Справа № 372/1316/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/177/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 5 06.03.2017

УХВАЛА
Іменем України
06 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_10 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційний розгляд за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Обухівського районного суду Київської області від 01 грудня 2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Курахове, Мар`їнського району, Донецької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Обухівського районного суду Київської області від 01 грудня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст. 76 КК України.

Цим же вироком суду цивільний позов ОСОБА_8 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 в якості відшкодування майнової шкоди 15 931 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот тридцять одну) гривню 32 копійки та в якості відшкодування моральної шкоди 47 000 (сорок сім тисяч) гривень, а всього стягнуто 62 931 (шістдесят дві тисячі дев`ятсот тридцять одну) гривню 32 копійки. Крім того, вироком суду вирішено питання щодо речових доказів.

Вказаним вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим в умисному нанесенні середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, за наступних обставин.

12 березня 2016 року, приблизно о 24 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись біля під`їзду № 2 будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_8 , діючи з прямим умислом, направленим на протиправне спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, а також передбачаючи та бажаючи настання небезпечних наслідків, в ході конфлікту з потерпілим, повалив його на землю, після чого наніс близько п`ятнадцяти ударів (точної кількості не встановлено) кулаками лівої та правої рук по тулубу, а саме в область ребер, спричинивши ОСОБА_8 відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 55 від 11 травня 2016 року комплекс ушкоджень в області голови, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я, а також комплекс ушкоджень в області грудної клітини, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості з критерієм тривалості розладу здоров`я понад 21 день за звичайного перебігу.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням в частині вирішення цивільного позову, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок в частині відшкодування моральної та майнової шкоди, а саме: цивільний позов ОСОБА_8 задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 в якості відшкодування майнової шкоди 3451 (три тисячі чотириста п`ятдесят одну) гривню 32 копійки та в якості відшкодування моральної шкоди 5000 (п`ять тисяч) гривень, а всього стягнути 8451 (вісім тисяч чотириста п`ятдесят одну) гривню 32 копійки. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги захисник зазначає про те, що висновки суду першої інстанції з приводу визначення розміру моральної шкоди, заподіяної потерпілому ОСОБА_8 не відповідають фактичним обставинам справи, так як не враховують характеру правопорушення та ступінь вини самого потерпілого, дії якого і спровокували бійку. Захисник зазначає про те, що обвинувачений намагався відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду, проте останній відмовлявся від примирення і наполягав на виплаті йому грошової суми в розмірі 100 000 гривень. Також, захисник вказує про те, що обвинувачений ОСОБА_6 не працює, оскільки являється студентом, а тому визначений судом до відшкодування розмір моральної шкоди є для нього непомірно великим та свідчить про відсутність справедливості відносно ОСОБА_6 .

При цьому, захисник взагалі не обґрунтовує в апеляційній скарзі свої вимоги щодо зменшення розміру майнової шкоди.

Не погоджуючись із апеляційною скаргою захисника, представник потерпілого подала на неї заперечення, в яких вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а подану апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та обвинуваченого, які підтримали подану апеляційну скаргу, доводи прокурора, потерпілого та його представника, які заперечили проти апеляційної скарги захисника, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 в умисному нанесенні середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які за згодою учасників судового провадження досліджувались у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому, згідно із ч. 2 ст. 394 КПК України апеляційному оскарженню та перегляду не підлягають.

Разом з тим, на думку колегії суддів, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 щодо невідповідності розміру коштів, стягнутих з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8 в якості відшкодування заподіяної моральної шкоди, засадам розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, потерпілим ОСОБА_8 заявлено цивільний позов про відшкодування завданої йому майнової шкоди в розмірі 75 891 гривня 32 копійки та моральної шкоди в розмірі 100 000 гривень, під час судового розгляду потерпілий збільшив розмір позовних вимог в частині відшкодування майнової шкоди до 96 491 гривні.

Обґрунтовуючи суму позову в частині відшкодування моральної шкоди, потерпілий послався на те, що внаслідок отримання тілесних ушкоджень він переніс фізичний біль, проходив стаціонарне лікування в лікарні, де йому зробили дві операції, в період лікування потребував зовнішньої допомоги з боку близьких, таким чином, як стверджував потерпілий, обсяг завданих йому фізичних та душевних страждань є значним. Крім того, потерпілий зазначає, що спричинення йому тілесних ушкоджень призвело до порушення його звичайного укладу життя, незручностей у побуті та обслуговуванні себе, а також погіршення професійних можливостей, що ставить під загрозу подальшу можливість праці, а для відновлення попереднього стану йому необхідно багато часу та зусиль.

Задовольняючи частково позовні вимоги потерпілого в частині стягнення моральної шкоди з обвинуваченого, суд першої інстанції, зазначив про врахування заподіяних злочинними діями обвинуваченого потерпілому фізичних та душевних страждань, зміну звичайного укладу життя, необхідність докладення додаткових зусиль потерпілим для організації свого життя та продовження лікування. При цьому, судом першої інстанції, під час допиту потерпілого та свідків з метою з`ясування обставин, що стосуються цивільного позову, було встановлено, що конфлікту між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 передувала провокативна поведінка самого потерпілого.

На переконання колегії суддів, визначений судом першої інстанції до відшкодування розмір моральної шкоди є явно завищеним та потребує зменшення. Згідно із п.3 ч.1 ст.408 КПК України, у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, суд апеляційної інстанції змінює вирок.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, колегія суддів виходить з характеру та обсягу фізичних та душевних страждань, яких зазнав потерпілий ОСОБА_11 в результаті спричинення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , а також із засад розумності, виваженості та справедливості. Зокрема, колегія суддів враховує тривалість лікування потерпілого та кількість оперативних втручань для усунення негативних наслідків для його здоров`я, що призвело до вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, а також погіршення його професійних можливостей та необхідність подальшої реабілітації. Також, колегія суддів враховує встановлену судом першої інстанції провокативну поведінку потерпілого, яка передувала конфлікту між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 .

При цьому, колегія суддів погоджується з вирішенням судом першої інстанції цивільного позову в частині відшкодування майнової шкоди. До того ж, висловлена в апеляційній скарзі вимога захисника щодо не стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого витрат на санаторно-курортне лікування, взагалі нічим не обґрунтована.

Згідно із ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, при цьому, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Відповідно до ч.2 ст.416 КПК України, при новому розгляді в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Обухівського районного суду Київської області від 25 липня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 2, 3 ч.1 ст. 76 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 21 вересня 2016 року вирок Обухівського районного суду Київської області від 25 липня 2016 року, ухвалений відносно ОСОБА_6 скасовано, та призначено новий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України в суді першої інстанції зі стадії судового розгляду в іншому складі суду. Підставою для скасування зазначеного вироку стало істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. При цьому, апеляційні скарги прокурора та потерпілого не містили вимог щодо посилення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , а апеляційний суд, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, відповідно до ч.2 ст.415 КПК України не вирішував наперед питання щодо покарання обвинуваченого.

За наслідками нового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_6 суд першої інстанції, всупереч вимог ч.2 ст.416 КПК України, оскаржуваним вироком посилив покарання обвинуваченому ОСОБА_6 у виді обмеження волі з одного до двох років.

Колегія суддів, вважає необхідним виправити зазначену помилку суду першої інстанції шляхом зміни вироку. Таким чином, вирок Обухівського районного суду Київської області від 01 грудня 2016 року, ухвалений відносно ОСОБА_6 , підлягає зміні на підставі п. п. 3, 4 ч.1 ст.408 КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Вирок Обухівського районного суду Київської області від 01 грудня 2016 року, ухвалений відносно ОСОБА_6 - змінити.
Пом`якшити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.122 КК України та вважати його засудженим за вказаною статтею КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

Зменшити суму, яка підлягає стягненню з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 в частині відшкодування моральної шкоди, та стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень моральної шкоди та 15 931 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот тридцять одну) гривню 32 копійки майнової шкоди, а всього 30 931 (тридцять тисяч дев`ятсот тридцять одну) гривню 32 копійки.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Судді:

__________________ __________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4