Справа №1-282/10
Провадження №1-282/10
В И Р О К

іменем України

23 грудня 2010 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С.І.

при секретарі Станько Р.О.

з участю прокурора Букаловського Р.О.

за участю представника потерпілого ОСОБА_1

захисника ОСОБА_2

підсудних ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові справу про обвинувачення

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, не працюючого, проживаючого у ІНФОРМАЦІЯ_4, в порядку ст. 89 КК України раніше не судимого

у вчиненні злочину, передбаченого ст.185 ч.2 КК України,

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, працюючого експедитором з перевезень у ФОП ОСОБА_5, проживаючого у ІНФОРМАЦІЯ_6, раніше не судимого

у вчиненні злочину, передбаченого ст.185 ч.2 КК України, -

в с т а н о в и в:

Підсудні ОСОБА_3, ОСОБА_4, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку) з корисливих мотивів, вступивши в попередню змову, 26 жовтня 2009 року близько 20.00 год., знаходячись у салоні автомобіля НОМЕР_1, який був припаркований поблизу розважального закладу «Драйв», що на вул. Пасічній, 90 у м. Львові, скориставшись відсутністю ОСОБА_6, побачили на задньому сидінні належну йому чоловічу сумочку, в якій знаходилися ключі від автомобіля та квартири, два образки, фотокартка, посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, мобільний телефон «Нокіа», три зарядні пристрої до мобільних телефонів, які для останнього матеріальної цінності не становлять, а також гроші потерпілого ОСОБА_7 в сумі 23 550 грн., після чого ОСОБА_3 сказав ОСОБА_4 передати йому сумочку з вказаним вмістом, і отримавши сумочку ОСОБА_3 сховав її під переднє сидіння. В подальшому ОСОБА_4 за вказівкою ОСОБА_3 не допускав ОСОБА_6 в салон автомобіля, щоб той не виявив викрадення, після чого ОСОБА_3 відвіз ОСОБА_4 додому, та не повідомляючи останнього розпорядився викраденим. Таким чином, підсудні вчинили таємне викрадення майна, чим завдали потерпілому ОСОБА_7 матеріальної шкоди на суму 23 550 грн.

Допитаний у судовому засіданні підсудний ОСОБА_3 в інкримінованому йому таємному викраденні чужого майна, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, свою вину не визнав та пояснив, що 26.10.2009 року близько 20.00 год. він перебував за кермом свого автомобіля марки ВАЗ 21099, також в автомобілі перебували ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 В той день він не бачив чоловічої сумочки та речей, які були в ній, відповідно нічого не викрадав. Також зазначив, що в той вечір вони їздили в різних напрямках, неодноразово виходили з автомобіля, а будучи на вул. Пасічній у м. Львові, між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 виникла словесна суперечка, після чого а автомобілі залишився він із ОСОБА_4, за короткий період часу ОСОБА_6 повернувся, але ОСОБА_4, який сидів на задньому сидінні зачинив двері та не пускав його в автомобіль. На наступний день він наводив порядок в автомобілі та знайшов документи ОСОБА_6 на транспортний засіб, які віддав ОСОБА_8, щоб той повернув власнику. Проти цивільного позову заперечив.

Допитаний у судовому засіданні підсудний ОСОБА_4 в інкримінованому йому таємному викраденні чужого майна, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, свою вину не визнав та пояснив, що 26.10.2009 року близько 20.00 год. він із ОСОБА_3, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 їздили в різних напрямках в автомобілі марки ВАЗ 21099, за кермом якого був ОСОБА_3 На вул. Пасічній у м. Львові ОСОБА_8 та ОСОБА_6 вийшли з автомобіля, при чому ОСОБА_6 залишив на задньому сидінні свою сумочку. ОСОБА_3 сказав передати сумку йому, що ОСОБА_4 і зробив, не перевіряючи вміст сумочки. ОСОБА_3 поклав сумку під переднє сидіння. Коли повернувся ОСОБА_6, двері автомобіля були зачинені, він шарпав за дверну ручку, однак ОСОБА_4 не пускав його в автомобіль. Чому так себе поводив пояснити не може. Жодних речей він не викрадав. Проти цивільного позову заперечив.

Незважаючи на невизнання вини підсудними, їх винуватість у вчиненні злочину повністю і обєктивно стверджується зібраними в ході досудового слідства та перевіреними в судовому засіданні доказами.

Показами потерпілого ОСОБА_7 даними в судовому засіданні, про те, що він є директором ТзОВ «Поялріс», де ОСОБА_6 працював на посаді водія. 23.10.2009 року він передав йому 23 550 грн. для придбання запчастин до автомобіля, а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Через якийсь час ОСОБА_6 повернувся з відрядження та повідомив, що 26.10.2009 року зустрівся із знайомими, вони відпочивали в кафе, ввечері того дня він залишив в салоні автомобіля свою сумочку, в якій були також і гроші ОСОБА_7 в сумі 23 550 грн., документи на автомобіль, а коли повернувся його не пускали. Після чого він знову направився в кафе, а коли вийшов автомобіля вже не було, на телефонні дзвінки ніхто не відповідав. ОСОБА_7 звернувся в правоохоронні органи, оскільки йому було заподіяно матеріальну шкоду на суму 23 550 грн. Потерпілий визнаний цивільним позивачем, предявив цивільний позов на вказану суму, просить стягнути кошти солідарно з підсудних.

Показами свідка ОСОБА_6 даними в судовому засіданні, про те, що він працюючи на посаді водія ТзОВ «Поялріс», в жовтні 2009 року отримав від директора ОСОБА_7 кошти в сумі 23 550 грн. на купівлю запчастин до автомобіля. 26.10.2009 року зустрівся із ОСОБА_8 та підсудними. Вони разом провели вечір, відпочивали, їздили на автомобілі ВАЗ 21099, за кермом якого був ОСОБА_3 Близько 20..00 год. на вул. Пасічній у м. Львові, він вийшов з автомобіля щоб зайти в кафе, залишивши на задньому сидінні свою сумочку, в якій знаходилися гроші ОСОБА_7 в сумі 23 550 грн., а також ключі від автомобіля та квартири, два образки, фотокартка, посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, мобільний телефон «Нокіа», три зарядні пристрої до мобільних телефонів. В той час ОСОБА_8 стояв на вулиці. За три хвилини повернувся до автомобіля, але ОСОБА_4 зачинив двері та не пускав його. Він запитав за сумочку, однак підсудні відповіли, що її немає в автомобілі. При цьому ОСОБА_8, перебуваючи на вулиці, також питав чому вони не пускають ОСОБА_6 в салон. Тому він повернувся знову в кафе, а коли вийшов вдруге автомобіля не було, на телефонні дзвінки ніхто не відповідав. Після чого поїхав на таксі до свого брата., якому все розповів. Пізніше повідомив про подію ОСОБА_7 та звернувся в правоохоронні органи. Також зазначив, що кошти отримав від директора за три дні до події і 26.10.2009 року гроші в сумі 23 550 грн. знаходилися окремо в сумочці, станом на той час він їх не витратив, бо не купив запчастин, а кошти на пальне харчі та інші витрати у нього знаходилися окремо, оскільки керівництво завжди надає певну суму на відрядження.

Показами свідка ОСОБА_8 даними в судовому засіданні про те, що 26.10.2009 року ввечері зустрівся із підсудними та ОСОБА_6 Вони відпочивали, їздили на автомобілі ВАЗ 21099, за кермом якого був ОСОБА_3 Близько 20.00 год. на вул. Пасічній у м. Львові, ОСОБА_6 вийшов з автомобіля та направився до кафе, а він вийшов на вулицю. Коли ОСОБА_6 повернувся, то ОСОБА_4 не пускав його в салон автомобіля, та на його запитання повідомив, що сумочки немає. ОСОБА_6 знову побіг в кафе. Після чого ОСОБА_8 сів в салон автомобіля, сумочки не бачив, ОСОБА_3 завів двигун і вони поїхали. На наступний день ОСОБА_3 повідомив, що знайшов в салоні автомобіля документи ОСОБА_6 Особисто боявся віддавати документи, тому передав їх ОСОБА_9 та надав номер телефону ОСОБА_6, щоб той повернув йому документи.

Показами свідка ОСОБА_10 даними в судовому засіданні про те, що в жовтні 2009 року до нього прийшов брат ОСОБА_6, був дуже стривожений та повідомив, що в нього викрали сумочку з документами, телефоном, іншими речами, а також гроші в сумі близько 23 000 грн., точно пригадати не може. При цьому детально розповів про події того дня.

Показами свідка ОСОБА_9 даними в судовому засіданні про те, що вкінці жовтня 2009 року ОСОБА_8 передав йому документи на транспортний засіб та повідомив, що він їх може повернути власнику за винагороду та надав номер телефону власника документів. Він розповів про це ОСОБА_11 і вони разом пішли віддавати документи.

Показами свідка ОСОБА_11 даними в судовому засіданні, який підтвердив, що зустрівся із ОСОБА_9, щоб віддати власнику документи на автомобіль. Як повідомив ОСОБА_9 ці документи йому передав ОСОБА_8

При проведенні ставки віч-на-віч між ОСОБА_6 та кожним із підсудних, а також з ОСОБА_8, всі особи детально розповіли про події дня 26.10.2009 року. З їх пояснень вбачається, що сумочка ОСОБА_6 з її вмістом була залишена ним саме в салоні автомобіля, після чого він не зміг її забрати. При цьому, ОСОБА_6 вказав, що отримав від ОСОБА_7 кошти в сумі 23 550 грн., які на час крадіжки не витратив, зберігав їх окремо від інших грошей в сумочці. (а.с.161-165,156-160,150-155).

Згідно протоколу ставки віч-на-віч між ОСОБА_8 та кожним із підсудних, ОСОБА_8 детально описав дії ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в подіях 26.10.2009 року (а.с.87-92,93-97).

З протоколу ставки віч-на-віч між підсудними вбачається, що ОСОБА_4 конкретизував дії ОСОБА_3 (а.с.98-102).

Даними заяви ОСОБА_6 стверджується, що 26.10.2009 року у нього було викрадено гроші в сумі 23 550 грн. (а.с.10).

Факт виявлення та вилучення посвідчення водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, образків, фотографії підтверджується протоколом добровільної видачі речей ОСОБА_9, протоколом огляду предметів та постановою про визнання таких речовими доказами (а.с.12,15-16).

Оцінюючи вказані докази, суд приходить до висновку, що такі знаходяться в обєктивному звязку з матеріалами справи.

Суд критично оцінює твердження підсудних про заперечення своєї вини у вчиненні крадіжки за попередньою змовою та розцінює це як метод обраного ними захисту та можливість уникнути покарання за скоєне та відшкодування шкоди потерпілому.

Аналізуючи показання підсудного ОСОБА_3, які були дані ним на досудовому слідстві та в судовому засіданні, такі є суперечливими. Так, на досудовому слідстві ОСОБА_3 підтвердив той факт, що ОСОБА_6 виходив з автомобіля, при цьому його сумочка залишалась в салоні, ОСОБА_4 не допускав останнього в автомобіль, після чого вони поїхали не повернувши сумочку потерпілому. Його покази про те, що вміст сумочки перевіряв ОСОБА_4 в присутності ОСОБА_8, а він не брав в цьому участі, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказані особи будучи допитані окремо підтвердили непричетність до таких дій ОСОБА_8

Натомість, показання підсудного ОСОБА_4, які були послідовними та детальними як на досудовому слідстві так і в судовому засіданні, незважаючи на невизнання ним вини, підтверджують вчинення крадіжки саме обома підсудними за їх попередньою змовою, оскільки, за вказівкою ОСОБА_3, ОСОБА_4 передавав сумочку останньому, не допускав ОСОБА_6 до автомобіля, поки той ховав сумочку під сидіння, що доводить спільність їх дій, спрямованих на вчинення крадіжки. Такі показання підсудного суд вважає обєктивними та такими, що відповідають дійсності. До цього ж на наступний день саме ОСОБА_3 повернув документи на транспортний засіб ОСОБА_8, який злякавшись попросив ОСОБА_9 повернути документи власнику.

При цьому суд надає віри показанням ОСОБА_6, якими стверджується, що ОСОБА_8 перебував на вулиці, коли його не пускали в салон автомобіля, а також та обставина, що він отримав від свого директора ОСОБА_7 кошти саме в сумі 23 550 грн. на купівлю запчастин, що підтвердив і потерпілий, та не витратив цих грошей з цільовим призначенням на день крадіжки, зберігав їх окремо в сумочці, маючи на свої витрати інші кошти.

Відтак, фактичні обставини справи свідчать про те, що підсудні маючи умисел на таємне викрадення чужого майна з корисливих мотивів, вступивши в попередню змову, вчинили крадіжку, завдавши шкоди потерпілому на суму 23 550 грн.

Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість підсудних ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні злочину доведено повністю, їх дії вірно кваліфіковані за ст. 185 ч.2 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб.

При призначенні підсудним покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості ; особу винного ОСОБА_3, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, однак не судимий в порядку ст. 89 КК України, не працює; особу винного ОСОБА_4, який раніше не судимий, працює ; відсутність обставини, які помякшують та обтяжують покарання. При цьому суд не враховує зазначену обвинуваченням обтяжуючу обставину вчинення злочину ОСОБА_4 в стані алкогольного спяніння, оскільки така обєктивно не підтверджується матеріалами справи та зібраними доказами. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що покарання слід обрати підсудним в межах санкції статті, за якою кваліфіковано злочин у вигляді позбавлення волі.

Із врахуванням особи підсудного ОСОБА_3, який раніше не судимий в порядку ст. 89 КК України, вчинив злочин середньої тяжкості, позитивно характеризуються за місцем проживання, а також із врахуванням особи підсудного ОСОБА_4, який раніше не судимий, вчинив злочин середньої тяжкості, працює, позитивно характеризується за місцем проживання та праці, суд приходить до висновку, що їх виправлення можливе без відбування покарання, а тому до них слід застосувати ст. 75 КК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 на суму 23 550 грн. слід задовольнити, оскільки вище наведеними доказами зібраними у справі підтверджено його підставність та розмір завданої шкоди ОСОБА_7 злочинними діями підсудних.

Речовий доказ по справі, що знаходиться на зберіганні у ОСОБА_7 свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу слід повернути власнику ОСОБА_7

Речові докази по справі, що знаходяться на зберіганні у ОСОБА_6 посвідчення водія, світлокопія довідки, товарний чек, два образки, фотографія слід повернути власнику ОСОБА_6

Керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд ,-

з а с у д и в:

ОСОБА_3 визнати винним. у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч.2 КК України та призначити покарання у вигляді 3 (трьох) років 6 (шість) місяців позбавлення волі, зарахувавши в строк покарання перебування ОСОБА_3 в ІТТ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області в період з 03 березня 2010 року по 05 березня 2010 року.

У відповідності до ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, призначивши йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки (шість) місяців.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 обовязок не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти про зміну місця проживання, та періодично зявлятися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч.2 КК України та призначити покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

У відповідності до ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, призначивши йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 обовязок не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти про зміну місця проживання, та періодично зявлятися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Строк відбуття покарання засудженим рахувати з моменту проголошення вироку.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 23 550 (двадцять три тисячі пятсот пятдесят) грн. матеріальної шкоди, завданої злочином.

Речовий доказ по справі, що знаходиться на зберіганні у ОСОБА_7 свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу повернути власнику ОСОБА_7.

Речові докази по справі, що знаходяться на зберіганні у ОСОБА_6 посвідчення водія, світлокопія довідки, товарний чек, два образки, фотографія повернути власнику ОСОБА_6.

Запобіжний захід засудженим до вступу вироку в законну силу залишити попередньо обраний підписку про невиїзд.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Львівської області протягом пятнадцяти діб з моменту його проголошення через Личаківський районний суд м. Львова.

Суддя: Леньо С. І.