УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2017 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ВП № 3 Шевченківського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні клопотання про арешт майна по матеріалах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003674 від 28 березня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:
24 травня 2017 року слідчий ВП № 3 Шевченківського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_3 , звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням, погодженим з прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003674 від 28 березня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, про арешт майна, яке належить ОСОБА_5 , а саме квартиру АДРЕСА_1 .

Клопотання мотивоване тим, що у провадженні Шевченківського управління поліції ГУНП в м. Києві знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003674 від 28 березня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що потерпілий ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомив, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_7 , яка була його бабусею.
Після її смерті залишилось спадкове майно, а саме двокімнатна квартира АДРЕСА_1 та інше спадкове майно.
Спадкоємцями за заповітом після її смерті є її онуки, а саме: він - ОСОБА_6 та його брат ОСОБА_8 .
З метою одержання свідоцтва про право на спадщину 06.08.2016 року він звернувся із заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори. На підставі чого державний нотаріус відкрила спадкову справу №959/16.
Державний нотаріус Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 запросила у нього документи, необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме правовстановлюючі документи на спадкове майно.
Після чого ОСОБА_6 було надано державному нотаріусу Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори договір купівлі-продажу квартири від 23 грудня 1997 року. Відповідно до даного Договору, ОСОБА_7 придбала двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .
Відповідно до інформаційної довідки КВ-2016 року № 32726 від 13 вересня 2016 року виданої Київським міським бюро технічної інвентаризації КМР, встановлено, що згідно з даними Бюро, кв. АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_10 на підставі договору купівлі- продажу, зареєстрованого Київською Універсальною біржею від 23 грудня 1997 року №D6649/14474.
24 січня 2017 року Державний нотаріус Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 прийняла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмовила у видачі ОСОБА_6 свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_7 , 1938 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на квартиру АДРЕСА_1 , в зв`язку з відсутністю спадкового майна та реєстрацією права власності в Державному реєстрі за іншою особою.
Того ж дня Державний нотаріус Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 надано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ідентифікаційний номер довідки 78703896.
Відповідно до даної інформаційної довідки, квартира АДРЕСА_1 12.12.2016 року була зареєстрована за ОСОБА_11 , паспорт громадянина України, ЕС НОМЕР_1 , виданий 26.02.1998 року, видавник Сакський МРВ ГУМВС України в Криму, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .
Проведення державної реєстрації та внесення запису про право власності було здійснено ДП «СЕТАМ» у м. Києві.
Підставою для виникнення права власності є: договір дарування квартири, серія та номер 3953, виданий 10 жовтня 2006 року приватним нотаріусом Севастопольського міського нотаріального округу ОСОБА_12 .
Отримавши постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та інформаційну довідку, ОСОБА_6 «шокований» отриманою інформацією.
Оскільки його бабуся, ОСОБА_7 , з 1997 року до своєї смерті проживала та була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 .
Тим більш, що ОСОБА_7 до 2013 року була одружена з ОСОБА_13 , який ІНФОРМАЦІЯ_3 помер.
При житті ОСОБА_7 та дідусь ОСОБА_13 жодного разу не казали, що дану квартиру комусь дарували.
Після смерті свого чоловіка, ОСОБА_7 , у 2013 році склала заповіт на ОСОБА_6 та його брата.
У 2014 році ОСОБА_7 зробила новий заповіт на братів, оскільки були допущені помилки у заповіті 2013 року.
Особа, ОСОБА_11 йому не відома, він не є їх родичем, місце перебування або проживання його також йому невідоме.
13 лютого 2017 року ОСОБА_6 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовною заявою до ОСОБА_11 про визнання договору дарування не дійсним.
13 березня 2017року Шевченківським районним судом м. Києва за його позовом до ОСОБА_11 , третя особа ДП «Сетам», ЕТУЮ у м. Києві про визнання договору дарування не дійсним була прийнята ухвала про відкриття провадження по справі та призначено справу до розгляду на 23 травня 2017 року.
Предметом оскарження є договір дарування квартири АДРЕСА_1 , серія та номер договору 3953, виданий 10.10.2006 року приватним нотаріусом Севастопольського міського нотаріального округу ОСОБА_12 , укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 .
07 березня 2017 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу було нотаріально посвідчено та зареєстровано право власності приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_14 (серія та номер договору 352)
Враховуючи, що ОСОБА_7 при житті жодного разу не казала, що вона дарувала належну їй квартиру та враховуючи ті обставини, що договір дарування був начебто укладений у 2006 році у м. Севастополі та посвідчений приватним нотаріусом Севастопольського міського нотаріального округу ОСОБА_12 , а державна реєстрація права власності на квартиру було проведено у 2016 році державним реєстратором ДП «СЕТАМ» у м. Києві ( ОСОБА_15 ), вже після смерті ОСОБА_7 , вбачається, що діяння ОСОБА_11 , були умисні та містять ознаки кримінального правопорушення передбаченого ст. 190 КК України.
Допитаний ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 повністю підтвердив покази свого брата - ОСОБА_16
21 травня 2017 року, на підставі ч. 1 ст. 98 КПК України, слідчим Шевченківського управління поліції ГУ НП в м. Києві ОСОБА_3 винесено постанову про визнання речовим доказом квартиру АДРЕСА_1 , оскільки вона є предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій.

Враховуючи, що нерухоме майно, квартира АДРЕСА_1 , є речовим доказом, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, з метою збереження вказаних речових доказів та уникнення ризиків подальшого їх відчуження, слідчий звернувся з даним клопотанням.

Слідчий ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав з мотивів наведених у ньому та просив його задовольнити.

Враховуючи те, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт не було тимчасово вилучене та розгляд справи без повідомлення власника майна є необхідним, з метою забезпечення арешту майна, слідчий суддя приходить до висновку про розгляд вищевказаного клопотання без повідомлення про його розгляд власника майна.

Вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, вислухавши пояснення слідчого, вважаю, що воно підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст.ст. 131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно з ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями ч.2 ст. 170 КПК України визначено, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.10 ст. 170 КПК арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що наявні достатні підстави для арешту зазначеного в клопотанні слідчого майна, оскільки, як встановлено з матеріалів клопотання та пояснень слідчого, що майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 , є предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій, тобто відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Крім того, існують реальні ризики приховування, передачі та відчуження вказаного майна, передбачені абз.2 ч.1 ст. 170 КПК України.

Керуючись вимогами ст.ст. 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого ВП № 3 Шевченківського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003674 від 28 березня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке належить ОСОБА_5 , а саме квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.
На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Апеляційного суду м.Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законних представників, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутніми при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя ОСОБА_1