11.07.2017
Справа № 642/3390/17
Провадження № 1-кс/642/1179/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2017 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши клопотання старшого слідчого ОСОБА_4 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0001752 від 10.07.2017 за ч.1 ст.358 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

10 липня 2017 року старший слідчий СВ Холодногірського ВП (м. Харків) ГУ НП в Харківській області ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді із клопотанням про арешт майна, у якому просить накласти арешт на речі та предмети вилучені в ході проведення огляду місця події від 09.07.2017 за адресою: м. Харків, вул. Маліновського, 1, а саме: автомобіль марки Mitsubishi Lancer д.н.з. НОМЕР_1 , червоного кольору, ключ від автомобілю Mitsubishi Lancer д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 .

Досудовим розслідуванням по кримінальному провадженню встановлено, що 09.07.2017 за адресою: м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 118 був зупинений автомобіль Mitsubishi Lancer д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за порушення ПДР України, а саме ч.5 ст.121. Під час перевірки документів, а саме свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Mitsubishi Lancer д.н.з. НОМЕР_1 , серія НОМЕР_4 через чергову частину УПП в м. Харкові за базами НАІС було встановлено, що вищевказаний автомобіль числиться за типом як хечбек, а у наявному свідоцтві про реєстрацію ТЗ вказан тип седан- НОМЕР_5 . При перевірки свідоцтва про реєстрацію ТЗ Mitsubishi Lancer д.н.з. НОМЕР_1 також було встановлено, що серія і номер свідоцтва не співподає з серією і номером ТВО «ЗНАК» консорціуму «ЄДАПС». На свідоцтві вказано НОМЕР_4 , а «ЗНАК» консорціуму САО234003. При перевірці ТЗ Mitsubishi Lancer д.н.з. НОМЕР_1 було встановлено, що за д.н.з. НОМЕР_1 зареєстрован автомобіль Honda Acord, а за номером ТВО «ЗНАК» консорціуму «ЄДАПС» зареєстрован прицеп автовоз д.н.з. НОМЕР_6 .

Вказане кримінальне правопорушення, відповідно до вимог ч. ч. 1, 4 ст. 214 КПК України, 10.07.2017 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001752, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.
В ході проведення огляду місця події 09.07.2017 за адресою: м. Харків, вул. Маліновського, 1 виявлено та вилучено: автомобіль марки Mitsubishi Lancer д.н.з. НОМЕР_1 , червоного кольору, ключ від автомобілю Mitsubishi Lancer д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , № НОМЕР_3

Вилучення вищевказаних предметів обумовлено тим, що вони є предметом скоєння даного кримінального правопорушення, знаряддям скоєння правопорушення, зберегли на собі сліди скоєння кримінального правопорушення, отже являються речовими доказами по даному кримінальному провадженню.

В судовому засіданні прокурор та слідчий підтримали подане клопотання.
Володілець майна до судового засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлений був належним чином, надав суду заяву, у якій просив розглянути клопотання слідчого у його відсутність.Відповідно вимог ч. 1 ст. 172 КПК України його неприбуття не перешкоджає розгляду клопотання.

Заслухавши думку прокурора та слідчого, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими обґрунтовуються доводи клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:
1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;
2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;
3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;
4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Окрім вказаного, відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна..
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно вимог ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів (ч.10 ст. 170 КПК України).
У судовому засіданні слідчим надано постанову про визнання майна, на яке вона просить накласти арешт, речовими доказами. Із матеріалів клопотання слідчого також вбачається наявність правових підстав для накладання арешту на тимчасово вилучене майно.
Вказані обставини є достатніми підставами, передбаченими ст. 167 ч. 2 п. 1 КПК України, для арешту тимчасово вилученого майна.
Даний вид забезпечення кримінального провадження є співмірним і не позбавляє інших осіб права звернутися до слідчого судді із мотивованим клопотанням про зняття арешту з майна у разі достатності підстав для скасування забезпечення кримінального провадження. Незастосування тимчасового позбавлення можливості будь-яких осіб відчужувати це майно, може призвести до зникнення, втрати, пошкодження вказаного майна, що може перешкодити встановленню істини по справі.
Враховуючи вищевикладене, необхідно накласти арешт на вилучене в ході проведення огляду майно.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 167, 267, 170, 172-173 КПК України, суд -
У Х В А Л И В:

Клопотання старшого слідчого Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 - задовольнити.

Накласти арешт на речі та предмети вилучені в ході проведення огляду місця події від 09.07.2017 за адресою: м. Харків, вул. Маліновського, 1, а саме:

- автомобіль марки Mitsubishi Lancer д.н.з. НОМЕР_1 , червоного кольору.

- ключ від автомобілю Mitsubishi Lancer д.н.з. НОМЕР_1

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 .

Виконання ухвали суду доручити старшому слідчому Холодногірського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_4 .
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1