Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________02.06.2017
Справа № 490/4731/17
н/п 1-кп/490/692/2017
У Х В А Л А
02 червня 2017 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 ,

провівши підготовче судове засідання щодо обвинувального акту, складеного за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження № 0001071, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є громадянином України, неодруженим, має на утриманні малолітню дитину, має середньо-спеціальну освіту, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , є раніше судимим:

- 01 грудня 2016 року Заводським районним судом м. Миколаєва за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, до штрафу у розмірі 850 гривень, який зі його слів сплатив,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309, ч. 3 ст. 313 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
Здійснення кримінального провадження підсудне Центральному районному суду м. Миколаєва.

Учасники процесу вважали можливим призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.

Вислухавши думки учасників процесу, суд приходить до наступного.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, крім іншого, в обвинувальному акті має бути наведено виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до положень ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні, крім іншого, підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), а також вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Згідно ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

У своїй постанові від 24.11.2016 (справа № 5-328 К/С-16) про перегляд судових рішень з підстави, передбаченої п. 2 ст. 445 КПК України, Верховний Суд України звернув увагу на те, що важливим є виклад в обвинувальному акті саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та реалізації права на захист.

Зі змісту цього ж судового рішення випливає правовий висновок Верховного Суду України про те, що наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Таке наведення фактичних обставин Верховний Суд України у своєму рішенні називає конкретністю обвинувачення.

Як випливає зі змісту ч. 1 ст. 458 КПК України вказані правові висновки є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які у своїй діяльності застосовують відповідне положення закону, тобто у цьому випадку ст. 291 КПК України.

Обвинувальний акт, що надійшов до суду, не містить чіткого (конкретного) викладення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, які згідно положень ст. 91 КПК України та з огляду на правову кваліфікацію дій обвинуваченого, зазначену в обвинувальному акту, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Так, в обвинувальному акті, ані при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення, ані у формулюванні обвинувачення, конкретно не зазначено, що є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 313 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 ..

Зокрема, при викладенні встановлених фактичних обставин цього кримінального правопорушення стороною обвинувачення в обвинувальному акті не наведено опис обладнання, призначеного для виготовлення психотропних речовин, в незаконних придбанні та використанні якого обвинувачується ОСОБА_6 ..

Крім цього, хоча стороною обвинувачення й кваліфіковано дії ОСОБА_6 щодо незаконних придбання та зберігання обладнання, призначеного для виготовлення психотропних речовин, за ч. 3 ст. 313 КК України, ані при зазначенні правової кваліфікації, ані у формулюванні обвинувачення, нею не наведено будь-якої з ознак незаконного придбання та зберігання, за наявності яких кримінальна відповідальність настає саме за ч. 3 ст. 313 КК України.

Такі недоліки обвинувального акту роблять обвинувачення, висунете ОСОБА_6 неконкретним, порушують його право на захист, зокрема право бути детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього (Стаття 6 § 3(а) Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод), а суд позбавляють можливості зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою (постанова Верховного Суду України від 24.11.2016 у справі № 5-328 К/С-16).

З огляду на те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта, предмет злочину, що інкримінується ОСОБА_6 , (обладнання, призначене для виготовлення психотропних речовин), який є обов`язковою ознакою складу вказаного злочину, суд не вправі самостійно визначати, оскільки згідно ч. 3 ст. 337 КПК України має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення.

Слід зауважити, що, як випливає зі змісту ч. 2 ст. 337 КПК України, а також зі змісту ст. 338 КПК України, зміна прокурором обвинувачення, шляхом якої можуть бути усунуті вказані недоліки під час судового розгляду, є його правом, а не обов`язком, і будь-які процесуальні важелі спонукання прокурора до реалізації такого права судом під час судового розгляду, чинним КПК України не передбачено, більш того з огляду на положення ст. 26 КПК України є порушенням принципу диспозитивності, що є неприпустимим.

На це ж вказує і та обставина, що за наявності вказаних недоліків обвинувального акту головуючий позбавлений можливості виконати свій процесуальний обов`язок, зокрема роз`яснити обвинуваченому суть пред`явленого обвинувачення, як того вимагає ч. 1 ст. 348 КПК України, оскільки суть пред`явленого обвинувачення, до змісту якої, виходячи з положень ст. 91 КПК України, належить, крім іншого, й обов`язковий для встановлення елемент складу злочину - предмет кримінального правопорушення, є незрозумілим самому головуючому.

Єдиним законним процесуальним важелем примушення прокурора до усунення вказаного недоліку, законом визначено повернення обвинувального акту, як це передбачає п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.

У той же час, призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, який не відповідає наведеним вище вимогам закону, може призвести до порушення права на захист та позбавити головуючого можливості виконати покладений на нього ч. 1 ст. 348 КПК України процесуальний обов`язок з роз`яснення обвинуваченому суті пред`явленого обвинуваченого, а суд - можливості, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, прийняти законне і обґрунтоване рішення з урахуванням положень ст. 337 КПК України.

З огляду на наведене, відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, зазначений вище обвинувальний акт підлягає поверненню.

Під час досудового розслідування до обвинуваченого ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою спливає 03 червня 2017 року.

Під час підготовчого судового засідання прокурором подано клопотання про продовження вказаного строку на 60 діб.

У своєму клопотанні прокурор зазначив, що обвинувачений ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 3 ст. 313, ч. 1 ст. 263 КК України, не працює та не навчається, є наркозалежною особою, раніше судимим за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, має навички для самостійного виготовлення психотропних речовин, не має міцних соціальних зв`язків, а тому існують ризик його переховування від суду та ризик вчинення ним нових злочинів, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів.

Обвинувачений та його захисник проти задоволення вказаного вище клопотання прокурора заперечували, вказували на те, що обвинувачений повністю визнає себе винним у пред`явленому йому обвинуваченні, має постійне місце проживання, а також родичів, які проживають з ним в одному дворі, а тому вважали, що й такий запобіжний захід як домашній арешт здатний запобігти ризикам, наведеним прокурором у клопотанні. У зв`язку з цим обвинувачений просив змінити застосований до нього запобіжний захід на домашній арешт.

Вислухавши думки учасників процесу щодо заявлених клопотань, вивчивши надані прокурором у зв`язку з його клопотанням матеріали, суд дійшов наступного.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 3 ст. 313, ч. 1 ст. 263 КК України, дійсно є раніше судимим за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, а також є наркозалежною особою, яка не працює і не навчається та має навички самостійного виготовлення психотропних речовин.

Вказані вище обставини дійсно вказують на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які у своєму клопотанні навів прокурор.

Разом з цим, як слідує з пояснень обвинуваченого та змісту обвинувального акту, ОСОБА_6 повністю визнає себе винним у вчиненні інкримінованих йому злочинів, має постійне місце проживання на території м. Миколаєва, а також родичів, які проживають разом з ним в одному дворі.

Вказані обставини істотно знижують ступінь ризиків переховування обвинуваченого від суду та вчинення ним нових злочинів, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів.

Прокурором у своєму клопотанні не наведено, чому за таких обставин запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту не здатний запобігти вказаним ризикам.

Враховуючи наведені вище обставини, а також недоліки обвинувального акту, які позбавляють можливості суд дійти висновку щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_6 у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 313 КК України, суд вважає, що прокурором не доведено неможливість запобігання наявним ризикам шляхом застосування до обвинуваченого такого запобіжного заходу як цілодобовий домашній арешт.

З огляду на викладене вище, клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого задоволенню не підлягає, і у той же час клопотання обвинуваченого про зміну застосованого до нього запобіжного заходу на домашній арешт, виходячи зі змісту ч. 4 ст. 194 КПК України, підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 181, 183, 194, 199, 314-315 КПК України, -

У Х В А Л И В :
У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою - відмовити.

Клопотання обвинуваченого - задовольнити

Застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою змінити на домашній арешт на строк до 30 липня 2017 року включно із забороною протягом дії запобіжного заходу цілодобово залишати місце його проживання - квартиру АДРЕСА_2 .

У зв`язку із застосуванням вказаного запобіжного заходу, на строк його дії, покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 наступні обов`язки:

- за наявності здати до суду свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон;

- носити електронний засіб контролю.

Обвинуваченого ОСОБА_6 - звільнити з-під варти у залі суду.

Обвинувальний акт, складений за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження № 0001071, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309, ч. 3 ст. 313 КК України - повернути.

На ухвалу в частині повернення обвинувального акту може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом семи днів з дня її проголошення. В іншій частині - ухвала оскарженню не підлягає і набирає законної сили негайно після її проголошення.

Головуючий:

Судді: