20 грудня 2016 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: при секретаріОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора захисникаОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Козакового Великомихайлівського району Одеської області, жителя АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК,
Зазначеним вироком місцевого суду ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК до покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
Постановлено стягнути на користь потерпілого ОСОБА_8 з Моторно-транспортного страхового бюро 22 828,1 грн на відшкодування матеріальної шкоди, із засудженого ОСОБА_7 15 000 грн витрат на правову допомогу, а також 1309,35 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 200 000 грн моральної.
Ухвалою апеляційного суду зазначений вирок змінено. З ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 зменшено розмір відшкодування моральної шкоди до 100 000 грн. Крім того, вирок скасовано в частині стягнення на користь потерпілого матеріальної шкоди з засудженого та Моторного (транспортного) страхового бюро та направлено кримінальне провадження у цій же частині до місцевого суду на новий розгляд у порядку цивільного судочинства.
У решті вирок суду залишено без змін.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.
У касаційній скарзі захисник просить скасувати оскаржувані судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що призвело до неправильного визначення розміру відшкодування заподіяної потерпілому моральної шкоди. Вважає, що суд необґрунтовано призначив засудженому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Вказує, що у матеріалах справи відступній звукозапис оголошення вироку 28 липня 2015 року.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримання скарги, думку прокурора, який вважав необґрунтованими касаційні вимоги сторони захисту, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Висновки суду стосовно доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину за обставин, установлених судом та викладених у вироку, а також кримінально-правова оцінка його діянь за ч. 1 ст. 286 КК у касаційній скарзі не оспорюється.
Стосовно ж доводів захисника про порушення судами загальних засад призначення покарання та занадто великий розмір стягнутої на користь потерпілого моральної шкоди, то такі, на думку колегії суддів, є безпідставними.
У силу положень ст. 50 КК рішення суду про призначення покарання, з-поміж інших завдань, повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 урахував ті дані й обставини, на які є посилання в касаційній скарзі, зокрема: щире каяття, відсутність судимості, позитивні характеристики, незадовільний стан здоров`я та похилий вік засудженого. Разом із тим суд узяв до уваги, що останній, грубо порушивши правила безпеки руху, скоїв кримінальне правопорушення, що призвело до заподіяння шкоди здоров`ю людини похилого віку. Зважаючи на всі обставини, які мають правове значення при виборі виду покарання, на думку колегії суддів, суд дійшов мотивованого висновку про необхідність призначення засудженому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на мінімальний строк.
Переглядаючи справу в порядку апеляційної процедури, апеляційний суд, належним чином умотивувавши своє рішення, змінив вирок в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди. При цьому, врахувавши характер та обсяг страждань, яких зазнав потерпілий ОСОБА_8 , узявши до уваги немайнові втрати, душевні страждання та тяжкість вимушених змін у житті внаслідок отриманих ним тілесних ушкоджень, апеляційний суд визначив розмір стягнення із засудженого заподіяної моральної шкоди у достатньому обсязі, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.
Стосовно інших доводів, викладених в апеляційній скарзі захисника, аналогічних доводам його касаційної скарги, зокрема щодо позбавлення засудженого права керування транспортними засобами, суд апеляційної інстанції навів переконливі аргументи їх необґрунтованості, з чим погоджується й колегія суддів. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Щодо доводів касаційної скарги про відсутність фіксації оголошення вироку, то вони не можуть бути підставою для скасування судових рішень, оскільки, як убачається зі змісту апеляційної скарги, сторона захисту ці обставини в апеляційному порядку не оскаржувала та зауважень на журнал судового засідання не подавала.
Разом із тим, перевіркою звукозапису, зафіксованому на наявному в матеріалах провадження технічному носії, встановлено, що суд оголосив вирок у судовому засіданні. Розписка засудженого про отримання копії вироку свідчить, що ОСОБА_7 був присутній при оголошенні судового рішення (а.к.п. 85).
Істотних порушень вимог закону України про кримінальну відповідальність чи кримінального процесуального закону, які б були безумовними підставами для зміни чи скасування судових рішень, не встановлено.
Керуючись статтями 433436 КПК, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд
п о с т а н о в и в:
Вирок Київського районного суду м. Одеси від 28 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 24 листопада 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3