчасовий доступ до інформації, яка знаходиться в операторів телекомунікацій про зв`язок абонентів, отримання послуг, їх тривалості та змісту слідчий взагалі не звертався, тобто мотиви дій не встановлював.

За таких обставин органом досудового розслідування не виконано обов`язок про всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального провадження, а тому суд розцінив всі висновки слідства по первинному обвинуваченню (з приводу відкритого викрадення грошей гривень та доларів) як припущення не підтвердженні жодним доказом.

З огляду на викладене, враховуючи, що можливість здобуття нових доказів втрачена, жодних клопотань з цього приводу сторони в засіданні не заявляли, суд не підтримує обвинувачення за ч.2 ст. 186 КПК України, і виходячи з недоведеності вини ОСОБА_7 у викраденні грошей, запереченні ним вказаної обставини, позов потерпілої в частині стягнення коштів (2000 грн. та 500 доларів США) не задовольняє.

Призначаючи покарання, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує тяжкість вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обвинувачений вчинив злочин середньої тяжкості проти власності. Після події, що є предметом розгляду, двічі притягувався до кримінальної відповідальності, має непогашені судимості, за місцем проживання негативно не характеризується, має сім`ю, малолітню дитину, дані про його перебування на обліках у лікарів нарколога та психіатра, про притягнення до адміністративної відповідальності відсутні.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання не встановлено.

Врахувавши викладене, суд вважає за необхідне та доцільне призначити ОСОБА_7 за ч.1 ст. 186 КК України покарання у виді позбавлення волі, передбачене санкцією статті. Підстав для застосування ст.69, ст. 75 КК України не вбачається. Остаточне покарання обвинуваченому призначається за ч.4 ст. 70 КК України, за правилами складання покарань за сукупністю злочинів (пп. «г» п.1 ч.1 ст. 72 КК України), так як встановлено, що даний злочин він вчинив до постановлення вироку Комсомольського міського суду від 16 грудня 2016 року. Станом на дату ухвалення даного вироку ОСОБА_7 повністю не відбув покарання за вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 16.12.2016 року . Документально підтверджено, що із 240 годин громадських робіт він відпрацював лише 149 годин, тобто не відбутим є покарання в кількості 91 години громадських робіт, що із співвідношення одному дню позбавлення волі відповідають вісім годин громадських робіт складає 11 днів позбавлення волі (91 : 8 =11.3) .
Під час судового засідання обвинувачений ОСОБА_7 заявив клопотання про звільнення його від відбування покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про застосування амністії» установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Статтею 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» встановлено, що питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників.
В п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», який набрав чинності 07 вересня 2017 року, передбачено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, - не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років.
Зі свідоцтва про народження, наданого суду, вбачається, що ОСОБА_7 є батьком ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно якої не позбавлений батьківських прав (підтверджено довідкою служби у справах дітей Автозаводської районної державної адміністрації м. Кременчука).
Обвинувачений не відноситься до категорії тих осіб, до яких згідно ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році» або ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія не застосовується. Даний злочин вчинив до дня набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році», раніше амністія до нього не застосовувалася.
За встановлених обставин, суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_7 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування призначеного покарання.
Уточнений цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_7 на її користь 31297.63 грн. у відшкодування спричиненої матеріальної шкоди та 30000 грн. у відшкодування моральної шкоди, підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
В зв`язку з доведенням викрадення лише золотих виробів - ланцюжка з хрестиком, на користь потерпілої стягується з обвинуваченого їх вартість - 6475 грн. Прямого причинно-наслідкового зв`язку дій ОСОБА_7 з лікуванням потерпілої, втратою нею садового інструменті (мотиги) не встановлено, тому позов в цій частині суд не вважає аргументованим та доведеним. Також дорожні витрати на поїздку до м. Хорол для проведення СМЕ в сумі 910 грн. не підтверджено. Наданий білет вказує, що проїзд з селища Градизьк до м. Хорол на автобусі Комсомольськ-Миргород коштував 19 грн. 93 коп., тому в обидві сторони вартість проїзду склала 39 грн. 86 коп. Також судом враховано, що потерпіла під час проведення СМЕ сплатила 160 грн., що підтверджено документально, а не 165 грн., як зазначено в позові. Тому стягується з обвинуваченого у відшкодування матеріальної шкоди, завданої потерпілій, 6674.86 грн. (6475 + 39.86 + 160.00). В решті стягнення сум в цій частині суд відмовляє.
Суд погодився з тим, що потерпілій була спричинена моральна шкода, так як через відкритий характер заволодіння її майном вона перенесла стрес, підвищене негативне емоційне навантаження, звичний уклад її життя було порушено через необхідність явок до правоохоронних органів, в судові засідання. Виходячи з характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення, виходячи з вимог розумності і справедливості, розмір спричиненої моральної шкоди суд визначив у сумі 5000 грн.
Питання про речові докази не вирішується, оскільки не надано процесуальне рішення слідчого (постанова) про те, що такі до кримінального провадження приєднувалися.
Керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України і призначити покарання у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом повного складання покарання за даним вироком та невідбутої частини покарання за попереднім вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 16.12.2016 року (91 години громадських робіт), визначити остаточне покарання у виді трьох років 11 днів позбавлення волі.
На підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного покарання.
Підстав для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди 5 (п`ять) тисяч грн., у відшкодування матеріальної шкоди - 6674 грн. 86 коп., а всього 11674 грн. 86 коп.
В задоволенні решти позову відмовити.
Вирок може бути оскаржений учасниками судового провадження до апеляційного суду Полтавської області через Глобинський районний суд Полтавської області з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1