АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва матеріали кримінального провадження № 0008704 відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Топільське, Рожнятівського району, Івано-Франківської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого: 26.05.2009 року Броварським районним судом Київської області за ч.2 ст.186 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців; 03.11.2010 року Броварським районним судом Київської області за ч.2 ст.122, 71 КК України, до позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Деснянського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2016 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м Києва від 21 жовтня 2016 року, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому за цим Законом покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
Строк відбуття покарання ОСОБА_5 постановлено обчислювати з 20.07.2016 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України термін попереднього ув`язнення ОСОБА_5 з 20 липня 2016 року по 21 жовтня 2016 року включно зараховано у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу залишено попередню тримання під вартою.

Вирішено питання речових доказів.

Обвинувачений ОСОБА_5 в апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичні обставини справи, просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, призначивши із застосуванням ст. 69 КК України більш м`яке покарання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом призначено надто суворе покарання, без урахування обставин, що пом`якшують покарання, зокрема, наявності у нього двох неповнолітніх дітей та батька-інваліда ІІ групи.
Іншими учасниками судового провадження вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.
Згідно із вироком суду, 20 липня 2016 року близько 13 год. 05 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи по АДРЕСА_2 , підійшов до потерпілої ОСОБА_7 та правою рукою зірвав із шиї потерпілої золотий ланцюжок, вартістю 2000 грн., золотий хрестик, вартістю 1000 грн., тим самим повторно відкрито викрав майно, що належить ОСОБА_7 , після чого з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 3000 грн.
Заслухавши суддю, доводи обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів уважає апеляційну скаргу слід задовольнити частково.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабежу), вчиненного повторно, за ч.2 ст.186 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені представленими в справі доказами в їх сукупності, які не заперечувалися також і обвинуваченим, досліджувалися судом за його згодою та згодою інших учасників судового процесу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

При цьому, суд першої інстанції, з`ясувавши правильне розуміння ОСОБА_5 та іншими учасниками кримінального провадження змісту фактичних обставин справи за відсутністю сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, в тому числі і обвинуваченого, який повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, роз`яснив всім учасникам судового розгляду, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні цього питання колегією суддів не встановлено. Будь-яких заперечень щодо правильності встановлення такого порядку розгляду справи судом першої інстанції не надано і у суді апеляційної інстанції, а тому доведеність винуватості обвинуваченого та юридична оцінка його злочинних дій відповідно до положень ст. 404 КПК Українине є предметом апеляційного розгляду.
Дії ОСОБА_5 за вказаними ознаками вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 186 КК України.

Доводи обвинуваченого про суворість призначеного покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки, на думку колегії суддів, є безпідставними.

При призначенні покарання судом першої інстанції враховано пом`якшуючу покарання обставину щире каяття, обставину, що обтяжує покарання рецидив злочину, та дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, та призначено покарання у виді позбавлення волі у межах, передбачених санкцією ч.2 ст.185 КК України.
Із таким висновком погоджується колегія суддів, оскільки, судом першої інстанції при винесенні вироку ОСОБА_5 дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, а призначене покарання відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Підстав для призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України колегія суддів, не убачає. Оскільки наведені ним обставини в апеляційній скарзі не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а покарання йому визначено у мінімальній межі, передбаченій статтею обвинувачення.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно й всебічно розглянути справу і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, не встановлено.
Разом з тим, при зарахуванні ОСОБА_5 строку попереднього ув`язнення, судом не враховано положення закону щодо дати набрання вироку законної сили. Згідно із положеннями ч. 1 ст. 400, ч. 2 ст. 532 КПК України, - вирок суду першої інстанції набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, п. 2 Перехідних положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України, щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», обвинуваченому слід зарахувати один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, - з дня обрання йому запобіжного заходу тримання під вартою по день набрання вироком законної сили.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду слід змінити в частині застосування положень ч.5 ст.72 КПК України та обчислення строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання ОСОБА_5 по день набрання вироком законної сили - із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, в іншій же частині вирок суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 408, 418, 419, 425, 426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргуобвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити частково.
Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_5 змінити в частині обчислення строку відбування покарання.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з 20 липня 2016 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України термін попереднього ув`язнення ОСОБА_5 з 20 липня 2016 року по день набрання вироком законної сили включно, зарахувати у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3