Справа № 343/1879/16-к
Провадження № 11-кп/779/521/2016
Категорія п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 грудня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря с/з ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на постанову Долинського районного суду Івано-Франківської області від 17 жовтня 2016 року про відмову у задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбуття покарання засудженого ОСОБА_7 ,-

в с т а н о в и л а :
Вказаною постановою засудженому ОСОБА_7 відмовлено у задоволенні його заяви про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбуття покарання.

Своє рішення суд мотивував тим, що за час відбування покарання ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення. Крім того, представник адміністрації Долинського ВЦ № 118 просив відмовити у задоволенні заяви, пояснивши, що засуджений характеризується посередньо, порушень вимог режиму відбування покарання не допускав, заохочення не оголошувались, не проявляв ініціативи у працевлаштуванні, не слідкував за своїм зовнішнім виглядом, а тому не заслуговує на застосування положень ст.81 Кримінального кодексу України (далі-КК).

В апеляційній скарзі (далі-АС) захисник засудженого Будана адвокат ОСОБА_8 просить постанову суду скасувати та ухвалити нову, якою умовно-достроково звільнити від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 . Покликається на те, що суд при винесенні ухвали допустив порушення вимог кримінально-процесуального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки при її ухваленні мало місце неповнота і однобічність судового розгляду, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом не взято до уваги докази, що вказують на можливість умовно-дострокового звільнення.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_2 , пояснення прокурора, який заперечив вимоги апеляційної скарги захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та просить відмовити у задоволенні його заяви про умовно дострокове звільнення; пояснення засудженого та його захисника ОСОБА_8 , які просять постанову Долинського районного суду від 17 жовтня 2016 року скасувати та задовольнити апеляційні вимоги, перевіривши матеріали справи, оглянувши додані в судовому засіданні документи, а саме: характеристику з місця роботи ТзОВ Уніплит, подання про застосування до засудженого заохочення та диплом за зайняте перше місце в турнірі установи з шахів, обговоривши доводи і мотиви АС, колегія суддів приходить до висновку, що її слід залишити без задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Таких вимог закону суд першої інстанції при розгляді даної справи в повній мірі дотримався.

Як вбачається з матеріалів справи, адміністрація установи Долинського виправного центру №118, в якій відбуває покарання засуджений, не зверталась до суду у встановленому законом порядку після відбуття установленої КК частини строку покарання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбуття покарання.

Із витягу з протоколу № 13 від 09.08.2016 року видно, що комісією Долинського виправного центру (№118) ОСОБА_7 відмовлено в поданні до суду про його умовно-дострокове звільнення як такому, що не довів своє виправлення.

Вироком Апеляційного суду Волинської області від 01.08.2008 року ОСОБА_7 засуджений за п.п.6, ч.12 ст. 115, ч.4 ст.189 КК України на 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 29.01.2016 року засудженому ОСОБА_7 зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 30.11.2007 року по 08.12.2008 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (а.с.21), ухвалою того ж суду від 11.05.2016 року засудженому ОСОБА_7 замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі на строк 03 роки 06 місяців 11 днів обмеження волі (а.с.22-23).

Ухвалою Долинського районного суду від 07.07.2016 року зараховано засудженому ОСОБА_7 в строк відбування покарання за правилам ст. 72 КК час його перебування під вартою з 11.05.2016 року по 07.06.201 року, із розрахунку 1 день тримання під вартою - 2 дні обмеження волі.

Покликання захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про те, що суд при відмові у задоволенні його заяви не взяв до уваги те, що засуджений характеризується позитивно, стягнень на даний час не має, а лише має ряд заохочень, не відповідають дійсності. У відповідності до довідки про заохочення та стягнення відносно ОСОБА_7 , за час відбування покарання в Маневицькій ВК №42 та Сокирянській №67, було накладено 9 дисциплінарних стягнень, оголошувалось 5 заохочень.

Із характеристики на ОСОБА_7 з Долинського виправного центру видно, що він перебуває на профілактичному обліку як особа, схильна до вчинення самогубства. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи. Згідно з довідкою Долинського виправного центру, ОСОБА_7 перебуває на Д обліку у психіатра.

Як вбачається із матеріалів справи та характеристики на засудженого ОСОБА_7 , він 07.06.2016 року прибув в Долинський виправний центр (№ 118). Після прибуття працевлаштований не був, намірів щодо свого працевлаштування не проявляв. У відповідності до довідки про стан здоров,я засудженого, який відбуває покарання в Долинському ВЦ (№118) від 08.08.2016 року, захворювань, які б вказували на заборону працевлаштування, відсутні.

Згідно з ч.1 ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого.

Згідно з п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 26.04.2002 року Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до положень ч.2, п.2 ч.3 ст.81 КК умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а також після фактичного відбуття ним не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин.

ОСОБА_7 засуджений за вчинення особливо тяжкого та тяжкого злочинів, передбачених відповідно п.п.6,12 ч.2 ст.115 КК України та ч.4 ст.189 КК України.

Початком терміну відбування покарання постановлено рахувати з 30.11.2007 року, а кінцем відбуття покарання 26.10.2019 року.

Згідно з вимогами ч.1 ст.539 КПК питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Таким чином, згідно з вимогами чинного кримінально-процесуального кодексу, який прийнятий пізніше за кримінально-виконавчий кодекс, засуджений ОСОБА_7 має право особисто звернутися до суду з клопотанням про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Однак, застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання засудженого є правом, а не обов,язком суду.

Враховуючи вище наведене, а також нетривалий час відбуття покарання у виді обмеження волі ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на законі і підстав для його скасування не вбачає, а тому АС слід залишити без задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 537, 539 КПК, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а постанову Долинського районного суду Івано-Франківської області від 17 жовтня 2016 року про відмову в умовно-достроковому звільненні засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3
ОСОБА_4