Дата документу Справа № 336/3917/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-сс/778/814/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 336/3917/17 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 серпня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 липня 2017 року,

в с т а н о в и л а:
ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 липня 2017 року задоволено частково клопотання слідчого Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_9 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжя.

Обрано ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжя, запобіжний захід по кримінальному провадженню № 0002731 за ст. 121 ч. 2 КК України, у вигляді тримання під вартою на строк до 07.30 години 11 вересня 2017 року.

Ухвала суду діє до 07.30 години 11 вересня 2017 року.

Згідно зі змістом судового рішення, слідчий Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_9 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 1 Запорізької області ОСОБА_10 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , який підозрюється у скоєнні злочину, передбаченому ст. 121 ч. 2 КК України, строком на 60 днів. Своє клопотання слідчий обґрунтував тим, що ОСОБА_8 підозрюється у скоєнні тяжкого злочину у стані алкогольного сп`яніння, не працює, є раніше судимим та нещодавно звільнився, тож є підстави вважати, що перебуваючи на свободі ОСОБА_8 може переховуватись від слідства чи суду, впливати на свідків, тощо.

Задовольняючи частково клопотання слідчого, слідчий суддя дійшла висновку, що на момент розгляду клопотання існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, тож є підстави для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб до 11 вересня 2017 року.

Оскільки відповідно до ст. 183 ч. 4 КПК України злочин, у якому підозрюється ОСОБА_8 , спричинив загибель людини, судом не визначався розмір застави у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі захисник вважає ухвалу незаконною та такою, що підлягає скасуванню. В обгрунтування своїх вимог зазначає, що матеріали, якими обґрунтовується клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не містять достовірних відомостей про те, що: підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; підозрюваний може вчинити кримінальне правопорушення, якщо йому не обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою; яким чином підозрюваний може впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні і чи є дані про те, що існує хоча б якась обґрунтована імовірність такого впливу. В судовому засіданні жодним чином наявність зазначених ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного не була доведена. За відсутності достовірних відомостей про наявність зазначених ризиків слідчий суддя безпідставно відніс до ризиків неналежної поведінки наступні ризики: можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду; можливість вчинити інше кримінальне правопорушення; можливість чинити вплив на потерпілого та свідків. Наявність ризиків неналежної поведінки підозрюваного, на думку слідчого судді, підтверджена тим, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину у стані алкогольного сп`яніння, не працює, не має постійного місця проживання, не одружений, міцних соціальних зв`язків не має. Однак, поза увагою слідчого судді лишилися відомості про наявність у підозрюваного можливості проживати із своєю рідною сестрою ОСОБА_11 , яка проживає в м. Запоріжжя і має можливість надати житло підозрюваному або за рахунок свого помешкання, або за рахунок будинку, який лишився їй в спадок після смерті її із підозрюваним матері в с. Басань Пологівського району Запорізької області. Поза увагою слідчого судді лишилися також ніким не спростовані показання підозрюваного про те, що він працює неофіційно вантажником та проживає в цивільному шлюбі із ОСОБА_12 в її квартирі. Проживання разом із ОСОБА_12 слідчий суддя відніс до ризиків неналежної поведінки, а саме - до ризиків впливу на свідка з боку підозрюваного, хоча жодним дослідженим доказом така думка не підтверджується, а тому є лише припущенням. Слідчий суддя також не врахував доводи сторони захисту про незаконність затримання, хоча про це йшла мова в письмових запереченнях захисника та доводилося шляхом усних пояснень в судовому засіданні. У повідомленні про підозру від 14.07.2017 року зазначено, що ОСОБА_8 вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України, у період часу з 20:00 до 21:00 13.07.17 року. Відповідно до відомостей, зафіксованих слідчим у протоколі затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, ОСОБА_8 затримано 14.07.2017 року о 07:30, тобто через десять із половиною годин після події злочину. Отже, підозрюваний не був затриманий під час події злочину або безпосередньо після неї. Ким та на якій підставі фактично затриманий ОСОБА_8 наразі стороні захисту невідомо, оскільки підозрюваний повідомив суд про те, що затримали його рано вранці 14.07.2017 року працівники поліції в районі кінцевої зупинки трамваю №15. Як зазначено в протоколі затримання, особа затримана у зв`язку з тим, що безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі та на місці події вказали на те, що саме ОСОБА_8 щойно вчинив злочин. Така підстава для затримання не відповідає об`єктивній дійсності, оскільки неможливо через десять з половиною годин після події вважати, що особа щойно вчинила злочин. Отже, затриманий ОСОБА_8 був незаконно, особами, які не мали повноважень на затримання. Захисник був залучений до провадження лише близько 17:00 14.07.2017 року тобто більше, ніж через десять годин після затримання. Зазначені обставини прямо вказують на незаконність затримання підозрюваного та на порушення його прав при затриманні. Таким чином, затримання ОСОБА_8 здійснене в порушення норм ст. 208 КПК України щодо підстав затримання та прав особи на проведення затримання. Крім зазначеного, слідчий суддя залишив поза увагою доводи сторони захисту про необґрунтованість підозри щодо ОСОБА_8 . Так, слідчим суддею не враховано показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Також в клопотанні та в оскаржуваній ухвалі належно не обґрунтовано, яким чином запобіжні заходи інші, ніж тримання під вартою (наприклад, домашній арешт) не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП у Запорізькій області про обрання відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, у зв`язку з наступним.

При розгляді клопотання слідчого слідчий суддя дійшла до висновків, які колегія суддів вважає обґрунтованими.

Відповідно до положень ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною 5 ст. 176 КПК України.

В оскаржуваній ухвалі слідчим суддею при вирішенні питання про задоволення клопотання слідчого щодо взяття під варту ОСОБА_8 , відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України враховано наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також, оцінено сукупність обставин, а саме: наявність обґрунтованої підозри та вагомість наявних доказів у вчиненні ним кримінального правопорушення, на які послався в ухвалі слідчий суддя, тяжкість інкримінованого йому злочину, наявність даних про стан здоров`я, відсутність місця проживання, що вказує на відсутність міцних соціальних зв`язків, а звідси ризик переховування від органів досудового розслідування та суду, можливість впливу на свідка ОСОБА_12 , відсутність постійного джерела доходів, попередня судимість, що свідчить про його репутацію. Слідчий суддя прийшла до висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, а тому обрала запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Таким чином, задовольняючи клопотання слідчого, суд, з дотриманням вимог ст.ст. 177, 178 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінив всі обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, що враховуються при обранні запобіжного заходу, належним чином мотивував своє рішення, вказавши в ухвалі про наявність ризиків, вказаних в клопотанні.

З таким висновком слідчого судді погоджується і колегія суддів.

Колегія суддів зауважує, що суд на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Суд, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних, повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, суд у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_8 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до положень ст.ст. 5, 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.

У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини ("Нечипорук, Йонкало проти України" №42310/04 від 21 квітня 2011 року, "Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства" №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, "Мюррей проти Сполученого Королівства" №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. "Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1(c), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання" (справа "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13 листопада 2007 року).

Матеріали кримінального провадження, на які послався слідчий у клопотанні, дають підстави вважати підозру ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення обґрунтованою. Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ: у справі "Феррарі-Браво проти Італії" №9627/81 від 14 березня 1984 року, в якому суд зазначив, що "питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведеність факту вчинення та характер інкримінованих правопорушень ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою"; у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства" №14310/88 від 23 жовтня 1994 року "факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування".

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

У п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13.11.2007 року Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".

З огляду на те, що поняття "обґрунтована підозра" не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", колегія суддів вважає необхідним враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якої "термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182).

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 вищевказаного кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, на які у своїй ухвалі послалася і слідчий суддя.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що слідчий у своєму клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, довів слідчому судді обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_8 на свободу.

Рішення слідчого судді не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Доводи апеляції захисника про наявність у ОСОБА_8 можливості проживати зі своєю рідною сестрою або цивільною дружиною та те, що підозрюваний неофіційно працює вантажником, не спростовують та не знижують наявність встановлених слідчим суддею ризиків і, у той же час, не є безумовними для обрання іншого запобіжного заходу, ніж був обраний слідчим суддею і на вірність висновків слідчого судді не впливають.

Стосовно доводів захисника про порушення норм КПК України під час затримання ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що дані обставини, на етапі обрання запобіжних заходів, не можуть бути предметом судової перевірки.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 липня 2017 року, якою задоволено частково клопотання слідчого Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_9 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 та обрано ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід по кримінальному провадженню № 0002731 за ст. 121 ч. 2 КК України, у вигляді тримання під вартою на строк до 07.30 години 11 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4