Ухвала
іменем україни
30 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000810 від 04 жовтня 2015 року щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Стаханов Луганської області,

громадянки України,

проживаючої за адресою:

АДРЕСА_1 ,

за ст. 121 ч. 2 КК України,

за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_5 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 31 березня 2016 року щодо неї,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
засудженої ОСОБА_5 в режимі відеоконференції,
її захисника адвоката ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

у касаційній скарзі, з урахуванням доповнень до неї, засуджена ОСОБА_5 просить переглянути в касаційному порядку кримінальне провадження щодо себе, вирок та ухвалу скасувати, призначивши новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. Вказує на невідповідність висновків судів обох інстанцій фактичним обставинам справи, оскільки судами не було доведено того, що саме вона наносила удари ОСОБА_8 , від яких настала смерть останньої. Крім того, вважає, що призначене їй покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого нею злочину та її особі внаслідок суворості, зазначаючи, що до неї необхідно було застосувати положення ст. 69 КК України, призначивши покарання нижче від найнижчої межі санкції.

Вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24 грудня 2015 року ОСОБА_5 визнано винуватою та засуджено за ст. 121 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
На підставі ст. 70 ч. 4 КК України остаточне покарання ОСОБА_5 призначено за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20.11.2015 року більш суворим покаранням за даним вироком у виді позбавлення волі на строк 7 років.
До набрання вироком законної сили ОСОБА_5 залишено раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Строк відбуття покарання ОСОБА_5 вказано рахувати з 07 жовтня 2015 року. Вирішено долю речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватою і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин. Так, ОСОБА_5 03 жовтня 2015 року разом з ОСОБА_9 знаходилась за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_2 . Близько 14 години до них в гості прийшли ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , де вони разом почали розпивати спиртні напої. У процесі розпивання спиртних напоїв близько 16 години між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 виникла сварка з приводу подій, що відбувались під час відбування ними покарання у Качанівській виправній колонії № 54. Під час цієї сварки ОСОБА_5 нанесла декілька ударів кулаком правої руки по обличчю ОСОБА_8 , внаслідок чого розбила їй ніс. Близько 18 години 03 жовтня 2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 знову виникла сварка, у процесі якої вони ображали одна одну, внаслідок чого у ОСОБА_5 раптово виник умисел на побиття ОСОБА_8 і спричинення їй тілесних ушкоджень. Перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_5 з мотивів раптово виниклої до ОСОБА_8 особистої неприязні, реалізуючи свій злочинний умисел, використовуючи свою фізичну перевагу та неможливість здійснення ОСОБА_8 активного опору, діючи умисно, стягнула останню з дивану і поклала на підлогу обличчям вгору та почала завдавати удари кулаками і ногами по голові та іншим частинам тіла. Після цього ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, не бажаючи при цьому настання смерті ОСОБА_8 , схопила її за волосся і потягла в іншу кімнату, де умисно нанесла декілька ударів руками і ногами по різним частинам її тіла. Потім ОСОБА_5 знову схопила ОСОБА_8 за волосся і витягла її на подвір`я домоволодіння та завдала декілька ударів ногами та руками по різним частинам тіла. В результаті злочинних дій ОСОБА_5 . ОСОБА_8 було нанесено тяжкі тілесні ушкодження, від яких настала її смерть.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 31 березня 2016 року вказаний вирок місцевого суду за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_11 та засудженої ОСОБА_5 залишено без зміни. Зараховано у строк відбуття покарання ОСОБА_5 строк попереднього ув`язнення з 07 жовтня 2015 року по 31 березня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Заслухавши доповідача, доводи засудженої про підтримання касаційної скарги з доповненнями до неї, аналогічні доводи її захисника, доводи прокурора про заперечення проти касаційної скарги та законність і обґрунтованість судових рішень, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог частини 1 статті 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК України та на які є посилання в касаційній скарзі засудженої і доповненнях до неї, не є відповідно до вимог ст. 438 ч. 1 КПК України предметом дослідження та перевірки касаційним судом.

Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суди дотримались вимог зазначеного закону.

З матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції, дослідивши та проаналізувавши зібрані по справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй злочину.

На підтвердження винуватості ОСОБА_5 та доведеності її вини у вчиненні злочину, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України, суд обґрунтовано послався на показання самої ОСОБА_5 , яка в судовому засіданні вину визнала повністю та детально зазначила, з яких мотивів вона 03 жовтня 2015 року нанесла ОСОБА_8 чисельні удари руками та ногами по різним частинам тіла, внаслідок чого настала її смерть. Врахував суд і показання свідків події ОСОБА_10 і ОСОБА_9 , які підтвердили факт нанесення ударів ОСОБА_5 . ОСОБА_8 , внаслідок виниклої сварки між останніми.

Врахував місцевий суд належним чином і висновки судових експертиз та інші зазначені у вироку докази, які узгоджуються між собою, дав їм належну оцінку і прийняв мотивоване рішення.
Встановивши фактичні обставини, суд дійшов до обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_5 умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілої, та правильно кваліфікував її дії за ст. 121 ч. 2 КК України.

Доводи касаційної скарги засудженої ОСОБА_5 про невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та її особі внаслідок суворості через незастосування положень ст. 69 КК України не відповідають фактичним обставинам справи та не спростовують висновки суду першої інстанції щодо призначеного їй покарання.

При призначені ОСОБА_5 покарання місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, дані про особу засудженої, обставини, що пом`якшують покарання та обтяжують покарання, конкретні обставини та наслідки скоєного злочину.
Так, суд першої інстанції врахував, що злочин, у вчиненні якого ОСОБА_5 визнано винуватою і засуджено, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, особу засудженої, яка раніше судима, на обліку у лікарів психолога та нарколога не перебуває, має неповнолітню дочку, за місцем проживання характеризується задовільно, її вік та стан здоров`я. Щире каяття ОСОБА_5 враховано судом як обставину, що пом`якшує покарання, а вчинення нею злочину у стані алкогольного сп`яніння визнано обставиною, що обтяжує покарання.

Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано призначив засудженій покарання в мінімальних межах санкції частини 2 статті 121 КК України, остаточно визначивши покарання на підставі ст. 70 ч. 4 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Отже, покарання засудженій ОСОБА_5 призначено судом відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для її виправлення і попередження нових злочинів, призначене їй покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Доводи касаційної скарги засудженої ОСОБА_5 щодо суворості призначеного покарання, які аналогічні доводам апеляційних скарг, були предметом перевірки в суді апеляційної інстанції і обґрунтовано визнані такими, що не відповідають матеріалам кримінального провадження та не ґрунтуються на вимогах закону.

При розгляді апеляційних скарг засудженої та її захисника ОСОБА_11 , в яких фактичні обставини вчинення злочину, доведеність вини ОСОБА_5 і правильність кваліфікації її дій не оспорювалися, суд апеляційної інстанції їх доводи щодо призначеного покарання перевірив і своє рішення належним чином мотивував. При цьому апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції щодо виду і розміру призначеного ОСОБА_5 покарання за ст. 121 ч. 2 КК України та у своїй ухвалі зазначив підстави, з яких залишив апеляційні скарги без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Крім того, з поданих засудженою доповнень до її касаційної скарги вбачається, що вона підтверджує та не заперечує факт застосування нею до ОСОБА_8 фізичної сили, а саме: нанесення ударів внаслідок виниклої між ними сварки, що також спростовує її доводи про те, що злочин вчинений не нею. Будь-які дані щодо можливої причетності до заподіяння ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили її смерть, іншої особи чи осіб в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Клопотання засудженої ОСОБА_5 щодо застосування до неї положень ст. 72 ч. 5 КК України не підлягає задоволенню, оскільки відповідний перерахунок та застосування цих положень закону було проведено судом апеляційної інстанцій 31 березня 2016 року, після чого вирок набрав законної сили і ОСОБА_5 вважалась такою, що відбуває покарання, у зв`язку із чим до неї після цього вже не застосовувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження колегія суддів не встановила процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків судів про доведеність вини ОСОБА_5 та правильність кваліфікації її дій.

Об`єктивних даних, що вказували б на вчинення злочину за інших обставин та на відсутність в діях ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України, колегія суддів за матеріалами провадження не знаходить і передбачені законом підстави для перевірки цього відсутні.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, також не виявлено.

Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги та скасування або зміни судових рішень не знаходить.

Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, п. 6 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ, колегія суддів

у х в а л и л а :

вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 31 березня 2016 року щодо засудженої ОСОБА_5 залишити без зміни, а її касаційну скаргу - без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ _____________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3