Справа № 755/3118/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю слідчого ОСОБА_3

розглянувши в приміщенні суду в м. Києві клопотання слідчого СУ ФР ДПІ у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м. Києві ОСОБА_4 про тимчасовий доступ до речей і документів в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000007 від 02.02.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, -

в с т а н о в и в:
До Дніпровського районного суду м. Києва надійшло зазначене клопотання слідчого, яке погоджене з прокурором прокуратури Дніпровського району м. Києва та обгурнтоване необхідністю встановлення, у рамках вказаного кримінального провадження, обставин визначених ст. 91 КПК України шляхом надання тимчасового доступу з дозволом на вилучення до документів, які становлять банківську таємницю та перебувають у володінні ПАТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » стосовно клієнта ПАТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

В судовому засіданні слідчий заявлене клопотання підтримав, просив задовольнити з підстав викладених у його мотивувальній частині.

В свою чергу, ухвалою суду, постановленою у порядку ч. 4 ст. 371 та ч. 2 ст. 372 КПК України, на підставі положень ч. 4 та ч. 2 ст. 163 КПК України, визнано за можливе провести судовий розгляд клопотання без участі прокурора та представника особи у володінні, якої знаходяться речі і документи.

Зокрема, слідчий суддя, дослідивши надані матеріали, заслухавши думку слідчого, приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частина 1 статті 159 КПК України регламентує, що тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії.

Згідно із ч. 5 ст. 163 КПК України слідчий суддя постановляє ухвалу про надання доступу до речей і документів за умови, що сторона кримінального провадження доведе наявність достатніх підстав вважати, що вони можуть перебувати, а бо ж перебували у володінні відповідної фізичної або юридичної особи, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин.

З положень ст. 22 КПК України слідує, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до норм ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

При цьому, ч. 3 та ч. 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі при вирішенні питання надання тимчасового доступу до речей і документів (п. 5 ч. 2 ст. 131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 162 КПК України, охоронюваної законом таємниці, яка міститься в речах і документах належать відомості, які можуть становити банківську таємницю, при цьому слідчим не надано до суду жодних ґрунтовних доказів, які б дали змогу прийти до висновку про неможливість іншим способом довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів (ч. 6 ст. 163 КПК України).

Як вбачається із долучених до клопотання матеріалів та й зазначається у самому клопотанні, відомості до яких просить доступ слідчий містять банківську таємницю, в тому числі інформацію щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним при наданні послуг банку.

Серед іншого, суд враховує, що згідно ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність», інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками у тому числі: за рішенням суду; органам прокуратури України - на їх письмову вимогу стосовно операцій за рахунками конкретної юридичної особи або фізичної особи - суб`єкта підприємницької діяльності за конкретний проміжок часу; органам доходів і зборів: а) на їх письмову вимогу щодо наявності банківських рахунків; б) при поданні банками у встановленому порядку податкового розрахунку сум доходу у вигляді процентів, нарахованого (сплаченого) на користь фізичної особи.

З правової позиції Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної в витязі з Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження слідує, що збирання доказів, відбувається через інститут слідчих дій. У таких випадках неправильне розуміння органами досудового розслідування, положень кримінального процесуального закону фактично зумовлює підміну слідчих дій заходом забезпечення кримінального провадження. Слідчим суддям необхідно враховувати, що згідно з ч. 4

ст. 132 КПК для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя зобов`язаний врахувати можливість без застосовуваного заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні. У цьому контексті потрібно враховувати, що речі і документи могли би бути отримані шляхом проведення слідчих дій, тобто без застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 223 КПК саме слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

У судовому засіданні слідчий, будучи наділеним процесуальними правами та реалізуючи їх у відповідності до норм ст.ст. 22, 26 КПК України, не довів суду що органом досудового розслідування бути проведені процесуальні/слідчі дії спрямовані на отримання відомостей зазначених у клопотанні у межах способів передбачених ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність», окрім як за судовим рішенням.

При цьому, згідно п. 1 ч. 1 ст. 164 КПК України, які кореспондуються з положеннями ч. 1 ст. 160 КПК України, в ухвалі слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів має бути зазначено прізвище, імя та по батькові особи, якій надається право тимчасового доступу до речей і документів.

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 28 ЦК України, ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить.

В свою чергу, слідчим у клопотані, у супереч положень п. 1 ч. 1 ст. 164 КПК України та ч. 1 ст. 160 КПК України, не зазначено прізвище, ім.»я і по батькові слідчого, що не дасть змоги у разі задоволення клопотання, виконати судове рішення, через неможливість ідентифікації особи, якій надано тимчасовий доступ до речей і документів, що прямо суперечить вказаним нормам та п. 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України N 5-рп/2013 від 26.06.2013 року у справі № 1-7/2013, де Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012). Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі Шмалько проти України від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Враховуючи вище викладене, вважаю, що клопотання задоволенню не підлягає, оскільки потреби досудового розслідування в частині встановлення обставин у кримінальному провадженні можуть бути досягнуті без застосовування заходу забезпечення кримінального провадження на підставі ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність», адже саме слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, а саме клопотання, за своєю суттю та доказовою базою являється сумнівним, однак наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСПЛ від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (ч. 5 ст. 9 КПК України).

Керуючись ст.ст. 9, 131-132, 159-166, 309, 372-376 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в:
У задоволенні клопотання слідчого СУ ФР ДПІ у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м. Києві ОСОБА_3 про тимчасовий доступ до речей і документів в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000007 від 02.02.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, однак заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя: