АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 березня 2018 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

скаржника ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_7 на постанову Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 лютого 2018 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_7 на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи та на постанову про відмову у задоволенні клопотання, як такі, що суперечать рішенню Європейського суду з прав людини,

в с т а н о в и л а :
ОСОБА_7 05.12.2017 р. звернувся до Придніпровського районного м. Черкаси із скаргою про поновлення та захисту прав і законних інтересів. Просив визнати постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 21.08.1998 р. та постанову про відмову у задоволенні клопотання від 25.01.1999, такими, що суперечать рішенню Європейського суду з прав людини № 760/03 від 26.07.2012, скасувати їх як незаконні.

Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 лютого 2018 року відмовлено у скарзі ОСОБА_7 на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи та на постанову про відмову у задоволенні клопотання, як такі, що суперечать рішенню Європейського суду з прав людини.

Відмовляючи у скарзі ОСОБА_7 суддя суду першої інстанції послався на те, що заява ОСОБА_7 про визнання ухваленої постанови про відмову в порушенні кримінальної справи такою, що суперечить рішенню ЄСПЛ, не узгоджується з нормами процесуального кодексу, а щодо вимог скасування постанови про відмову в задоволенні клопотання, то Кримінально-процесуальним кодексом України (ред. 1960 р. зі змінами та доповненнями) не передбачений судовий порядок оскарження такої постанови.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції ОСОБА_7 подав апеляцію в якій просить скасувати постанову Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.02.2018р., як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального і процесуального права та перешкоджає у подальшому поновленні його прав та інтересів гарантованих Конституцією України і Європейською конвенцією, тобто перешкоджає у встановлені верховенства права і відновлення його прав. Просить ухвалити нове рішення, яким задовольнити його вимоги, скасувавши постанови заступника начальника слідчого відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_9 від 21.08.1998р. та від 25.01.1999 р., як такі, що є незаконні, суперечать рішенню Європейського суду з прав людини.

Зазначив, що заступником начальника слідчого відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_9 були постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 21.08.1998 та про відмову у задоволенні клопотання від 25.01.1999. Ці постанови ухвалювалися на заяви і клопотання про застосування фізичної сили щодо апелянта, нелюдське поводження, що принижує честь і гідність. Постанови не надавались на руки, порядок оскарження йому ніхто не роз`яснював, адвокат у СІЗО його не навідував, а підписи захисника у матеріалах кримінальної справи зроблені у його відсутність та без згоди, тому оскаржити постанови ОСОБА_7 не зміг. У рішенні Європейського суду з прав людини 26.07.2012 зазначено, що 22.04.1998 ОСОБА_7 був підданий нелюдському поводженню з боку працівників міліції. Додав, що відомості щодо дій працівників поліції були внесені до ЄРДР, в подальшому за даним фактом була винесена постанова про закриття кримінального провадження. Вказав, що скасування даних постанов дає йому право звернутись з клопотанням до суду про перегляд вироку, яким його засуджено за нововиявленими обставинами.

У судовому засіданні ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали подану засудженим апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор заперечив проти апеляційної скарги, просив її відхилити та залишити постанову суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників судового провадження, вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 236-2 КПК України 1960 року, скарга на постанову прокурора, слідчого, органу дізнання про відмову в порушенні кримінальної справи розглядається суддею, який визначається в порядку, встановленому частиною третьою статті 162 цього Кодексу, одноособово не пізніше десяти днів з дня її надходження до суду. Суддя витребує матеріали, на підставі яких було відмовлено в порушенні справи, знайомиться з ними і повідомляє прокурора та особу, яка подала скаргу, про час її розгляду. В разі необхідності суддя заслуховує пояснення особи, яка подала скаргу. При розгляді скарги ведеться протокол судового засідання. Розглянувши скаргу, суддя залежно від того, чи були при відмові у порушенні справи виконані вимоги статті 99 цього Кодексу, приймає одне з таких рішень: 1) скасовує постанову про відмову в порушенні справи і повертає матеріали для проведення додаткової перевірки; 2) залишає скаргу без задоволення. На постанову судді прокурором, особою, яка подала скаргу, протягом семи діб з дня її винесення може бути подана апеляція до апеляційного суду. Копія постанови судді надсилається особі, яка винесла постанову, що була оскаржена, прокуророві та особі, яка подавала скаргу.

Відповідно до ст. 349 КПК 1960 року, апеляція на постанову судді, винесену в порядку, передбаченому статтями 2362, 2366, 2368, 468, 478 цього Кодексу, подається у строки, встановлені у цих статтях, і розглядається за правилами, встановленими статтею 382 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 382 КПК України 1960 року, апеляційна перевірка судових рішень, зазначених у частині другій статті 347 цього Кодексу, здійснюється з додержанням вимог цієї глави. При перевірці цих рішень судове слідство не провадиться. Апеляції на постанови судді, винесені в порядку, передбаченому статтями 2362, 2366, 2368, 468, 478 цього Кодексу, розглядаються не пізніш як через сім діб після їх надходження до апеляційного суду. Для розгляду цих апеляцій відповідні матеріали невідкладно витребовуються апеляційним судом. Апеляційна інстанція не вправі постановити свій вирок, скасувавши ухвалу (постанову) суду першої інстанції про закриття справи або направлення справи на додаткове розслідування. Після апеляційної перевірки постанови місцевого суду, винесеної в порядку, передбаченому статтею 2368 цього Кодексу, матеріали справи: 1) направляються органу, який проводить досудове слідство, якщо постанову про порушення справи не скасовано; 2) зберігаються в матеріалах судового провадження по скарзі, якщо постанову про порушення справи скасовано і в порушенні справи відмовлено.

Відповідно до ст. 366 КПК України 1960 року, у результаті розгляду апеляцій на рішення, зазначені у частині першій статті 347 цього Кодексу, апеляційний суд: 1) виносить ухвалу про залишення вироку чи постанови без зміни, а апеляції - без задоволення; скасування вироку чи постанови і повернення справи прокуророві на додаткове розслідування або на новий судовий розгляд в суд першої інстанції; скасування вироку чи постанови і закриття справи; зміну вироку чи постанови; 2) постановляє свій вирок, скасовуючи повністю чи частково вирок суду першої інстанції; 3) постановляє свою постанову, скасовуючи повністю чи частково постанову суду першої інстанції.

Колегія суддів вбачає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_7 на дві указаних вище постанови слідчого у кримінальній справі під час досудового слідства. Зокрема, слідчий суддя обґрунтовано врахував, що окреме кримінальне провадження за заявою ОСОБА_7 щодо обставин застосування до нього працівниками міліції фізичної сили під час його затримання вже розслідувалося відповідно до вимог процесуального законодавства, і було закрите, з чим погодився під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді й апеляційний суд.

Колегія суддів також погоджується з позицією слідчого судді про те, що постанова слідчого про відмову у задоволенні клопотання під час досудового слідства не може бути оскаржена у судовому порядку відповідно до положень КПК України 1960 року, оскільки цього вказаний закон не передбачав.

Крім цього, колегія суддів відзначає наступне. У своїй скарзі до слідчого судді, а також й в апеляційній скарзі, ОСОБА_7 ставить питання про незаконність двох постанов слідчого, ухвалених у 1998 і 1999 роках, оскільки вони суперечать змісту окремого рішення ЄСПЛ, ухваленого у 2012 році. Однак, законність та обґрунтованість певного процесуального рішення перевіряється станом на час його ухвалення. Також, на думку колегії суддів, рішення ЄСзПЛ «Іващенко проти України» не протирічить оскаржуваній постанові органу досудового розслідування. Так як, у наведеному рішенні ЄСПЛ так і в оскаржуваній постанові про відмову у порушенні кримінальної справи є посилання, як на встановлену обставину застосування насильства до ОСОБА_7 при його затриманні. Тому вказана скаржником підстава не може виступати такою, що свідчить про незаконність зазначених постанов.

Також колегія суддів вбачає, що скаржником не було дотримано строку звернення до суду з відповідною скаргою, оскільки з часу ухвалення ЄСПЛ відповідного рішення, яке указується як підстава для задоволення скарги, минуло понад п`ять років, й скаржник безумовно знав про його існування, оскільки сам виступав його ініціатором у ЄСПЛ.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 236-2, 349, 382, 366 КПК України 1960 року, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Постанову судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 лютого 2018 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_7 на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи та на постанову про відмову у задоволенні клопотання, як такі, що суперечать рішенню Європейського суду з прав людини, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :