Справа № 496/4371/16-к
Провадження № 1-кс/496/151/17
У Х В А Л А

13 лютого 2017 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області

у складі: слідчого судді - ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Біляївка клопотання прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про арешт майна, по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001580 від 28.10.16 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до суду з клопотанням, в якому просить накласти арешт на транспортний засіб «Ланд Ровер», номер кузова НОМЕР_1 , який було виявлено та вилучено в ході огляду місця події за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Котовка, вул. Садова, 9, із забороною користуватися та розпоряджатися вказаними транспортними засобами.

Прокурор у судовому засіданні наполягав на задоволенні клопотання, посилаючись на те, що на час огляду на вказаному автомобілі були відсутні державні номерні знаки, він зареєстрований на території іншої держави, тому є підстави вважати, що вказаний автомобіль ввезений на територію України з порушенням митних правил.

Власник майна в судовому засіданні клопотання не визнав, заперечував проти його задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, в ч.1 ст. 98 КПК України вказано, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно ч.ч.1,2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Ст. 290 КК України, в рамках якої проводився огляд та вилучення вказаного автомобілю, передбачає настання кримінальної відповідальності за знищення, підробку або заміну ідентифікаційного номера, номерів двигуна, шасі або кузова, або заміну без дозволу відповідних органів номерної панелі з ідентифікаційним номером транспортного засобу. Будь-якої інформації щодо наявності перелічених обставин стосовно вказаного автомобілю в матеріалах справи не міститься, прокурор не посилається на наявність саме знищення, підробки або заміни номерів авто або заміни номерної панелі, протоколом огляду вказані факти не встановлені.
Таким чином, оскільки суду не доведена необхідність арешту вказаного автомобілю у цьому кримінальному провадженні, в задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 98, 170-173 КПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про арешт майна - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1