Ухвала іменем україни 08 червня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі за участю прокурораОСОБА_4 , ОСОБА_5
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене

до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001707, за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Апеляційного суду Волинської області від 04 серпня 2016 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

с. Скулин Ковельського району, жителя АДРЕСА_1 , неодноразово засудженого, останнього разу за вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 грудня 2011 року за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 71 цього ж Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці.

За вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області

від 04 серпня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна, яке є його власністю.

На підставі ст. 75 зазначеного Кодексу ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю

3 роки.

Оскаржуваним вироком апеляційного суду зазначений вирок районного суду в частині призначеного покарання скасовано та постановлено вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 289 КК України із застосуванням ст. 69 цього ж Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без конфіскації майна.

У решті вирок районного суду залишено без змін.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 18 квітня 2016 року приблизно о 02.00 год. у дворі будинку

АДРЕСА_2 з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, проникнувши до автомобіля «Москвич Комбі» (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ), перегнав його до м. Ковеля, де розібрав на запчастини, завдавши його власнику ОСОБА_7 матеріальної шкоди у розмірі 11 498,16 грн.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати оскаржуваний вирок апеляційного суду через істотні порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого, унаслідок м`якості.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, яка підтримала касаційну скаргу та просила її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При цьому як видно з касаційної скарги прокурора, у ній не порушуються питання щодо доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 289 КК України.

Доводи ж прокурора про несправедливість призначеного засудженому покарання унаслідок м`якості виявилися безпідставними.

Як убачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції, обираючи вид та міру покарання, яке необхідно призначити

ОСОБА_6 за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, урахував його тяжкість (яке відноситься до категорії тяжких злочинів), дані, що характеризують особу винного, та конкретні обставини справи.

Зокрема, суд узяв до уваги, що ОСОБА_6 раніше судимий, має постійне місце проживання, неофіційно працює, характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину та зобов`язався у майбутньому дотримуватися бездоганної поведінки, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав те, що

ОСОБА_6 щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину та добровільно відшкодував завдані збитки.

Крім того, також суд взяв до уваги і позицію потерпілого, який просив суд суворо не карати винного.

На підставі наведених даних у їх сукупності районний суд призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією інкримінованої йому статті, звільнивши засудженого від відбування покарання з випробуванням.

Апеляційний суд, оцінюючи правильність та справедливість призначеного ОСОБА_6 покарання, взяв до уваги тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також те, що останній, маючи не зняту та непогашену судимість, після незначного проміжку часу після умовно-дострокового звільнення, знову вчинив злочин проти власності, що свідчить про його спрямованість на вчинення злочинних діянь.

На підставі наведених даних, апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку про незаконність та безпідставність застосування до ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України, однак з огляду на обставини, що пом`якшують його покарання, суд призначив винному покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

З огляду на зазначені дані, віку та позитивної характеристики засудженого, позиції потерпілого щодо покарання, яке необхідно призначити винному, відшкодування останнім матеріальної шкоди, а також її розміру, колегія суддів вважає призначене ОСОБА_6 покарання із застосування ст. 69 КК України у визначеному виді та розмірі справедливим і таким, що відповідає вимогам ст. 65 зазначеного Кодексу щодо мети покарання.

При цьому підстав вважати це покарання несправедливим унаслідок м`якості колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення,

у матеріалах провадження не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

вирок Апеляційного суду Волинської області від 04 серпня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення

й оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ОСОБА_1 __________________ ОСОБА_2 _________________ ОСОБА_3