Апеляційний суд міста Києва

23 травня 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України,
зареєстрованого та проживаючого за адресою:

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 .
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 186 КК України покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на три роки.
Вироком Соломянського районного суду міста Києва від 27 лютого 2017 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначене покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, встановлений іспитовий строк три роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтися на реєстрацію в ці органи.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_8 100000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 17 березня 2016 року приблизно в 05 год. 20 хв., керуючи транспортним засобом «Сузукі», номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі сторони вул. Виборзської по вул. Гетьмана в напрямку вул. Лебедєва Кумача в м. Києві, в крайній лівій смузі руху зі швидкістю приблизно 110 км/год та в порушення п.п. 1.5, 2.3 (б), 2.9, 12.4 Правил дорожнього руху України (далі ПДР), керував автомобілем в стані наркотичного сп`яніння, рухався зі знаючим перевищенням швидкості, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін внаслідок чого на вул. В.Гетьмана в м. Києві навпроти з`їзду з вул. Борщагівської в м. Києві, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка переходила дорогу у невстановленому місці, в результаті чого отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких померла на місці пригоди.

В доводах апеляційної скарги прокурор, не оскаржуючи фактичних обставин кримінального правопорушення та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, вважає, що судом призначене занадто мяке покарання.
Апелянт зазначає, що суд не взяв до уваги те, що під час досудового розслідування не було встановлено таких обставин, що пом`якшують покарання як щире каяття та намагання відшкодувати шкоду. Крім того, ОСОБА_5 не вчиняв жодних дій, направлених на відшкодування шкоди.
Прокурор звертає увагу на те, що ОСОБА_5 вчинив злочин в стані наркотичного сп`яніння, що є обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України, обтяжує покарання, проте суд не надав належної оцінки даному факту.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 просить в задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити, а вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Захисник звертає увагу на те, що ОСОБА_5 в суді першої інстанції визнав свою вину частково лише тому, що не вживав наркотичні засоби і надав цьому пояснення. Крім того, ОСОБА_5 вказав, що жалкує про вчинене, жодного разу не змінював свої показання в суді, попросив вибачення в потерпілої ОСОБА_8 .
Захисник ОСОБА_7 зазначає, що відповідно до судово автотехнічних експерти, в ситуації, що склалась ОСОБА_5 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_9 шляхом застосування екстреного гальмування.
З огляду на викладене, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 вважає, що судом першої інстанції призначене справедливе покарання ОСОБА_5 , яке відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, відтак, на її думку, апеляційна скарга прокурора не підляже задоволенню.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинувачений ОСОБА_5 , його захисник ОСОБА_7 та потерпіла ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої.
Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій ніким не оскаржуються.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Посилаючись на вказану норму закону, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, часткове відшкодування матеріальної шкоди потерпілій, наявність на утриманні батька інваліда, обставину, що обтяжує покарання рецидив злочину, а також знаходження в момент вчинення злочину в стані, викликаному вживанням наркотичних засобів.
На підставі цього суд зробив висновок про можливе виправлення ОСОБА_5 без відбування покарання в місцях позбавлення волі. З таким висновком погоджується також колегія суддів.
Колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид, розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_5 розповів за яких обставин вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, зобов`язувався в подальшому не вчиняти злочини та надав показання в суді першої інстанції, визнавши свою вину частково, щиро розкаявся у вчиненому.
На думку колегії суддів, ця обставина свідчить про щире каяття обвинуваченого, а тому суд першої інстанції правильно визнав її обставиною, яка пом`якшує покарання.
Крім того, судом правильно визнано обставиною, яка пом`якшує покарання часткове відшкодування потерпілій шкоди, оскільки як зазначила сама потерпіла ОСОБА_8 обвинувачений повністю відшкодував їй матеріальну шкоду в розмірі 12000 грн. та частково відшкодував моральну і продовжує відшкодовувати.
На підтвердження вищевказаної обставини захисником обвинуваченого в суді апеляційної інстанції надано розписки потерпілої ОСОБА_8 . Зазначена обставина свідчить про бажання обвинуваченого усунути негативні наслідки від вчиненого злочину та стати на шлях виправлення, що давало підстави суду першої інстанції застосувати ст. 75 КК України.
Крім того, відповідно до наданої суду апеляційної інстанції розписки, у потерпілої не має жодних претензій до ОСОБА_5 . На думку колегії судді, ця обставина свідчить про те, що між потерпілою ОСОБА_10 та обвинуваченим наступило примирення.
Судом першої інстанції встановлені обставини, які обтяжують покарання рецидив, а також знаходження в момент вчинення злочину в стані, викликаному вживанням наркотичних засобів.
Доводи прокурора про те, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано те, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше судимий за злочин, передбачений ч. 1 ст. 309 КК України та те, що він, будучи в стані наркотичного сп`яніння, вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України є безпідставними, оскільки як вбачається з вироку суду, ці обставини були предметом обговорення та врахована при ухваленні вироку.
Крім того, колегія суддів не може не взяти до уваги те, що за місцем проживання на обвинуваченого заяв та скарг не надходили, на обліку лікарів психолога та нарколога не перебуває, на утриманні перебуває батько інвалід.
В суді апеляційної інстанції потерпіла заявила, що не бажає, щоб ОСОБА_5 відбував покарання у виді позбавлення волі, оскільки, на її думку, такий вид покарання не буде сприяти його виправленню.
На думку колегії суддів, така позиція потерпілої в сукупності з іншими обставинами має бути врахована судом апеляційної інстанції при перевірці обґрунтованості призначеного покарання.
З огляду на це, колегія суддів вважає, що рішення суду про звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України. За таких обставин колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання є справедливим та достатнім, а вирок суду законним і обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Вирок Соломянського районного суду міста Києва від 27 лютого 2017 року, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3