Справа № 361/507/18
Провадження № 1-кп/361/324/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 лютого 2018 року Броварський міськрайонний суд Київської області
в складі: головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
з участю прокурора - ОСОБА_3
обвинуваченого - ОСОБА_4

- у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -
Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, самовільно залишив військову частину без поважних причин в умовах особливого періоду, за наступних обставин.
15.10.2015 солдат ОСОБА_4 уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на три роки. Наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 54 від 13.03.2017 солдата ОСОБА_4 , який прибув із військової частини НОМЕР_3 для подальшого проходження служби, зараховано у списки військової частини та поставлено на всі види забезпечення. 30.06.2017 військову частину НОМЕР_2 перейменовано у військову частину НОМЕР_1 (Об`єднаний польовий вузол зв`язку Генерального штабу Збройних Сил України»), де ОСОБА_4 призначено на посаду механіка станції тропосферного зв`язку взводу зв`язку прив`язки центру зв`язку польового вузла зв`язку Об`єднаного польового вузла зв`язку Генерального штабу Збройних Сил України, відтак, згідно з вимогами ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», солдат ОСОБА_4 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за контрактом. За правилами п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи протягом робочого часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком, чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира. У ст. 1 закону України «Про оборону України» унормовано, що особливий період це період, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Відповідно до ч. 5 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», вид, обсяги, порядок і строки проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Таким чином, з моменту видання Указу Президента України № 303/2014 від 17.02.2014 «Про часткову мобілізацію», на території України почав діяти особливий період, який триває дотепер.
04.01.2018 солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи проходження військової служби в умовах особливого періоду та протиправний характер своїх дій, в порушення вимог ст.ст. 6, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, незаконно припинив виконувати службові обов`язки, без дозволу відповідних начальників та командирів залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_3 , та проводив час за власним розсудом, приступив до виконання службових обов`язків 17.01.2018, тобто був відсутній у військовій частині з 04.01.2018 по 17.01.2018.
Допитаний судом обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому злочині за обставин, викладених в обвинувальному акті та описовій частині вироку визнав повністю, у вчиненому розкаявся. Показав, що, будучи призваним до Збройних Сил України 15.10.2015, він з 04.03.2017 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 , де в нього не складаються стосунки з командирами, які, на його думку, надто суворі та прискіпливі до нього. Зокрема, бажаючи провідати батьків у м. Гайсин Вінницької області, він написав рапорт на відпустку на новорічні та Різдвяні свята, після відмови у відпустці 04.01.2018 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 й повернувся до місця служби 17.01.2018.
Покази обвинуваченого є послідовними й логічними, відповідають фактичним обставинам справи, тому не викликають у суду сумніву. Оскільки ОСОБА_4 повністю визнав свою вину за ч. 4 ст. 407 КК України та не оспорював фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, судом безсумнівно встановлено правильність розуміння ним змісту цих обставин і добровільність його позиції, суд за згодою учасників судового провадження, роз`яснивши обвинуваченому положення частини третьої статті 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі, за виключенням документів, які характеризують винну особу, тобто розглянув провадження за правилами, передбаченими частиною третьою статті 349 КПК України.
Суд вважає повністю доведеною винуватість військовослужбовця ОСОБА_4 у самовільному залишенні військової частини без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тому засуджує його за ч. 4 ст. 407 КК України.
Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу ОСОБА_4 , який має молодий вік, з 17.02.2016 по 27.08.2016 безпосередньо брав участь у антитерористичній операції у Донецькій та Луганській областях, негативно характеризується за попереднім місцем проходження військової служби, оскільки надані суду службові характеристики датовані 2016 роком. При цьому обставиною, яка, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшує покарання обвинуваченого суд визнає щире каяття, тому що він критично оцінює свою протиправну поведінку та висловлює готовність понести за вчинене передбачене законом покарання; обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, є вчинення злочину повторно з огляду на засудження ОСОБА_4 19.01.2018 Броварським міськрайонним судом Київської області за ч. 4 ст. 407 КК України за аналогічний злочин зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_4 доцільне без ізоляції від суспільства, тому призначає йому покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням на засудженого передбачених п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України обов`язків періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. При цьому суд переконаний, що призначені вид і міра покарання відповідають вимогам ч. 2 ст. 65 КК України, є необхідними та достатніми для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню ним нових злочинів.
Цивільний позов по справі не заявлявся, речові докази, процесуальні витрати відсутні.
Під час досудового розслідування і судового розгляду запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не застосовувався, з урахуванням обставин вчиненого злочину і особи винного суд не вбачає підстав для обрання такого заходу на період до набрання вироком законної сили.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд -
З А С У Д И В :
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Звільнити засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням за правилами ст. 75 КК України, встановивши йому іспитовий строк 1 (один) рік, у період якого зобов`язати ОСОБА_4 відповідно до ст. 76 КК України періодично з`являтись для реєстрації до Броварського міськрайонного відділу з питань пробації Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним в порядку статті 349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційних скарг до апеляційного суду Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Броварський міськрайонний суд.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не було подано. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку; копії вироку негайно після його проголошення вручаються засудженому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1