АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1477/17 Справа № 206/1901/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000178 за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2017 року про повернення прокурору обвинувального акта по кримінальному провадженню щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жданівка Магдалинівського району Дніпропетровської області, який проживає по АДРЕСА_1 ;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2017 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні, який внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000178 від 11 березня 2016 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, повернуто прокурору для усунення виявлених недоліків, які суд вбачає в тому, що в обвинувальному акті відсутні формулювання обвинувачення, анкетні дані потерпілого та обвинуваченого та інше.

Суд першої інстанції вказує, що обвинувачення повинно бути конкретним та сформульованим таким чином, щоб дозволяло суду зробити висновки про відмежовування інкримінованого злочину від інших злочинів, однак цього, на думку суду, не зроблено органом досудового розслідування.

Крім того, в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції звертає увагу на не зазначенні місця та часу вчинення кримінального правопорушення та не коректність зазначення анкетних даних потерпілого, а саме по-батькові останнього, також допущено помилку в зазначенні адреси обвинуваченого.

Не погоджуючись з судовим рішенням, прокурор, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, подав апеляційну скаргу в якій, з урахуванням доповнень, просив ухвалу суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги прокурор посилається на допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Прокурор вказує, що суд першої інстанції, даючи оцінку складу інкримінованого кримінального правопорушення, вийшов за рамки тих питань, які вирішуються судом в підготовчому судовому засіданні.

Прокурор звертає увагу, що в обвинувальному акті зазначено час та місце вчинення кримінального правопорушення, а саме 02 березня 2016 року близько о 23 годині 45 хвилин в м. Дніпро, вул.. Електрична, в районі будинку №1-Б.

На думку прокурора, зазначені в ухвалі суду недоліки щодо ім`я по батькові потерпілого ОСОБА_9 та описки літери у назви вулиці, де мешкає обвинувачений (замість вул. А.Барто в акті зазначена вул. А.Бордо), не є суттєвими.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_7 , яка просила апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , які ухвалу суду вважали законною і обґрунтованою, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, перевіривши матеріали судового провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Перевіривши матеріали судового провадження в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає не обґрунтованими доводи прокурора про допущені судом першої інстанції істотні порушення вимог кримінального процесуального закону під час підготовчого судового засідання і ухвалення рішення про повернення прокурору обвинувального акта щодо ОСОБА_6 .

Відповідно до вимог ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст.291 КПК України: якщо цей документ містить положення, що суперечать одне одному, в ньому не викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, не зазначена правова кваліфікація закону та формулювання обвинувачення, не викладені анкетні відомості щодо кожного обвинуваченого та потерпілого (прізвище, ім`я, по-батькові, дата і місце народження, місце проживання, громадянство), тощо.

Суд першої інстанції в повному обсязі дотримався вимог закону з урахуванням наступного.

Відповідно до вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що в обвинувальному акті викладені лише фактичні обставини кримінального правопорушення, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність без формулювання обвинувачення.

При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

У міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Практика Європейського суду з прав людини (далі Європейський суд) орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що така неконкретність обвинувачення перешкоджає як обвинуваченому, так і його захиснику в реалізації передбаченого ст.42 КПК України права знати, у вчиненні якого саме кримінального правопорушення його обвинувачують, та можливість суду зробити висновки про відмежовування інкримінованого злочину від інших злочинів, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості проводити судовий розгляд відносно ОСОБА_6 , оскільки йому фактично не висунуте обвинувачення.

Колегія суддів вважає, що вказівка суду щодо невідповідності обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України не суперечать нормі вказаного закону, а підстави, на які послався суд першої інстанції у своїй ухвалі, перешкоджають розгляду кримінального провадження, оскільки у відповідності до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, який є важливим процесуальним документом і основою для захисту обвинуваченого в суді.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, обвинувальний акт не містить повного викладу фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, а саме точного зазначення місця та часу вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, тобто моменту вчинення ОСОБА_6 порушення правил безпеки дорожнього руху, який керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_9 тяжке тілесне ушкодження.
Висновки суду першої інстанції про невідповідність викладеної об`єктивної сторони складу інкримінованого кримінального правопорушення вимогам закону та фактичним обставинам кримінального провадження є правильними.
Доводи прокурора про не суттєвість допущеної в обвинувальному акті помилки в анкетних даних потерпілого, а саме: неправильного зазначення ім`я по-батькові потерпілого ОСОБА_9 та описки літери у назві вулиці мешкання обвинуваченого ОСОБА_6 , замість " ОСОБА_10 " - "Бордо" - не є слушними, оскільки зазначенні порушення ускладнюють направлення судової кореспонденції та забезпечення участі учасників кримінального провадження при судовому розгляду справи, що перешкоджає подальшому розгляду кримінального провадження.

Виходячи з положень ст.379 КПК України, суд має право виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки. Однак дане положення закону не стосується питання виправлення описок в обвинувальному акті, на чому наполягає прокурор в апеляційній скарзі.

Суд першої інстанції вирішуючи питання, визначені ч.3 ст.314 КПК України, в оцінку доказів кримінального провадження та правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 не входив, а тому порушень вимог кримінального процесуального закону України в цій частині, на що звертає увагу прокурор в апеляційній скарзі, допущено не було.

За таких обставин посилання в апеляційній скарзі прокурора на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції не відповідають матеріалам провадження і є безпідставними.
З урахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності повернення обвинувального акту прокурору.
Порушень кримінального процесуального законодавства, які тягнуть за собою скасування чи зміну ухвали суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду не встановлено.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, залишити без задоволення.

Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4