Справа № 442/5643/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/208/17 Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 5 грудня 2016 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченої за ч.1 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 5 грудня 2016 року ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, і призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням, в розмірі 2100 грн. та моральну шкоду в розмірі 500 грн., а всього 2600 грн.

Вирок суду оскаржила ОСОБА_8 ,просить такий скасувати та закрити кримінальне провадження.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_8 зазначає, що вирок є незаконним, не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження. На думку апелянта, суд дійшов помилкового висновку про те, що ініціатором конфлікту була вона. Вказує на те, що при відсутності роботи в сина, фактично на її утриманні перебувають троє внуків, один з яких ( ОСОБА_9 ) хворіє епілепсією. ОСОБА_9 часто виходить на спільний з ОСОБА_7 балкон, інколи його вчинки дратували останню, внаслідок чого така неодноразово його обзивала. Зазначає, що в черговий раз між ними на балконі виникла сварка з приводу вчинків внука. Як вказує апелянт, ОСОБА_7 розпочала бійку, вдарила її по голові, тому вона змушена була оборонятися - схопила ОСОБА_7 за волосся і відштовхнула. Вважає, що тілесних ушкоджень ОСОБА_7 не наносила. В підтвердження вищезазначених обставин посилається на покази сестри ОСОБА_10 . Суд першої інстанції не взяв до уваги пояснення апелянта і покази її сестри з приводу зазначених в апеляційній скарзі обставин, надавши перевагу поясненням потерпілої і показам її матері. Окрім того, вважає, що суд безпідставно стягнув з неї 2100 грн. на відшкодування матеріальної шкоди. Відсутні обґрунтування та будь-які підстави для відшкодування моральної шкоди, цивільний позов не підтверджений жодними доказами.

Потерпіла подала заперечення проти апеляційної скарги, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а вирок без змін.

Обвинувачена ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилася, проте подала письмову заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності, а апеляційну скаргу задоволити.

Заслухавши доповідача, виступи прокурора та потерпілої, які заперечили проти апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачена ОСОБА_8 02.08.2016 року близько 17 год. 00 хв., знаходячись у під`їзді будинку АДРЕСА_1 області, на грунті особистих неприязних відносин вчинила конфлікт з ОСОБА_7 , під час якого стиснула рукою останню за праве плече, а іншою рукою схопила за волосся та почала шарпати, чим заподіяла потерпілій тілесні ушкодження у вигляді синців на внутрішньо-боковій поверхні правого плеча у верхній третині, які згідно з висновком судово-медичного експерта № 461 від 03.08.2016 року за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Допитана в судовому засіданні ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, не визнала.
Як вбачається із матеріалів кримінальної справи, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчиненого обвинуваченою злочину. Висновок суду про доведеність її вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, ґрунтується на досліджених у судовому засіданні доказах, які викладені у вироку і яким суд надав належну оцінку, а саме: показанням потерпілої ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_11 матері потерпілої.

Крім вищенаведених доказів вина обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, стверджується письмовими доказами по справі: постановою про призначення судово - медичної експертизи від 03.08.2016 року, з якої вбачається, що обвинувачена від проходження вказаної експертизи відмовилась; висновком експерта №461 від 02.08.2016 року, відповідно до якого у ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження у вигляді синців на внутрішньо-боковій поверхні правого плеча у верхній третині. Вищевказані тілесні ушкодження могли виникнути близько доби до моменту огляду, зокрема вони могли виникнути 02.08.2016 року, дією твердого тупого предмета, можливо, в час та при обставинах, на які вказує потерпіла, і по ступеню тяжкості кваліфікуються за ознакою легких тілесних ушкоджень.
Судом також надано оцінку поясненням обвинуваченої ОСОБА_8 , показанням свідка ОСОБА_10 сестри обвинуваченої, згідно з якими ініціатором конфлікту була сама потерпіла, яка і перша почала битися, вдарила обвинувачену по голові, а ОСОБА_10 їх розбороняла. Як впав телефон остання не бачила. Дані показання є недостатніми для підтвердження факту відсутності в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Відтак, суд дійшов вірного висновку про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Вид та розмір покарання, на думку колегії суддів, призначений у відповідності до вимог ст. 65 КК України з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, конкретних обставин справи та обставин, що пом`якшують покарання.

Щодо доводів апелянта в частині неправомірності стягнення з неї на користь потерпілої матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину, то слід зазначити наступне.

Статтею 127 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення. Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п.2 Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі й майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними й шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є провина зазначеної особи.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Однак, ухвалюючи вирок в частині задоволення цивільного позову щодо стягнення з обвинуваченої 2100 грн. на відшкодування вартості пошкодженого мобільного телефону, суд першої інстанції не обгрунтував та не навів мотивів прийнятого рішення.

Висновки суду про заподіяння потерпілій майнової шкоди не підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

Потерпіла ні в суд першої, ні апеляційної інстанції не надала підтверджуючих документів про завдані їй збитки у зв`язку з пошкодженням мобільного телефону, а долучила лише копію рахунку-фактури №3023 від 03.10.2016 року про вартість мобільного телефону Samsung J105 H ZWD (White). Як пояснила потерпіла в судовому засіданні апеляційної інстанції, цю довідку вона представила тільки для визначення вартості телефону подібного до того, який у неї був, підтвердила, що доказів того, що телефон пошкоджений і не підлягає відновленню у неї немає.

У зв`язку з наведеним, долучена до позовної заяви копія рахунку-фактури №3023 від 03.10.2016 року не може бути взята до уваги для розрахунку суми завданих збитків.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині необгрунтованості заподіяної потерпілій моральної шкоди, то такі не заслуговують на увагу.

Так, згідно з положеннями ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_7 суд, виходячи із засад розумності та справедливості, вірно врахував характер вчиненого кримінального правопорушення, ступінь вини обвинуваченої, глибину страждань потерпілої, яких вона зазнала внаслідок протиправної поведінки ОСОБА_8 .

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції відносно заподіяної потерпілій моральної шкоди законними та обґрунтованими, підстав для скасування вироку в цій частині у суду апеляційної інстанції немає.

За таких обставин колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції в частині визнання ОСОБА_8 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, і призначення їй покарання у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн., та відшкодування моральної шкоди є законним і обґрунтованим, а в частині задоволеного цивільного позову про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 2100 грн. на відшкодування майнової шкоди у зв`язку з пошкодженням мобільного телефону - незаконним та підлягає скасуванню в цій частині.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
апеляційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 5 грудня 2016 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченої за ч.1 ст. 125 КК України, в частині стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 2100 (дві тисячі сто) грн. 00 коп. матеріальної шкоди скасувати та в задоволенні цих позовних вимог відмовити.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4