11-кп/775/304/2017(м)
265/2823/15-к

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9

представника цивільного

відповідача ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Донецької області в місті Маріуполі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 квітня 2017 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тополине Володарського району Донецької області, громадянина України, не судимого, з неповною середньою освітою, одруженого, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , працює водієм ПрАТ «Маріуполь-Авто», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з відбуванням у кримінально-виконавчій установі закритого типу, з позбавленням ОСОБА_6 права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. Додаткове покарання у вигляді позбавлення засудженого права керувати транспортними засобами підлягає виконанню та обрахунку з моменту відбуття ОСОБА_6 основного покарання. Стягнувши з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 13303 гривень, в рахунок відшкодування моральної шкоди 80000 гривень, а загалом 93303 гривень. Стягнувши з ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення Одеським НДІСЕ експертизи від 21 квітня 2015 року в сумі 921,60 гривень.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно з вироком суду першої інстанції, 23 серпня 2014 року приблизно об 14-10 год. ОСОБА_6 керував технічно справним автобусом «Атаман» А09204 н/з НОМЕР_1 , здійснюючи на ньому рух по проїзній частині вул. Київської з боку вул. Станіславського у напрямку вул. Таганрозької в Лівобережному районі міста Маріуполя Донецької області. Проїжджаючи ділянку проїзної частини вул. Київської, поблизу буд. 66, водій ОСОБА_6 , діючи необережно, в порушення вимог п. п. 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, які визначають, що:

п. 12.1 під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

п. 12.3 у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;

мав об`єктивну можливість бачити небезпеку для руху у вигляді пішоходів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які розташовувались попереду зліва відносно руху автобусу під його керуванням біля відчиненої у напрямку проїзної частини задніх правих дверей автомобіля «Деу-Ланос» н/з НОМЕР_2 , при цьому пішохід ОСОБА_13 розташовувалась з внутрішньої сторони відчиненої двері, відносно руху автобусу, та верхньою частиною тіла нахилялась в салон автомобіля «Деу-Ланос», не маючи візуального контакту з водієм ОСОБА_6 , тому її подальші дії йому були невідомі, а пішохід ОСОБА_12 розташовувалась із зовнішньої сторони вказаних відкритих дверей, та мала змогу відновити рух з метою обійти відчинені двері. Однак належним чином не врахувавши складну та небезпечну дорожню обстановку, що виникла, водій ОСОБА_6 своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки керованого ним автобусу з моменту виявлення факту неможливості гарантованого безпечного проїзду повз пішоходів, проявляючи злочинну самовпевненість та маючи технічну можливість запобігти суспільно-небезпечні наслідки, продовжив рух вперед у зазначеному напрямку, у зв`язку з чим скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_12 , яка була смертельно травмована, та якій були спричинені сочетана травма тіла: закрита черепно-мозкова травма: забита рана в центрі тім`яно-потиличної області, поверхневі рвані рани на мочці лівої вушної раковини і в області противозавитка, крововилив в м`які покриви з боку внутрішньої поверхні в потиличній області ліворуч, крововилив під м`якими мозковими оболонками правої тім`яної долі по конвекситальної поверхні і в речовину головного мозку цієї області, крововилив у бічні шлуночки, лінійний перелом потиличної кістки, піраміди і луски лівої скроневої кістки, клиновидної кістки (турецького сідла, задньої стінки клиновидної пазухи), лобової кістки (даху правої глазниці), піраміди правої скроневої кістки; закрита тупа травма грудної клітки: прямі переломи ребер ліворуч: 1, 2-го по лінії лопатки, 3,4,5-го по середньо-пахвовій лінії, 6,7,8,9,10-го по задньо-пахвовій лінії, 3,4,5,6,7,8-го по навколо-хребетної лінії з ушкодженням пристіночної плеври, непрямі переломи ребер справа: 1,2-го по лінії лопатки, 3,4,5,6,7,8,9,10-го по передньо-пахвовій лінії без ушкодження пристіночної плеври, прямий поперечний перелом тіла лівої лопатки, лівобічний гемоторакс (у лівій плевральній порожнині 440 см. куб. рідкої темно-червоної крові), розрив вісцеральної плеври і паренхіми лівої голені в області нижньої долі по задній поверхні; уламковий перелом діафізу лівої променевої кістки в середній третині, багатоуламковий перелом діафізу лівої ліктьової кістки в середній третині; синці на тилі лівої кисті з переходом на 2-й і 5-й пальці, на зовнішній поверхні лівого стегна; садна на задній поверхні лівого плечового суглоба, на задній поверхні шиї справа в нижній третині, на задньо-зовнішній поверхні лівого плеча в середній і нижній третині з переходом на зовнішню поверхню лівого ліктьового суглоба, в проекції зовнішньої лодижки ліворуч, яка ускладнилася розвитком шоку заподіяна дією тупих предметів, якими могли бути виступаючі елементи кузова автомобіля внаслідок ДТП, незадовго до смерті, полягає в прямому причинному зв`язку з настанням останньої і має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя у момент їх спричинення. Причиною смерті ОСОБА_12 були зазначена масивна сочетана травма тіла з множинними переломами кісток скелета, яка ускладнилася розвитком шоку.

Фактичні дії водія ОСОБА_6 не відповідали вимогам п. п. 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, та знаходились у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної події, що спричинила смерть пішохода ОСОБА_12 ..

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить постановити новий вирок, яким виправдати його в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, або призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Заслухавши суддю-доповідача, промови учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом . Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.. 94 цього Кодексу.

Суд першої інстанції визнаючи ОСОБА_6 винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, а також п.п. 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України зазначив, що водій ОСОБА_6 своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки керованого ним автобусу з моменту виявлення факту неможливості гарантованого безпечного проїзду повз пішоходів, проявляючи злочинну самовпевненість та маючи технічну можливість запобігти суспільно-небезпечні наслідки, продовжив рух вперед у зазначеному напрямку, у зв`язку з чим скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_12 ..

Однак в обвинувальному акті зазначено, що водій ОСОБА_6 своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки керованого автобусу з моменту виявлення факту неможливості гарантованого безпечного проїзду повз пішоходів, та проявляючи злочинну самовпевненість, продовжив рух вперед у зазначеному напрямку, у зв`язку з чим скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_12 , яка змінила характер своєї поведінки та почала зміщуватись у напрямку руху автобусу зліва направо.

Зазначені в обвинувальному акті обставини, а саме, те що потерпіла почала зміщуватися в бік автобуса підтвердила свідок ОСОБА_14 , дані обставини вона також підтвердила під час допиту в ході апеляційного розгляду кримінального провадження, а саме те, що потерпіла ОСОБА_12 змінила характер своєї поведінки та почала зміщуватись у напрямку руху автобусу зліва направо по діагоналі від відкритої двері автомобіля, обставини на яки вона посилалась, свідок показала на план- схемі долученої до матеріалів кримінального провадження ( а.с. 113 т.1). Більш того вона пояснила, що знаходилась по заду автобуса та бачила сам момент пригоди. Колегія суддів вважає пояснення даного свідка такими, що заслуговують уваги.

Колегія звертає увагу, що при обставинах яки встановив суд першої інстанції, а саме, що потерпіла не рухалась, та знаходилась за відкритою двері автомобіля, автомобіль повинен був отримати механічні пошкодження, але такі пошкодження відсутні в загалі.

Тому колегія суддів вважає, що в частині висновків суду першої інстанції про те, що пояснення свідка ОСОБА_14 не співпадають з висновками експертиз, а тому є нестійкими, являються безпідставними, оскільки даний свідок є єдиним свідком самого моменту дорожньо-транспортної пригоди, а крім того свідчення свідка погоджуються з даними протоколу огляду

Зазначені вище обставини підтверджуються висновками досудового слідства , а також встановлені в ході апеляційного розгляду, про те, що потерпіла ОСОБА_12 в ході дорожньо-транспортної пригоди стояла обличчям до наближаючогося до неї автобусу, яка змінила характер своєї поведінки та почала зміщуватись у напрямку руху автобусу зліва на право. Судова колегія вважає, що доводі апеляції в цієї частини є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з тим перевіривши матеріали кримінального провадження колегія суддів зазначає, що в діях ОСОБА_6 є склад злочину, передбачений ч.2 ст. 286 КК України, в наслідку порушення п.п. 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, цей факт підтверджений наведеними судом першої інстанції доказами в їх сукупності, а саме висновками судових експертиз з яких вбачається що фактичні дії водія не відповідали вимогам п.п.12.1, 12.3 Правил ДР та знаходилися в причинному зв`язку з настанням даної дорожно-транспортної пригоди , поясненім усіх свідків у ході судового розгляду, аналіз яких свідчить, що водій не вибрав під час руху безпечної швидкості руху , щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати транспортнім засобом, бачив потерпілу, а також не вжив заходів для зменшення швидкості в разі виникнення небезпеки або перешкоди для руху аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Тому, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у ОСОБА_6 як у водія під час руху виникнуло небезпека для руху, а саме зміна дорожньої обстановки у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися. Тому суд першої інстанції в цієї частини вироку привільно зробив висновки про винність ОСОБА_6 в скоєнні кримінального правопорушення згідно главі 4 КПК України.

Таким чином колегія вважає,що 23 серпня 2014 року приблизно об 14 годині 10 хвилин, ОСОБА_6 керував технічно справним автобусом «Атаман» А09204 р.н. НОМЕР_1 та здійснював на ньому рух по проїзній частині вул. Київської з боку вул. Станіславського у напрямку вул. Таганрозької в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя Донецької області.

Проїжджаючи ділянку проїзної частини вул. Київської, поблизу буд. 66, водій ОСОБА_6 , діючи необережно, в порушення вимог п. п. 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, а саме:

п. 12.1 під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

п. 12.3 у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».

мав об`єктивну можливість бачити небезпеку для руху у вигляді пішоходів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які розташовувались попереду зліва відносно руху автобусу, біля відчиненої у напрямку проїзної частини задньої правої двері автомобіля «Деу-Ланос» р.н. НОМЕР_2 , при цьому пішохід ОСОБА_13 розташовувалась з внутрішньої сторони відчиненої двері, відносно руху автобусу, та верхньою частиною тіла нахилялась в салон автомобіля «Деу-Ланос», не мала візуального контакту з водієм ОСОБА_6 , (її подальші дії водієві автобусу були невідомі), а пішохід ОСОБА_12 розташовувалась з зовнішньої сторони вказаної відкритої двері, та могла відновити рух як у напрямку автобусу так і з метою обійти відчинені двері. Належним чином не ураховуючи складну та небезпечну вищевказану дорожню обстановку, водій ОСОБА_6 своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки керованого автобусу з моменту виявлення факту неможливості гарантованого безпечного проїзду повз пішоходів, та проявляючи злочинну самовпевненість, продовжив рух вперед у зазначеному напрямку, у зв`язку з чим скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_12 , яка змінила характер своєї поведінки та почала зміщуватись у напрямку руху автобусу зліва направо.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної події пішохід ОСОБА_12 була смертельно травмована.

Судова колегія зважаючи на наведене, вважає висновки суду щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_6 в порушенні правил безпеки дорожнього руху, в обсязі встановленими апеляційним судом, що спричинило смерть потерпілої належним чином обґрунтовані та вмотивовані, а тому доводи в апеляційної скарги в частини виявлення моменту небезпеки для водія ОСОБА_6 є необґрунтованими те неспроможними.

Однак колегія суддів враховує і те, що потерпіла під час скоєння ДТП знаходилась на проїзної частини призначеної для руху нерейкових транспортних засобів, а тому є особою, яка бере участь у дорожньому русі поза транспортними засобами, а тому була повинна виконувати вимоги глави 4 Правил дорожнього руху України, а саме п. 4.14 Правил дорожнього руху України де пішоходом забороняється виходити на проїжджу частину, не переконавшись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; раптово виходити, вибігати на проїжджу частину, в тому числі на пішохідний перехід. Наведеними положеннями Правил дорожнього руху України потерпіла ОСОБА_12 знехтувала. При таких обставинах колегія вважає, що в діях потерпілій, як і в діях водія ОСОБА_6 є спільна вина з наслідками яки настали під час дорожнє транспортної пригоди.

На думку колегії зазначені вище обставини істотно знижують рівень небезпеки скоєного обвинуваченим ОСОБА_6 злочину, та пом`якшує його вину у зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що покарання призначене обвинуваченому являється занадто суворим, а тому погоджується з доводами апеляційної скарги у цієї частини у зв`язку з чим, вирок суду першої інстанції колегія суддів вважає за необхідне змінити.

Обираючи вид та розмір покарання колегія суддів враховує те, що ОСОБА_6 не оспорює факт скоєння ним злочину, судова колегія також приймає до уваги, що він скоїв злочин, який відноситься до категорії необережних тяжких злочинів, раніше не судимий, працює, за місцем роботи характеризується позитивно, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та батька пенсіонера.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання в ході судового розгляду не встановлено.

Відповідно до ст. 75 КК України якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Приймаючи до уваги вищенаведені обставини, колегія суддів враховує те, що обвинувачений ОСОБА_6 позитивно характеризується за місцем роботи, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та батька пенсіонера, раніше не судимий, скоїв злочин з необережності, та вважає, що зазначені обставини свідчать про стійкість соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_6 , у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що його виправлення можливо без ізоляції від суспільства з застосуванням до покарання призначеного судом першої інстанції до ОСОБА_6 вимоги ст.ст. 75, 76 КК України.

На підставі наведеного колегія суддів вважає за необхідне змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання.

Судова колегія важчає, що слід погодитесь і с доводами апеляції та слід виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду першої інстанції як на докази що до дій ОСОБА_6 в порушенні їм вимог п.п. 13.1, 13.3 ПДР, тому, що сул вийшов за межи пред`явленого обвинувачення .

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 квітня 2017 року щодо ОСОБА_6 змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст. 286 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням ОСОБА_6 права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі, визначивши іспитовий строк тривалістю 2 роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду по розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді: