Дата документу Справа № 331/5330/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/348/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 331/5330/16-к Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч. 2 ст. 186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника адвоката ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0002447, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні з доповненням на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, цигана, проживає у цивільному шлюбі, не працюючого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , не засудженого в силу ст. 89 КК України,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання, якщо він на протязі трьох років випробувального терміну не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки на підставі ст. 76 КК України. Випробувальний термін обчислювати з моменту проголошення вироку. Контроль за поведінкою ОСОБА_7 покладено на орган виконання покарання за місцем проживання засудженого. Запобіжний захід до набрання вироком суду чинності у відношенні ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою скасовано. Негайно звільнено ОСОБА_7 з-під варти із залу суду.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом вироку, 17 липня 2016 року приблизно о 20 годині 30 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку № 9-а за адресою: м. Запоріжжя, вул. Запорізька, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, побачив раніше невідому йому ОСОБА_9 , на шиї якої висів золотий ланцюг. Тоді, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи із корисливих мотивів з метою особистого збагачення, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, що виразилося у поштовху потерпілої ОСОБА_9 , від якого вона впала на землю, діючи відкрито, шляхом ривка, зірвав з її шиї золотий ланцюжок вартістю 3500 грн., чим обернув його на свою користь, після чого з місця вчинення злочину зник, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на незаконність вироку через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості, зазначає, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, у громадському місці, обвинувачений вже двічі притягувався до кримінальної відповідальності, раніше призначені йому покарання не пов`язані з позбавленням волі не виправили його та не попередили вчинення ним нових злочинів, оскільки він знову вчинив умисний тяжкий злочин. Наявність у обвинуваченого на утриманні двох неповнолітніх дітей жодними відомостями не підтверджена, а встановлено лише зі слів останнього. Стосовно відшкодування матеріальної шкоди потерпілій, встановлено, що вона відшкодована не самим обвинуваченим а його близькими та родичами. Крім того, судом першої інстанції не визнано обставиною, що обтяжує діяння обвинуваченого вчинення злочину із застосуванням насильства відносно особи похилого віку, якою є потерпіла ОСОБА_9 . З огляду на це, прокурор вважає, що застосування судом положень ст. 75 КК України не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та буде ефективним для виправлення обвинуваченого. Просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі. Визнати у якості обставини, що обтяжує покарання вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Доведеність вини обвинуваченогоОСОБА_7 у вчинені злочину, при обставинах, наведених у вироку від 11 листопада 2016 року, у апеляційній скарзі не оскаржується, а тому відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України перевірці в апеляційному порядку не підлягає.

Дії обвинуваченогоОСОБА_7 вірно кваліфіковані місцевим судом за ч. 2 ст. 186 КК України.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції помилково не визнав обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого вчинення злочину щодо особи похилого віку, оскільки згідно даних провадження, потерпіла ОСОБА_9 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 . Колегія суддів вважає за необхідне визнати ознакою, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 вчинення ним злочину щодо особи похилого віку.
Згідно ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Застосовуючи до обвинуваченогоОСОБА_7 положення ст. 75 КК України, місцевий суд виходив з того, що останній щиро розкаявся у скоєному, повністю відшкодував заподіяну шкоду, позитивну характеристику з місця проживання, відсутність непогашених судимостей, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, з якими проживає однією сім`єю .
Колегія суддів вважає, що місцевий суд при звільненні обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, в повній мірі врахував дані про особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання і обрав таке покарання, що є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, тобто таким, що відповідає вимогам закону. На думку судової колегії наявність однієї обставини, що обтяжує покарання, істотно не впливає на відповідність покарання тяжкості скоєного злочину.
Суд апеляційної інстанції вважає, що обране обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки зі звільненням від відбування покарання відповідно до вимог ст.75 КК України з випробуванням строком 3 роки забезпечить встановлення належного контролю за поведінкою обвинуваченого і буде сприяти запобіганню скоєння ОСОБА_7 нових злочинів, а тому не вбачає підстав до скасування вироку за обставинами, на які посилався у скарзі прокурор.
З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні з доповненням, залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2016 року відносно ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4