Справа № 346/5136/16-к
Провадження № 11-кп/779/574/2016
Категорія ч. 3 ст. 185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 грудня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області

в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001310 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 листопада 2016 року, згідно якого:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, не працюючого, не одруженого, депутатом не являється, згідно ст. 89 КК України не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, з призначенням покарання у виді трьох років позбавлення волі;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, не працюючого, розлученого, депутатом не являється, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, з призначенням покарання у виді трьох років позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу обрано тримання під вартою, взявши під варту із зали судового засідання.

Початок строку відбування покарання визначено рахувати з 04 листопада 2016 року.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази відповідно до ст. 100 КПК України.

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а :
Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, за яким визнати його винним за ч. 3 ст. 185 КК України та призначити покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, два роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням на три роки, на підставі ст. 76 КК України покласти на нього відповідні обов`язки.

В обґрунтування таких вимог зазначає, що не оспорюючи правильність кваліфікації дій та доведеності його вини, вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі, внаслідок суворості. Посилається на зміст ст. 370 КК України та Постанову Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2013 року № 7. Вказує, що призначаючи йому покарання суд першої інстанції визнав як пом`якшуючі покарання обставини повне визнання вини, щире каяття у вчиненому, сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування заподіяної шкоди, що злочин вчинено внаслідок тяжкості матеріального становища. Що обставин, які обтяжують покарання, не встановлено. Стверджує, що судом при призначенні покарання не в повній мірі враховано тяжкість вчиненого злочину, а також ті обставини, що він позитивно характеризується за місцем фактичного проживання, негативно ставиться до вчиненого, доглядає за матір`ю ОСОБА_10 , яка перебуває в післяопераційному стані та проходить курс хіміотерапії. Зазначає, що він відповідно до вимог ст. 89 КК України раніше не судимий. Вказує, що вчинив злочин внаслідок збігу тяжких життєвих обставин. Вважає, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, оскільки йому потрібно доглядати за хворою матір`ю.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 таємно викрали чуже майно, за попередньою змовою групою осіб, шляхом проникнення у приміщення.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

Так, в ніч з 26 на 27 серпня 2016 року ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_12 перебуваючи в с. Ворона Коломийського району, діючи умисно, за попередньою змовою між собою, керуючись корисливими мотивами, з метою вчинення таємного викрадення чужого майна, підійшли до приміщення господарської споруди - стодоли, яка розміщена на території господарства по АДРЕСА_2 , та належить ОСОБА_13 , де переконавшись у відсутності власників та сторонніх осіб, ОСОБА_7 залишився на вулиці, з метою попередження співучасника у випадку появи сторонніх осіб, а ОСОБА_6 проник у приміщення стодоли, звідки таємно викрав шість чавунних батарей по вісім ребер, вартістю 800 грн. кожна, одну чавунну батарею на чотири ребра, вартістю 400 грн. та чотири частини алюмінієвої огорожі, висотою 60 см. та довжиною 1.25 метри кожна, загальною вартістю 1600 грн.

Після викрадені речі завантажили на підводу і покинули місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядились викраденим майном на власний розсуд, чим спричинили потерпілому майнову шкоду на загальну суму 6 800 грн.

Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про час та місце апеляційного розгляду повідомлялися належним чином, клопотань про їх участь в апеляційному розгляді не надходило, питання про погіршення їх становища не порушувалося, відповідно до ч. 4 ст. 401 КПК України, їх участь є не обов`язковою.

Тому, оскільки згідно ч. 4 ст. 405 КПК України, це не перешкоджає проведенню розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути вказане кримінальне провадження за їх відсутності.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор просив залишити апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення, а вирок суду без змін;

- потерпілий ОСОБА_9 зазначив, що вважає вирок суду в частині призначення покарання ОСОБА_6 законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 належить залишити без задоволення, а вирок суду щодо нього - залишити без змін, з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції згідно вимог ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, зазначений вирок відносно обвинуваченого ОСОБА_7 не оскаржувався. Апеляційну скаргу подано обвинуваченим ОСОБА_6 . Розгляд кримінального провадження проводився в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, відповідно фактичні обставини скоєного ОСОБА_6 , доведеність його вини та кваліфікація дій за статтею КК України, за якою він визнаний винуватим, у поданій апеляційній скарзі не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється. Апелянт висловив свою незгоду щодо призначеного йому покарання, тому колегія суддів перевіряє оскаржуваний вирок в цій частині.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 під час ухвалення вироку, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дотримався вказаних вимог закону в повній мірі.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Пленум Верховного суду України у своїй Постанові № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», п. 2, роз`яснив, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог в частині призначення обвинуваченому покарання дотримався. Призначене покарання є справедливим та законним з врахуванням всіх фактичних обставин по справі у їх сукупності, відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а доводи апеляційної скарги обвинуваченого в цій частині безпідставними та непереконливими.

Як вбачається зі змісту вироку, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченим, суд не встановив. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнав - щире каяття, сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування заподіяної шкоди, що злочин скоєно внаслідок тяжкості матеріального становища. Виходячи із зазначеного, суд прийшов висновку про доцільність обрання покарання, визначеного законом, та призначив мінімальне покарання, визначене санкцією ч. 3 ст. 185 КК України.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

А, відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо призначеного покарання та не вбачає підстав для застосування ст. 69 КК України та призначення ОСОБА_6 основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 3 ст. 185 КК України, у виді двох років, а також підстав для звільнення його від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України.

Обставини, викладені в доводах апеляційної скарги ОСОБА_6 - щире каяття, сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування заподіяної шкоди, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких життєвих обставин - суд першої інстанції врахував в повній мірі.

В той час, твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він позитивно характеризується за місцем фактичного проживання спростовується даними, що містяться в матеріалах кримінального провадження.

Так, з характеристики на жителя с. Ворона ОСОБА_6 , 1976 року народження, що підписана сільським головою Воронської сільської ради (а.с. 30), вбачається, що останній народився і проживає в с. Ворона. За час проживання в селі показав себе з задовільної сторони. За характером емоційний, неврівноважений, конфліктний. Зловживає спиртними напитками. Ніде не працює. Не одружений. Проживає разом зі своєю матір`ю. Неодноразово надходили усні скарги в сільську раду від матері.

Колегія суддів, проаналізувавши наведене, вважає, що така характеристика обвинуваченого ОСОБА_6 не є позитивною.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що йому потрібно доглядати за хворою матір`ю, теж не знайшли свого підтвердження, оскільки матеріали кримінального провадження не містять жодних відомостей про стан здоров`я його матері ОСОБА_10 , як і відомостей про те, що вона потребує стороннього догляду, і що саме від апелянта через неможливість забезпечення такого іншими особами.

Крім того, такі обставини самі по собі, як і те, що обвинувачений ОСОБА_6 негативно ставиться до вчиненого, не є підставами для застосування ст. 69 КК України та ст. 75 КК України.

Колегія суддів, перевіряючи доводи апеляційної скарги про можливість застосування ст. 69 КК України та ст. 75 КК України, враховує думку потерпілого ОСОБА_9 , який вважає призначене покарання справедливим, те, що злочин, у вчиненні якого визнано винуватим ОСОБА_6 , скоєний групою осіб та шляхом проникнення у приміщення, відповідно до ст. 12 КК України вважається тяжким.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі визначеному санкцією частини статті кримінального закону, та що покарання призначене ОСОБА_6 відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Отже, з урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що підстави для скасування чи зміни вироку суду за мотивами, викладеними в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 , відсутні.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів, відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК, вважає за необхідне виконати положення Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII та зарахувати обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 термін попереднього ув`язнення в строк відбуття покарання, згідно вимог ч. 5 ст. 72 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 листопада 2016 року щодо ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України залишити без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з 04 листопада 2016 року по 26 грудня 2016 року у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 04 листопада 2016 року по 26 грудня 2016 року у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, засудженими у той же строк з дня вручення їм копії ухвали.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4