Справа № 127/7070/16-к
Провадження № 1-кп/127/104/17

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2017 місто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці кримінальне провадження, внесене 22 листопада 2015 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0007905 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Писарівка Вінницького району Вінницької області, українця, громадянина України, не одруженого, з середньо-технічною освітою, працюючого охоронцем ТОВ «Поділля-Центр», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_7 23.04.2015 року приблизно о 22:00 год., перебуваючи біля ресторану «Сафарі» в м. Вінниці по вул. Блока 29 в стані алкогольного сп`яніння, вирішив зателефонувати своєму знайомому ОСОБА_4 , щоб останній на автомобілі ОСОБА_7 марки «Mitsubishi Lancer» д.н.з. НОМЕР_1 сірого кольору 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , вартість якого на 23.04.2015 року згідно висновку експерта №235 від 21.12.2015 становила 159808 грн. 00 коп., завіз його з дружиною та знайомими по домівкам. Приїхавши до ресторану «Сафарі», ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_7 ключі та свідоцтво про реєстрацію вищевказаного транспортного засобу. Після того, як ОСОБА_4 розвіз всіх по домівках він зрозумів, що ОСОБА_7 довіряє йому внаслідок попередніх стосунків між ними, перебуває в стані алкогольного сп`яніння та вже надав дозвіл керувати його транспортним засобом. В зв`язку з вказаним, ОСОБА_4 вирішив незаконно заволодіти автомобілем ОСОБА_7 з метою його передати в заставу та отримати гроші для вирішення особистих майнових проблем. Користуючись вказаним, діючи з метою незаконного заволодіння транспортним засобом та з корисливого мотиву, ОСОБА_4 , зловживаючи довірою ОСОБА_7 , приховуючи свої дійсні наміри, повідомив ОСОБА_7 неправдиву інформацію, що йому необхідний вказаний автомобіль на один день для користування, а після зазначеного автомобіль буде повернуто. ОСОБА_7 , будучи введеним в оману ОСОБА_4 та довіряючи йому, не здогадуючись про його дійсні наміри, надав дозвіл ОСОБА_4 покористуватись вказаним автомобілем один день. Після зазначеного, ОСОБА_4 , заволодівши автомобілем марки «Mitsubishi Lancer» д.н.з. НОМЕР_1 сірого кольору 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , шляхом зловживання довірою ОСОБА_7 , на вказаному автомобілі поїхав з місця вчинення злочину та розпорядився транспортним засобом на власний розсуд, а саме в червні місяці 2015 року заклав у заставу вказаний автомобіль ОСОБА_8 за 3000 доларів США.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 суду повідомив, що він вину у вчиненні злочину визнає та суду пояснив, що він дійсно взяв в товариша автомобіль, який заклав. В нього не було умислу його викрасти, він мав намір в подальшому викупити автомобіль та повернути власнику. Так, ОСОБА_7 йому позичив на декілька днів автомобіль. Коли ОСОБА_7 попросив повернути автомобіль, він його не повертав, після чого ОСОБА_7 звернувся до правоохоронних органів. Він з ОСОБА_7 раніше працював, а 23.04.2015 року ОСОБА_7 відпочивав в кафе та попросив, щоб він завіз його автомобілем додому, що він в подальшому і зробив. Відвізши ОСОБА_7 додому він попросив дати автомобіль йому на декілька днів, на що останній погодився. Через декілька днів до нього телефонував ОСОБА_7 з проханням повернути йому автомобіль, проте він попросив його зачекати ще декілька днів, так як, на той час, автомобіль повернути не виходило. В заставу автомобіль ОСОБА_7 він передав приблизно через два тижні, до вказаного автомобіль перебував в нього та він його використовував у власних справах, хоча ОСОБА_7 неодноразово вимагав повернути автомобіль. Він повідомляв ОСОБА_7 , що автомобіль зламався та після ремонту він його поверне, про те, що автомобіль він передав в заставу він ОСОБА_7 не повідомляв. Він заклав автомобіль, передавши автомобіль ОСОБА_8 та отримавши від нього 3000,00 доларів США. Вказані кошти він використав на погашення власного боргу. Автомобіль він передав ОСОБА_8 в 2015 році влітку ближче до осінні. В цей час, до нього в черговий раз звертався ОСОБА_7 з вимогою повернути автомобіль, на що він просив ОСОБА_7 ще трішки зачекати, на деякі дзвінки останнього він не відповідав. В подальшому в 2015 році у ОСОБА_8 він автомобіль не викупляв і ОСОБА_7 авто не повертав. Він відшкодував потерпілому 5000 гривень. Автомобіль ОСОБА_7 , який він заклав, він мав намір викупити в ОСОБА_8 . Коли йому повернули борг і він їхав до ОСОБА_8 , щоб викупити автомобіль ОСОБА_7 в нього викрали кошти. Він купував пошкоджені автомобілі, які ремонтував та продавав, цим заробляючи на життя. Він не отримував від ОСОБА_7 дозволу на заставу його автомобіля.
Потерпілий ОСОБА_7 суду пояснив, що він з ОСОБА_4 перебував в дружніх відносинах. Так, 23.04.2015 року він разом з своєю сім`єю та знайомими відпочивав в ресторані «Сафарі» та зателефонував своєму знайомому ОСОБА_4 з проханням, щоб він їх порозвозив по домівках, оскільки всі перебували в стані алкогольного сп`яніння. Він є власником автомобіля марки «Mitsubishi Lancer» д.н.з. НОМЕР_1 сірого кольору 2008 року випуску. ОСОБА_4 приїхав до ресторану та, коли сіли всі в автомобіль, розвіз по домівкам. Потім попросив, щоб взяти автомобіль на один день у користування. Проте автомобіль ОСОБА_4 ні на наступний день, ні пізніше не повертав. Телефонував неодноразово до ОСОБА_4 з приводу повернення автомобіля, проте ОСОБА_4 повідомив, що він попав в ДТП та відремонтує автомобіль за власні кошти. В подальшому він автомобіль не повертав, на його телефонні дзвінки щодо повернення автомобіля не реагував. Одного разу він в місті побачив свій автомобіль, а тому звернувся з заявою до правоохоронних органів. Про те, що автомобіль перебуває у користуванні в іншої особи, він дізнався лише коли вилучили автомобіль. При вилученні автомобіля, він побачив, що він пошкоджений та має технічні несправності. ОСОБА_4 йому відшкодував 5000 грн. Цивільний позов він підтримав та просив задоволити.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що він ОСОБА_4 бачив декілька разів, а з потерпілим ОСОБА_7 він навчався. Він разом з іншими святкували іменини його дружини в ресторані «Сафарі». Після роботи ОСОБА_7 приїхав в ресторан на своєму автомобілі. В ресторані всі вживали алкогольні напої, тому ОСОБА_7 зателефонував до знайомого ОСОБА_4 , щоб він їх порозвозив по домівках. В автомобіль сіли він, ОСОБА_7 та їх дружини. ОСОБА_4 сів за кермо. Його з дружиною завезли додому, а потім поїхали далі. В подальшому спілкуючись з ОСОБА_7 , він дізнався, що ОСОБА_4 взяв у нього автомобіль в користування на один день, проте його не повернув. Автомобіль ОСОБА_7 марки «Mitsubishi Lancer» та не бачив того, щоб ОСОБА_7 передавав ОСОБА_4 будь-які документи на автомобіль.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що ОСОБА_4 він знає протягом одного року. ОСОБА_4 до нього звернувся влітку 2015 року та повідомив, що йому необхідні кошти в сумі 3000 доларів США, а натомість він мав залишити в заставу автомобіль. На зазначену пропозицію він погодився, а ОСОБА_4 йому борг повертав частково. ОСОБА_4 передав йому автомобіль, ключі та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Про те, що у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу вказаний інший власник, він не звернув увагу. На транспортному засобу, який залишив ОСОБА_4 , він виїжджав декілька разів по своїм справам. В подальшому у нього вилучили автомобіль, ключі від автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Автомобіль він видав, оскільки ОСОБА_4 з ним до того часу розрахувався частково, а потім розрахувався в повному обсязі, тому претензій він до ОСОБА_4 не має. З ОСОБА_7 у нього не було ніяких розмов з приводу автомобіля.
З досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що з заявою про вчинення злочину 18.11.2015 року звернувся ОСОБА_7 . Згідно зазначено заяви він просить прийняти міри до ОСОБА_4 , який в червні 2015 року, зловживаючи його довірою заволодів належним йому автомобілем «Mitsubishi Lancer» д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору 2008 р.в.
Вказана заява зареєстрована 22.11.2015 року, що підтверджується витягом від 31.03.2016 року з ЄРДР.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 власником транспортного засобу «Mitsubishi Lancer» д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору 2008 р.в., номер кузова НОМЕР_2 є ОСОБА_7 , що також підтверджується реєстраційною карткою на зазначений автомобіль з інформаційної системи ДАІ від 11.12.2015 року.
Згідно протоколу огляду місця події від 23.11.2015 року та фототаблиць до нього оглянуто об`єкт, а саме автомобіль марки «Mitsubishi Lancer» д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору 2008 р.в., який перебував на стоянці для автомобілів по вул. Пирогова 4б в м. Вінниці. Вказаний транспортний засіб разом із свідоцтвом добровільно видав ОСОБА_8 та повідомив, що на початку червня 2015 року він придбав його у ОСОБА_4 за 3000 доларів США. Зазначений транспортний засіб, ключ та брелок сигналізації від даного автомобіля, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу вилучено.
Відповідно до висновку експерта №235 від 21.12.2015 року ринкова вартість технічно-справного автомобіля марки «Mitsubishi Lancer 1.6» д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору 2008 р.в., станом на 23.04.2015 року складає 159808 грн. 00 коп.
Згідно постанови про визнання предмету речовим доказом від 23.11.2015 року автомобіль марки «Mitsubishi Lancer 1.6» д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору 2008 р.в. та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні та передано на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_7 , що підтверджується розпискою від 20.01.2016 року.
Згідно повідомлення Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 23.02.2016 року довіреність від імені ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 на ім`я ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 на право володіння, користування чи розпорядження автомобілем марки «Mitsubishi Lancer» д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору 2008 р.в. в період часу з 20 червня 2013 року по теперішній час не посвідчувалось.
Відповідно до повідомлення Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 18.03.2016 року довіреність від імені ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 на ім`я ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 на право володіння, користування чи розпорядження автомобілем марки «Mitsubishi Lancer» д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору 2008 р.в. в період часу з 20 червня 2013 року по 15 березня 2016 року не посвідчувалось.
Заслухавши показання обвинуваченого, потерпілого, свідків, дослідивши надані під час судового провадження докази, суд дійшов наступних висновків.
Під час судового провадження обвинувачений повідомив, що дійсно перебував з потерпілим в дружніх відносинах та зловживаючи його довірою заволодів вказаним автомобілем. Під час зазначеного, він повідомив потерпілому неправдиві відомості, що візьме автомобіль в користування на один день, приховавши при цьому факт того, що він має намір незаконно заволодіти автомобілем потерпілого та розпорядитись ним на власний розсуд, а саме залишити його в заставу ОСОБА_8 , отримавши кошти для вирішення особистих проблем.
Разом з тим, обвинувачений вказав, що наміру заволодівати автомобілем він не мав, а хотів в подальшому автомобіль викупити та повернути власнику.
Оцінюючи зазначене, суд приймає до уваги показання потерпілого та свідка у справі ОСОБА_8 , які в повній мірі підтверджують факт того, що обвинувачений незаконно заволодів автомобілем, вчинивши вказане шахрайським способом, зловживаючи довірою потерпілого.
Так, потерпілий ОСОБА_7 повідомив, що він дійсно дозволив ОСОБА_4 один день покористуватись автомобілем та вчинив зазначене внаслідок того, що перебував з ОСОБА_4 в дружніх відносинах. При цьому з показань потерпілого вбачається, що ОСОБА_4 попросив автомобіль на один день, тобто приховав, а саме не повідомив те, що хоче вказаний автомобіль використати, заклавши його в заставу, тобто обманув потерпілого, використовуючи їх довірливі (дружні ) стосунки та зловживаючи ними. На підставі вказаних показань потерпілого в сукупності з показаннями обвинуваченого, який також повідомив суду, що про свої дійсні наміри потерпілому не повідомляв, суд дійшов переконання, що в даному випадку автомобіль вибув з фактичного володіння потерпілого неправомірно, внаслідок обману здійсненого із зловживанням довірливими стосункам.
Так, обманом є повідомлення неправдивих відомостей, які повідомляються з метою заволодіння чужим майном. При цьому потерпілий, будучи введеним в оману, зовні добровільно передає винному майно. Обман викликає у потерпілого усвідомлення правомірності передачі майна та виступає як спосіб зовні законного, за згодою потерпілого, отримання майна.
Судом встановлено, що потерпілий передав автомобіль обвинуваченому (дозволив рушити на ньому) внаслідок умисних дій обвинуваченого, що полягали в обмані, що є ознакою саме незаконного заволодіння транспортним засобом.
Факт того, що ОСОБА_4 в момент заволодіння автомобілем повідомляв неправдиву інформацію та вже мав намір ним незаконно розпорядитись, підтверджений показаннями самого обвинуваченого, який зазначив, що наступного, як він обіцяв потерпілому, дня він автомобіль не повернув, хоча мав можливість вказане зробити, показаннями потерпілого, який зазначив, що на його вимогу автомобіль було не повернуто, та показаннями свідка ОСОБА_8 , який підтвердив спосіб розпорядження обвинуваченим транспортним засобом, який передав його зазначеному свідку та отримав за вказане кошти в сумі 3000,00 доларів США.
При наданні юридичної оцінки діям обвинуваченого суд враховує, що відповідно до ст. 289 КК України та пункту 1 примітки до неї під незаконним заволодінням транспортним засобом слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.
Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», незаконне заволодіння транспортним засобом може бути вчинене будь-яким способом.
Законодавча конструкція «будь-яким» означає, що перелік способів законодавцем не обмежено, і відсутній спосіб, який би не підпадав під цю конструкцію. Одним з таких способів є зловживання довірою.
За вчинення незаконного заволодіння транспортним засобом, у тому числі шляхом обману або зловживання довірою потерпілої особи, законодавець передбачив спеціальну норму кримінального закону статтю 289 КК, яка має перевагу над загальною нормою кримінального закону статтею 190 КК, а тому належить застосувати спеціальну норму кримінального закону, що висвітлено у правовій позиції Верховного Суду України у справі № 5-365кс15 від 21.01.2016 року.
Сукупність вказаних доказів у справі та зазначені положення надають підстави стверджувати, що винуватість обвинуваченого у вчиненні незаконного заволодіння транспортного засобу є доведеною, оскільки вказані докази містять достатні дані, що підтверджують наявність умислу ОСОБА_4 на незаконне заволодіння транспортним засобом, мотив його дій та об`єктивні дії, вчинені ним для досягнення його мети.
При цьому, суд зазначає, що свідчення обвинуваченого щодо того, що наміру заволодівати автомобілем він не мав, а хотів в подальшому автомобіль викупити та повернути власнику, значення для кваліфікації злочину не має, оскільки, злочин передбачений ст. 289 КК України є закінченим з початку руху транспортного засобу, яким, як підтверджено доказами у справі, обвинувачений заволодів внаслідок неправомірних дій (зловживаючи довірою потерпілого).
Таким чином, суд оцінивши сукупність доказів у справі та надавши юридичну оцінку діям ОСОБА_4 , кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом.
При вирішенні питання щодо обрання ОСОБА_4 покарання суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання та слідує принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
З довідки-характеристики виконавчого комітету Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області №146 від 22.03.2016 року вбачається, що ОСОБА_4 за час проживання на території Писарівської сільської ради зарекомендував себе добре, проживає разом х батьками та сестрою, спиртними напоями не зловживає.
З повідомлення КУ Вінницької центральної районної клінічної лікарні вбачається, що ОСОБА_4 на обліках у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває.
Згідно вимоги про судимість від 31.03.2016 року вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, вчинив умисний корисливий злочин середньої тяжкості, вину у вчиненні злочину визнав, офіційно працює, за місцем проживання та місцем роботи характеризується позитивно.
Обставиною, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, суд вважає, що покаранням необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання у виді позбавлення волі, оскільки призначення інших видів покарань визнано судом недостатнім для досягнення мети покарання, визначеної ст. 50 КК України, щодо запобігання вчиненню нових злочинів засудженим.
Разом з тим, зважаючи на те, що ОСОБА_4 вину визнав, у вчиненому щиро розкаявся, частково відшкодував збитки у справі, вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування зазначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, визначених ст. 76 КК України.
При вирішенні цивільного позову потерпілого суд виходить з того, що відповідно до ст. 128 КПК України, ст. 1177 ЦК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого та шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
З цивільного позову потерпілого вбачається, що він просить стягнути з обвинуваченого матеріальну шкоду, завдану злочином в сумі 40169,20 гривень.
Вказану суму потерпілий обґрунтовує тим, що йому було повернуто автомобіль, проте він мав ряд несправностей та пошкоджень. Ремонт автомобіля згідно рахунку-фактури №ДПС-000634 від 23.03.2016 року складатиме 40169,20 грн.
Враховуючи факт того, що в ході судового розгляду доведено факт незаконного вибуття автомобіля з фактичного володіння потерпілого, а також те, що зазначений автомобіль після вказаного тривалий час експлуатувався як обвинуваченим, так і іншими сторонніми особами, суд вважає, що з обвинуваченого слід стягнути зазначену матеріальну шкоду у виді вартості ремонту автомобіля, який зазнав вказаних пошкоджень після незаконного заволодіння ним ОСОБА_4 .
При цьому суд враховує, що за показаннями обвинуваченого та потерпілого, ОСОБА_4 сплачено добровільно потерпілому 5000,00 гривень, а тому задовольняє вказану вимогу позову частково з відрахуванням суми, що добровільно відшкодована.
Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода, серед іншого, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до п. 9 ППВСУ № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру й обсягу заподіяних позивачеві моральних чи фізичних страждань, наявності інших негативних наслідків, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Потерпілим на обґрунтування розміру моральної шкоди зазначив, що уклад його життя змінився в найгірший бік, його охопив страх, паніка та хвилювання за автомобіль, коли розшукуючи його він дізнався, що його автомобіль проданий, в нього було сильне душевне потрясіння. Коли все ж таки автомобіль було повернуто, він побачив наявні ушкодження на ньому та дізнався про несправності, хвилювався за які кошти відновити його попередній стан. Всі події негативно позначились на його здоров`ї, нервах, оскільки виникли конфлікти в сім`ї, крім того змінився звичайний уклад його життя, оскільки він тривалий час не міг користуватись автомобілем, який використовував для потреб сім`ї та роботи.
Зазначене переконує суд у тому, що потерпілий в зв`язку із вчиненням щодо нього протиправних діянь з боку обвинуваченого зазнав моральних страждань, що зумовлює висновок суду про заподіяння потерпілому моральної шкоди.
Разом з тим, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходячи з засад розумності та справедливості вважає, що сума в 8000 гривень є завищеною та приходить до висновку, про необхідність задоволення позову в цій частині частково в сумі 5000 гривень.
Враховуючи зазначене, суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого суму сплаченого судового збору пропорціно до розміру задоволених позовних вимог.
Також, у відповідності до ст. 124 КПК України, з обвинуваченого слід стягнути судові витрати у справі, які згідно із довідкою про витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні становлять 537,60 гривень та вирішити питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні відповідно до ст. 100 КК України.
Керуючись ст. 289 КК України, ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.
Призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 289 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком три роки.
На підставі п.1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 35169,20 гривень матеріальної шкоди, завданої злочином та 5000 гривень моральної шкоди, завданої злочином.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 538, 28 гривень сплаченого судового збору.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення експертиз у кримінальному провадженні в сумі 537,60 грн.
Речовий доказ у кримінальному провадженні, а саме автомобіль марки «Mitsubishi Lancer 1.6» д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору 2008 р.в., номер кузова НОМЕР_2 , який передано на зберігання ОСОБА_7 залишити ОСОБА_7 .
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.
Суддя: