АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/224/17 Справа № 187/1704/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
Головуючого: ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:

секретаря ОСОБА_5 , ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченої ОСОБА_10

потерпілої ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження № 0000415 за апеляційними скаргами прокурора Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_11 на вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2016 року, ухвалений відносно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Усть-Кут Іркутської області, громадянка України, маюча повну середню освіту, пенсіонерка, інвалід 3 групи, зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
виправданої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2016 року ОСОБА_10 в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, за фактом умисного невиконання рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області № 443/1273/2012 від 03.09.2012 року визнана невинуватою та виправдана з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України, за фактом умисного невиконання рішення Царичанського районного суду № 196/475/13-ц від 30.04.2013 року визнана невинуватою та виправдана з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 про стягнення з обвинуваченої матеріальної шкоди у розмірі 157 540 грн. та моральної шкоди у розмірі 50 000 грн. залишений без розгляду.
Доля речових доказів вирішена.
За обвинувальним актом ОСОБА_10 пред`явлене обвинувачення в тому, що рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області № 443/1273/2012 від 03.09.2012, що набрало законної сили 07.11.2012, ОСОБА_10 зобов`язано допустити в домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 техніка-будівельника КП «Царичанське БТІ» для зняття замірів, необхідних для виготовлення технічної документації.
Однак, ОСОБА_10 будучи належним чином ознайомленою із рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області № 443/1273/2012 від 03.09.2012, що набрало законної сили 07.11.2012, та будучи ознайомленою з постановою державного виконавця державної виконавчої служби Царичанського районного управління юстиції про відкриття виконавчого провадження № 35578230 та виконавчим листом, виданого на підставі рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області №443/1273/2012 від 03.09.2012, добровільно в строк до 04.12.2012 вказане рішення суду не виконала.
Так, 21.12.2012 та 04.02.2013 ОСОБА_10 достовірно знаючи що рішення суду № 443/1273/2012 від 03.09.2012, що набрало законної сили 07.11.2012, маючи зобов`язання і реальну можливість виконати судове рішення, умисно відкрито в усній формі висловила своє небажання виконувати рішення суду та вимоги державного виконавця державної виконавчої служби Царичанського районного управління юстиції по виконавчому провадженню №35578230, щодо допуску техніка-будівельника КП «Царичанське БТІ» для зняття замірів, необхідних для виготовлення технічної документації в домоволодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом не відчинення вхідних дверей до житлового будинку, тим самим ОСОБА_10 унеможливила доступ техніка-будівельника до житлового будинку, чим не виконала рішення Царичанського районного суду №443/1273/2012 від 03.09.2012.
Крім того, рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області №196/475/13-ц від 30.04.2013, що набрало законної сили 10.06.2013, про вселення ОСОБА_11 у житловий будинок, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та яким, ОСОБА_10 зобов`язано не перешкоджати ОСОБА_11 у користуванні житловим будинком за вказаною адресою.
Однак, ОСОБА_10 , будучи належним чином ознайомленою із рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області №196/475/13-ц від 30.04.2013, що набрало законної сили 10.06.2013, та будучи ознайомленою з постановою державного виконавця державної виконавчої служби Царичанського районного управління юстиції про відкриття виконавчого провадження № 39007102 та виконавчим листом, виданого на підставі рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області № 196/475/13-ц від 30.04.2013, добровільно в строк до 22.08.2013 вказане рішення суду не виконала.
Так, 20.09.2013, 15.10.2013, 09.12.2013 та 20.06.2014 ОСОБА_10 , достовірно знаючи, що рішення суду № 196/475/ 13-ц від 30.04.2013, що набрало законної сили 10.06.2013, маючи зобов`язання і реальну можливість виконати судове рішення, умисно відкрито в усній формі висловила своє небажання виконувати рішення суду та ігноруючи вимоги державного виконавця державної виконавчої служби Царичанського районного управління юстиції по виконавчому провадженню №39007102, про вселення ОСОБА_11 у житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом не відчинення вхідних дверей до території вказаного домоволодіння, тим самим ОСОБА_10 унеможливила вселення ОСОБА_11 у житловий будинок, чим не виконала рішення Царичанського районного суду №196/475/13-ц від 30.04.2013.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, прокурором та потерпілим подані апеляційні скарги, в яких прокурор просить скасувати вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2016 року та ухвалити свій вирок, яким визнати ОСОБА_10 винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, та призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в розмірі 8500 грн.; потерпіла просить виправдувальний вирок скасувати та винести обвинувальний вирок щодо підсудної ОСОБА_10 .

В обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на те, вирок є незаконним, необґрунтованим та підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що висновок суду про те, що матеріали справи не містіть допустимих доказів, які б підтверджували законність порушення кримінального провадження відносно ОСОБА_10 не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та не підтверджується доказами, дослідженими під час судового розгляду. Висновки суду про визнання недопустимими доказів щодо проведення досудового розслідування за фактом невиконання рішення суду від 03.09.2012 року, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності, оскільки порушення ст. 290 КПК України стороною захисту не було здійснено відкриття протилежній стороні прокурору ухвали Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 15.05.2013 року, у зв`язку з чим суд не мав права допустити відомості, що містяться у цій ухвалі, як докази. Вказує, що не відповідає висновки суду фактичним обставинам кримінального провадження висновок суд про відсутність в діях обвинуваченої складу кримінального правопорушення у зв`язку з невиконанням рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 30.04.2013 року. Суд, виправдовуючи ОСОБА_10 , в порушення вимог ст. 94 КПК України лише перерахував докази без проведення їх аналізу та надання відповідної оцінки, на що вказано в ухвалі Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.09.2015 року. Крім того, суд першої інстанції не прийняв до ували висновки і мотиви, з яких апеляційним судом було скасовано вирок Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 12.06.2015 року. Посилається на те, що записи судових засідань від 11.03.2016 та 14.03.2016 здійснено неякісно, вони не придатні для прослуховування, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування своїх вимог потерпіла посилається на те, що вирок підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду, викладених у мотивувальній і регулятивній частинах, фактичним обставинам кримінального провадження, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону і неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність. Вказує, що обвинуваченою злочин щодо умисного перешкоджання виконанню рішення суду від 03.09.2012 року скоювався, що підтверджується свідками та не заперечується самою ОСОБА_10 , що відображено як в матеріалах провадження так і в самому вироку. Що стосується умисного перешкоджання та умисного невиконання рішення від 30.04.2013 року, то дії підсудної при проведенні неодноразових виконавчих дій судом повинні бути оцінені як злочинні, про що, в тому числі, свідчить відеозапис, який міститься в матеріалах справи. Натомість суд дійшов висновку, що обвинувачена не була зобов`язана виконувати рішення суду від 30.04.2013 року.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурорів, та потерпілої, які підтримали вимоги своєї апеляційної скарги, позицію виправданої ОСОБА_10 та її захисника ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили вирок залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає апеляційні скарги прокурора та потерпілої такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Виходячи з положень, закріплених у ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим, що передбачає його ухвалення компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, а також вмотивованим, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.374 КПК України, у разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом доведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Судова колегія вважає, що судом першої інстанції не дотримано зазначених вимог процесуального законодавства при розгляді справи та прийнятті судового рішення, а тому вирок не може вважатися законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Так, постановляючи виправдувальний вирок відносно ОСОБА_10 , суд, як вбачається з його змісту, прийшов до таких висновків, зокрема за епізодом невиконання рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 03.09.2012 року щодо зобов`язання допустити до домоволодіння по АДРЕСА_1 техніка-будівельника для зняття замірів, через недопустимість доказів, які були надані на дослідження суду, оскільки на думку суду, досудове розслідування розпочато та проводилось за відсутності встановлених законом підстав, зокрема дані до єдиного реєстру досудових розслідувань №0000415 внесено 20.06.2014 року без відповідної заяви потерпілої особи та даних про самостійне виявлення органом досудового розслідування зазначених даних про вчинення кримінального правопорушення, що суперечить ч.1 ст.86 КПК України.

При цьому, зазначені вище дані, що викладені у вироку, суд належним чином не перевірив, а висновки суду, викладені у вироку, містять істотні суперечності.

Так, з наданих до апеляційного суду даних з реєстру досудових розслідувань, вбачається, що первісна фабула скоєного кримінального правопорушення, що інкримінується обвинуваченій ОСОБА_10 , змінювалась саме з приводу невиконання рішення суду від 03.09.2012 року щодо зобов`язання допустити до домоволодіння по техніка-будівельника для зняття замірів та кінцева редакція відповідає внесеній до ЄРДР відповідно до витягу, що є в матералах справи (а.с.41 т.1).

Проте суд, приймаючи рішення у справі зазначені обставини не з`ясував, не перевірив та прийшов до передчасних висновків про визнання недопустимими доказів у справі саме з цієї підстави та не надає їм більше будь-якої правової оцінки, не вказує з яких підстав він відкидає їх, як докази, що надані у справі стороною обвинувачення.

Згідно п.п.1, 2, 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

При цьому, колегія суддів зазначає, що оскільки відповідно до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги, а як вбачається з вироку суду, що оскаржується, судом першої інстанції не надано більше, ніж зазначено вище оцінки доказам, наданим стороною обвинувачення, то у суду апеляційної інстанції відсутні будь які апеляційні підстави для прийняття свого рішення. У зв`язку з чим судова колегія вважає за необхідне, керуючись ч. 2 ст. 9 КПК, яка передбачає обов`язок надання належної правової оцінки обставинам кримінального провадження, а також ч. 6 ст. 9 КПК України, де вказано, що у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені зокрема п.п. 2, 15, 16 ч. 1 ст. 7 КПК, скасувати вирок суду першої інстанції та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно усунути зазначену вище неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та порушення кримінального процесуального закону, всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини справи, перевірити доводи які викладені в апеляційних скаргах прокурора та потерпілої та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст.7, 9, 370, 404, 405, 407, 409, 410, 411, 412, 415 КПК України, керуючись КПК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги прокурора Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2016 року, ухвалений відносно ОСОБА_10 скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді