АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/257/17 Справа № 694/1551/16-к Категорія: п. 4 ч. 2 ст. 115 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 квітня 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та заступника керівника Звенигородської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 25.01.2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України на 14 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк покарання у виді позбавлення волі строк його попереднього ув`язнення з 07.08.2016 року по 25.01.2017 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що становить 344 дні.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів,

в с т а н о в и л а :
Даним вироком ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 06 серпня 2016 року близько 23 години, перебуваючи за місцем свого проживання в приміщенні житлового будинку АДРЕСА_1 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин до співмешканки ОСОБА_10 щодо дій останньої під час попереднього конфлікту між ними, з метою вчинення умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_10 , зайшов до спальної кімнати потерпілої, яка в той час лежала на ліжку та умисно наніс обухом сокири, яку тримав в руках за топорище, 5 ударів по голові та руці ОСОБА_10 , чим заподіяв тілесні ушкодження у виді черепно-мозкової травми, забою головного мозку, крововиливи під м`яку мозкову оболонку головного мозку, крововиливи під та над тверду оболонку головного мозку, розтрощення кісток мозкового та лицевого черепа, крововиливи в м`які покрови голови з внутрішнього боку, крововиливи в м`язи обличчя, забійні рани на голові, синці на повіках, садно на правій вушній раковині, забійної рани на першому пальці лівої кисті, але помітивши, що остання подає ознаки життя, продовжив свої злочинні дії спрямовані на вчинення умисного вбивства ОСОБА_10 , а саме зняв з неї штани із спідньою білизною, засунув свою руку в піхву якою розірвав промежину з піхвою витягнувши тонкий кишківник (зазначені тілесні ушкодження мали прижиттєвий характер, що підтверджується висновком судової медичної експертизи № 05-02/149 від 08.08.2016 року та додаткової судової медичної експертизи № 05-9-02/149-19 від 24.10.2016 року), в результаті чого потерпіла ОСОБА_10 від отриманих тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя померла на місці.

В апеляційних скаргах, не оспорюючи встановлених фактичних обставин справи, які суд визнав доведеними та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, учасники судового провадження порушують питання, зокрема:

- прокурор про зміну вироку Звенигородського районного суду Черкаської області від 25.01.2017 року через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині виключення обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 у виді щирого каяття.

Апелянт посилається на те, що судом першої інстанції в ході судового розгляду не було досліджено жодних відомостей, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_7 щиро розкаявся, зокрема усвідомлює суспільну небезпечність учиненого ним діяння, щиро шкодує про його вчинення, засуджує свою поведінку та вирішує більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується повним визнанням особою винуватості та правдивим повідомленням про всі відомі обставини вчиненого злочину, а також позитивною посткримінальною поведінкою особи.

- захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну вироку Звенигородського районного суду Черкаської області від 25.01.2017 року через надмірну суворість призначеного ОСОБА_7 покарання і його невідповідність особі останнього та просить призначити йому покарання за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України у виді 10 років позбавлення волі, яке, на думку апелянта, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, та попередження вачинення ним нових злочинів.

Сторона захисту посилається на те, що при призначенні ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції не в повному обсязі було враховано усі обставини, що його пом`якшують, а саме: щире каяття останнього та активне сприяння в розкритті злочину, те, що він не чинив жодних перешкод у встановленні істини по справі, давав правдиві показання, позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, при відсутності обставин, що його обтяжує.

В судове засідання не з`явилися потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які належним чином були повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття, що не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 про задоволення в повному обсязі апеляційних вимог сторони захисту та відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, міркування прокурора про задоволення апеляційної скарги прокурора в кримінальному провадженні та необґрунтованість апеляційних вимог сторони захисту, заслухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_7 про призначення йому бульш м`якого покарання ніж призначив суд першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що вони до задоволення не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 , у вчиненні злочину, за який він засуджений, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на доказах, досліджених судом в повному обсязі, оцінених відповідно до ст. 94 КПК України та ніким з учасників судового провадження не оспорюється.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з особливою жорстокістю, є правильною і в колегії суддів сумнівів не викликає.

Покарання суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_7 , виходячи з вимог ст.ст. 50, 65 КК України та правових позицій викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», з врахуванням ступіня тяжкості вчиненого ним злочину, який класифікується як особливо тяжкий, даних про особу винуватого, який по місцю проживання характеризується позитивно, обставин, що пом`якшують його покарання, а саме: визнання вини та щире каяття, за відсутності обставин, що його обтяжує, і обґрунтовано прийшов до висновку про можливість виправлення та перевиховання останнього при призначенні покарання в межах санкції ч. 2 ст. 115 КК України.

При цьому, суд обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність підстав для призначення ОСОБА_7 найбільш суворого покарання, передбаченого ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі, врахувавши те, що останній вперше притягується до кримінальної відповідальності та обставини, встановлені в судовому засіданні та наведені вище.

Доводи захисника ОСОБА_8 про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 115 КК України, однак більш м`яке ніж призначив суд першої інстанції, зокрема у виді 10 років позбавлення волі, були предметом розгляду судом першої інстанції, а обставини, на які останній посилається, зокрема щире каяття, визнання вини, позитивну характеристику за місцем проживання та відсутність попередніх судимостей були повністю враховані при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , яке відповідає санкції статті за якою він засуджений та, в свою чергу, відповідає загальним засадам призначення покарання і його меті.

Підстав для врахування в якості пом`якшуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_7 обставин - активне сприяння в розкритті злочину та того, що він не чинив жодних перешкод у встановленні істини по справі, на що посилається захисник в апеляційній скарзі, з огляду на встановлені фактичні обставини кримінального провадження, колегія суддів не вбачає.

Крім того, не заслуговують на увагу і твердження прокурора про необхідність виключення з вироку суду першої інстанції посилання на наявність такої обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 щире каяття, оскільки вказана обставина цілком огрунтовано була врахована судом, на виконання вимог ст. 66 КК України, і випливає з встановлених судом першої інстанції обставин, в тому числі з поведінки обвинуваченого, який визнав свою винуватість у вчиненому в повному обсязі і засвідчив своєю поведінкою готовність нести кримінальну відповідальність.

При цьому, колегія суддів також враховує і посилання в обвинувальному акті про наявність у даному кримінальному провадженні обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме щирого каяття, з чим погодився заступник керівника Звенигородської місцевої прокуратури ОСОБА_9 при його затвердженні.

Керуючись ст. 404, п.1 ч.1 ст. 407, ст.ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :
Вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 25.01.2017 року щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, залишити без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та заступника керівника Звенигородської місцевої прокуратури ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим ОСОБА_7 - в той самий строк з дня вручення її копії.

Головуючий :

Судді :