АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №622/1187/16-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/790/839/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.286 КК України

УХВАЛА
27 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:
- головуючого ОСОБА_2 ,
- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
- при секретарі ОСОБА_5 ,
- за участю прокурора ОСОБА_6 ,
- обвинуваченого ОСОБА_7 ,
- захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження №11кп/790/839/17 за апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області на вирок Золочівського районного суду Харківської області від 28 грудня 2016 року, -
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олександрівка Золочівського району Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, пенсіонера, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-
засуджено за ч.1 ст.286 КК України на 3 роки обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитом строком на 2 роки, з покладенням на нього обов`язків передбачених ст.76 КК України.
В цей час на вказаній ділянці дороги вздовж правого (відносно напряму руху автомобіля) краю проїжджої частини рухались пішоходи ОСОБА_9 і ОСОБА_10 .
ОСОБА_7 , рухаючись по освітленій ділянці проїжджої частини, на прямій ділянці дороги, у порушення вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України, згідно якого: «в разі виникнення небезпеки для руху чи перешкоди, яку водій об`єктивно здатен виявити, він повинен негайно прийняти заходи щодо зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників дорожнього руху об`їзду перешкоди», в порушення вимог п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху України, згідно якого: «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, слідкувати за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміни, слідкувати за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування ним в дорозі», не прийняв заходів щодо зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 .
Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому нижньої третини правої малогомілкової кістки і внутрішньої кісточки (лодыжки) з підвивихом стопи, розривом міжгомілкового синдесмоза та садною в області внутрішньої кісточки (лодыжки), які відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, що потягли за собою тривалий розлад здоров`я.
У дорожній ситуації, що склалася, водій автомобіля ВАЗ-2108 ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України і мав технічну можливість запобігти даній ДТП шляхом виконання вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України, в діях водія автомобіля ВАЗ-2108 ОСОБА_7 вбачаються невідповідності вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України, які перебувають у причинному зв`язку з настанням цієї події.
Після ДТП водій ОСОБА_7 , у порушення вимог п.2.10 Правил дорожнього руху України, згідно яких: п.2.10 «У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил; в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди; г) вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, викликати карету швидкої медичної допомоги, а якщо це неможливо, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілих до лікувального закладу; ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті "г" пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди; д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ міліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття працівників міліції; е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди; є) до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки)», зник з місця події.
В апеляційній скарзі заступник прокурора Харківської області посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст.75 КК України, що потягнуло за собою невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особи обвинуваченого в наслідок м`якості. Зазначає, що при призначенні покарання судом не в повній мірі враховано, що ОСОБА_7 винуватість свою не визнав, у вчиненому не розкаюється, завдану шкоду не відшкодував, а також думку потерпілої, яка не наполягала на застосуванні ст.75 КК України до обвинуваченого. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити апеляційним судом новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.286 КК України - 3 роки обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, обвинуваченого та його захисника, які просили залишити вирок суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Доводи апеляційної скарги про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість і неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, є необґрунтованими.
Згідно положень ст.414 КПК України, явно несправедливим через м`якість визнається покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого за своїм видом чи розміром.
Заступник прокурора Харківської області вважає, що ОСОБА_7 повинно бути визначено покарання за ч.1 ст.286 КК України 3 роки обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
Однак саме таке покарання було призначено ОСОБА_7 з урахуванням ряду обставин, обґрунтованість яких в апеляційній скарзі не оспорюється.
Визнати це покарання за його видом і розміром явно несправедливим через м`якість колегія суддів не знаходить.
Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи, наряду з іншим, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
Згідно до положень ст.75 КК, у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до приписів ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Як слідує із матеріалів провадження суд, приймаючи рішення про призначення обвинуваченому покарання, прийняв до уваги тяжкість вчиненого ним злочину, який є злочином невеликої тяжкості, вчинений з необережності, відсутність обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин.
При цьому суд урахував також дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, пенсіонер, розлучений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, його ставлення до вчиненого, не визнання вини, не відшкодування завданої шкоди, тобто всі ті обставини, на які є посилання в апеляційній скарзі.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд призначив обвинуваченому покарання, яке за своїм видом і розміром, є необхідне й достатнє для виправлення ОСОБА_7 та попередження нових злочинів і дійшов обґрунтованого висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, але в умовах здійснення відповідного контролю за його поведінкою та виконанням покладених на них обов`язків, передбачених ст.76 КК України, належним чином вмотивувавши своє рішення у вироку.
Твердження в апеляційній скарзі про те, що обвинувачений зник з місця події є необґрунтованими, оскільки Токарю обвинувачення за ст.135 КК України не висувалося.
Стосовно доводів апеляційної скарги про ненаполягання потерпілою на звільненні обвинуваченого від призначеного покарання із застосування ст.75 КК України, то це не свідчить про наявність у потерпілої заперечень щодо такого звільнення і не є підставою вважати таке звільнення необґрунтованим.
Інших доводів, які б свідчили про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 , занадто м`якого покарання, в апеляційній скарзі заступника прокурора Харківської області не наведено.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-
Вирок Золочівського районного суду Харківської області від 28 грудня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: