Справа № 1-3/12 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11/780/6/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 3 23.02.2017

УХВАЛА
Іменем України
23 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5 , ОСОБА_6

за участю прокурора - ОСОБА_7

засуджених - ОСОБА_8 , ОСОБА_9

захисників - ОСОБА_10 , ОСОБА_11

потерпілого - ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляціями прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, засудженого ОСОБА_9 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 квітня 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецька, який має середню освіту, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий 13.01.2003 Слов`янським міським судом Донецької області за ч. 1 ст. 122 та ч. 2 ст. 141 КК України (в редакції 1960 року) до 4-х років позбавлення волі, звільнений 14.06.2005 по відбуттю покарання,
визнано винним та засуджено за:

ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 358, ч. 4 ст. 187, ч.3 ст. 15 ч. 4 ст. 190 п.п. 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, і призначено йому покарання:
- за ч. 3 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки;
- за ч. 2 ст. 358 КК України у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки;
- за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років із конфіскацією майна;
- за ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з конфіскацією майна.
- за п.п. 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією майна;
На підставі статті 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням призначено ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупності злочинів у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією майна,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Славута Хмельницької області, який має середню освіту, одружений, має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_3 , працює сушистом в ресторані « ІНФОРМАЦІЯ_4 », зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимий,
визнано винним та засуджено за:

ч. 4 ст. 187, ч.3 ст. 15 ч. 4 ст. 190, п.п. 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, і призначено йому покарання:
- за ч. 4 ст. 187 КК України у виді 8 (восьми) років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- за ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з конфіскацією майна.
- за п.п. 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією майна;
На підставі статті 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням призначено ОСОБА_9 остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією майна,
В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 засуджені за те, що ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , з особливою жорстокістю, з корисливих мотивів, з метою полегшення вчинення іншого злочину, вчинили умисне вбивство ОСОБА_13 , вчинили напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, (розбій), поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_13 , вчинили незакінчений замах на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство) в особливо великих розмірах.
Крім того ОСОБА_8 незаконно заволодів паспортом ОСОБА_14 та іншими її важливими документами, підробив за попередньою змовою з невстановленими особами документ (довіреність на ім`я ОСОБА_8 щодо права розпоряджатися квартирою ОСОБА_13 ), який посвідчується приватним нотаріусом, з метою його використання.
Злочини вчинені при наступних обставинах.
На початку липня 2008 року ОСОБА_8 познайомився з ОСОБА_13 та увійшов до неї в довіру. З метою підтримання стосунків ОСОБА_14 неодноразово запрошувала ОСОБА_8 до себе додому. Будучи обізнаним про те, що ОСОБА_13 не має близьких родичів, є самотньою, матеріально забезпечена, оскільки нещодавно продала квартиру АДРЕСА_4 , має на особистому рахунку в банківській установі ВАТ «Універсал Банк» грошові кошти і володіє на праві власності квартирою АДРЕСА_5 , ОСОБА_8 на початку грудня 2008 року з корисливих мотивів вирішив шляхом обману заволодіти вказаною квартирою ОСОБА_13 та її грошовими коштами, а саме: - вирішив заволодіти технічною документацією на квартиру ОСОБА_13 , підробити довіреність від імені останньої на своє ім`я, на право розпоряджатися цією квартирою та в подальшому розпорядитися цією квартирою за власним розсудом, крім того, будучи обізнаним, що ОСОБА_13 зберігає грошові кошти в банківській установі ВАТ «Універсал Банк» та користується банківською платіжною пластиковою карткою, дізнавшись від ОСОБА_13 код доступу до рахунку, вирішив заволодіти цією карткою, щоб отримати доступ до грошових коштів потерпілої. Розуміючи, що в разі заволодіння квартирою та грошовими коштами потерпілої, ОСОБА_13 може в будь-якій формі перешкодити йому вчинити задумане, ОСОБА_8 вирішив перед вчиненням інших злочинів, спрямованих на заволодіння майном ОСОБА_13 , умисно позбавити останню життя.
Обміркувавши план реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_8 прийняв до уваги, що потерпіла ОСОБА_13 має значну фізичну силу, великий зріст та масу тіла, у зв`язку з чим могла б чинити йому реальний фізичний опір, що ставило б під сумнів досягнення ним злочинної мети, тому запропонував своєму знайомому ОСОБА_15 за грошову винагороду, для продажу квартири ОСОБА_13 , спільно з ним вчинити умисне вбивство останньої.
ОСОБА_16 , будучи матеріально зацікавленим, погодився на пропозицію ОСОБА_8 та вступив з ним у злочинну змову, після чого вони розробили план спільних злочинних дій та розподілили ролі при вчиненні вбивства ОСОБА_13 . Планом передбачалось, що ОСОБА_16 , мав визначити місце, сприятливе для вчинення вбивства та на власному автомобілі марки «Шкода-Фабія», державний номерний знак НОМЕР_1 , повинен відвезти ОСОБА_13 та ОСОБА_8 до цього місця. З метою створення сприятливої обстановки для вчинення злочину та відвернення підозри з боку ОСОБА_13 , ОСОБА_16 повинен був повідомити ОСОБА_8 та ОСОБА_17 , що запрошує їх відпочивати до свого дачного будинку в районі с. Ровжі Вишгородського району Київської області, якого насправді не мав. Також ОСОБА_16 при прибутті на визначене ним місце мав спостерігати за навколишньою обстановкою, щоб в разі загрози викриття забезпечити залишення місця злочину, а також в разі вчинення ОСОБА_13 опору, допомогти ОСОБА_8 подолати його для доведення злочину - умисного позбавлення життя потерпілої, до кінця. Після цього, ОСОБА_16 мав допомогти ОСОБА_8 приховати сліди злочину та знищити труп потерпілої шляхом підпалу. Планом передбачалось, що ОСОБА_8 повинен застосувавши ножа, позбавити потерпілу ОСОБА_13 життя, після чого спільно з ОСОБА_18 приховати сліди злочину та знищити труп шляхом спалення.
Реалізуючи злочинний намір 04.12.2008 близько 19 год. 00 хв. ОСОБА_8 та ОСОБА_16 , будучи обізнаними, що ОСОБА_13 перебуває в салоні ігрових автоматів біля супермаркету «Велика Кишеня» по площі Дружби народів, 6, в м. Києві, на вказаному автомобілі прибули за вказаною адресою, де ОСОБА_8 з відома ОСОБА_19 у зазначеному супермаркеті придбав кухонний ніж з пластиковою рукояткою, який поклав у поліетиленовий пакет. Приготувавшись до вчинення умисного вбивства, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 приблизно о 23 год. 00 хв. запросили до салону автомобіля ОСОБА_13 , запропонували останній відпочити на дачі ОСОБА_19 , яка, начебто, знаходиться в с. Ровжі Вишгородського району Київської області. Довіряючи ОСОБА_8 , ОСОБА_13 погодилась на пропозицію та сіла на заднє пасажирське сидіння автомобіля ОСОБА_20 . Після цього ОСОБА_13 , ОСОБА_8 та ОСОБА_16 на автомобілі останнього «Шкода-Фабія», державний номерний знак НОМЕР_1 , поїхали в напрямку с. Ровжі. ОСОБА_16 , діючи згідно раніше розробленого плану та розподілення ролей, визначив місце вчинення злочину - лісову і безлюдну місцевість в районі 16-го кілометру автодороги Київ Вишгород - Ровжі. Коли ОСОБА_16 довіз ОСОБА_13 та ОСОБА_8 до визначеного ним місця, зупинив свій автомобіль і розвернув його в напрямку м. Вишгорода, під`їхав до бетонного парапету і щоб не викликати ніяких підозр потерпілої, запропонував пасажирам перекурити на свіжому повітрі, поза салоном автомобіля. ОСОБА_8 , ОСОБА_16 та ОСОБА_13 вийшли з автомобіля та запалили. ОСОБА_16 став спостерігати за навколишньою обстановкою та за діями ОСОБА_13 , а ОСОБА_8 з метою вчинення умисного вбивства, ОСОБА_13 , дістав придбаний ним ніж та наніс ним ОСОБА_13 ряд ударів в область живота. Остання, відчуваючи біль, усвідомлюючи реальну небезпеку своєму життю, намагаючись врятувати власне життя, вчинила спробу втекти від ОСОБА_8 , почала голосити від болю та жаху, побігла вздовж бетонного парапету у напрямку м. Вишгорода. Однак ОСОБА_8 наздогнав ОСОБА_13 і продовжуючи завдавати потерпілій особливих фізичних страждань, наніс останній ножем велику кількість ударів в область грудей, живота та голови. Під час спричинення ОСОБА_13 ножових поранень, остання, відчуваючи біль, намагалась захистити власне життя, закриваючись руками. Однак, ОСОБА_8 подолав цей опір і продовжував наносити потерпілій ОСОБА_13 численні ножові поранення доки остання не впала на землю та припинила подавати ознаки життя.
ОСОБА_16 спостерігав за навколишньою обстановкою та діями ОСОБА_8 .
Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_13 померла на місці події.
Впевнившись, що ОСОБА_13 не подає ознак життя, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_18 , затягнули труп потерпілої до лісосмуги, де приховали його, залишивши у місці, яке не проглядається з проїжджої частини. ОСОБА_8 перевірив кишені ОСОБА_13 і забрав ключі від вхідних дверей до її квартири. Після цього, ОСОБА_8 забрав реглан ОСОБА_13 і сів у автомобіль ОСОБА_19 , після чого вони поїхали у напрямку м. Києва. Проїхавши від місця вбивства ОСОБА_13 деяку відстань, ОСОБА_8 , викинув реглан ОСОБА_13 у вікно автомобіля. Під`їхавши до вул. Прирічної, 5, в м. Києві, ОСОБА_8 зателефонував на мобільний телефон ОСОБА_21 та попросив останню винести йому змінний одяг. ОСОБА_21 принесла ОСОБА_8 змінний одяг, у який він переодягнувся, а одяг, у якому був одягнутий та який був забруднений кров`ю ОСОБА_13 , викинув у сміттєвий бак. ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_21 , що забруднив свій одяг у мазут.
Цього ж дня, 05.12.2008 близько 08 год. 00 хв., діючи згідно плану, ОСОБА_8 та ОСОБА_16 , на автомобілі останнього, поїхали до АЗС на вул. Озерній, 3, у м. Києві., де ОСОБА_8 з метою знищення трупу ОСОБА_13 придбав у пластикову пляшку з-під води приблизно 5-6 літрів бензину, поклав до салону автомобіля, після чого ОСОБА_8 та ОСОБА_16 поїхали на 16-й км автодороги Київ Вишгород - Ровжі, де було вчинено вбивство. На місці скоєння злочину ОСОБА_8 вийшов із автомобіля, взяв пластикову пляшку з бензином, пішов до трупа ОСОБА_13 , облив труп бензином та підпалив його. ОСОБА_22 спостерігав за навколишньою обстановкою, щоб в разі небезпеки повідомити про це ОСОБА_8 і разом з ним зникнути з місця злочину. Після підпалу трупа ОСОБА_13 ОСОБА_8 сів у салон автомобіля ОСОБА_19 і вони повернулись до м. Києва.
Після вчинення вбивства ОСОБА_13 . ОСОБА_8 у період з 05.12.2008 до 18.12.2008 проживав у її квартирі АДРЕСА_5 , де заволодів банківською платіжною пластиковою карткою ОСОБА_13 та знаючи код, 15.12.2008 в період з 11 год. 44 хв. до 15 год. 06 хв., користуючись банківською платіжною пластиковою карткою ОСОБА_23 , зняв з рахунку останньої, через банкомат АБ «Укрсоцбанк» в м. Києві за адресою: вул. Жилянська, 9/11, гроші на загальну суму 1870 грн.
Проживаючи після вбивства ОСОБА_13 з 05.12.2008 до 18.12.2008 у квартирі останньої, ОСОБА_8 взяв там договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 , виданий 15.07.2008, серії ВКМ № 956064, ідентифікаційний код потерпілої № НОМЕР_2 та паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 04.08.1998 Оболонським РУ МВС України в м. Києві на ім`я ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Після цього вступив з невстановленими слідством особами на ім`я « ОСОБА_24 » та « ОСОБА_25 », а також невстановленою особою жіночої статі, у злочинну змову щодо виготовлення підробленої довіреності на ім`я ОСОБА_8 від імені ОСОБА_13 на право розпоряджатись квартирою останньої, для подальшого використання цієї довіреності з метою отримання шляхом обману грошових коштів в особливо великих розмірах від продажу вказаної квартири.
Діючи відповідно домовленості з вказаними особами, у період з 05.12.2008 по 18.12.2008 ОСОБА_8 передав паспорт ОСОБА_13 та вказані правоустановчі документи на її квартиру невстановленим досудовим слідством особам.
Останні доставили зазначені документи в м. Дружківка Донецької області, де, 28.12.08 ввели в оману приватного нотаріуса ОСОБА_26 , представили їй невстановлену досудовим слідством особу жіночої статі як ОСОБА_13 , та посвідчили у неї довіреність від імені ОСОБА_13 на ім`я ОСОБА_8 на право розпорядження квартирою потерпілої. При цьому невстановленими досудовим слідством особами були внесені неправдиві відомості в документ - довіреність на бланку серії ВМВ № 511 136 від 28.12.08, зареєстровану в реєстрі за № 8362, а саме: невстановлена особа жіночої статі, діючи за попередньою змовою з невстановленими особами, представилась як ОСОБА_13 та поставила в довіреності підроблений підпис.
Згідно висновку почеркознавчої експертизи № 4072 від 15.06.09, рукописні записи « ОСОБА_13 » у рядку «ПІДПИС» в одному з примірників довіреності на бланку серії ВМВ № 511136 від 28.12.08, зареєстровану в реєстрі за № 8362, від імені ОСОБА_13 на ім`я ОСОБА_8 , виконані не ОСОБА_13 , а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_13 .
Після цього, вказані невстановлені досудовим слідством особи доставили зазначену підроблену довіреність у м. Київ, де на залізничному вокзалі за грошову винагороду передали її ОСОБА_8 .
Отримавши довіреність на право розпорядження квартирою АДРЕСА_5 , вартість якої станом на 04.12.08 становила 483523,00 грн., яка належала ОСОБА_13 , ОСОБА_8 та ОСОБА_16 мали намір продати її, використовуючи вказану підроблену довіреність. З цією метою розпочали пошуки покупців на квартиру.
Однак, ОСОБА_8 та ОСОБА_15 стало відомо, що їх розшукують працівники правоохороних органів. У зв`язку з цим вони стали переховуватися, а пошук покупців квартири та продаж цієї квартири з використанням підробленої довіреності відклали на невизначений час з метою уникнути затримання та притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки усвідомлювали, що в разі таких дій можуть бути викриті.
Згодом ОСОБА_8 та ОСОБА_16 були затримані.
Не погоджуючись з вироком суду прокурор, який брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції подав апеляцію в якій, не оспорюючи кваліфікації дій засуджених та доведеність їх вини, просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочинів, та особам засуджених внаслідок його м`якості та постановити свій вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 358, ч. 4. 187, ч.3 ст. 15 ч. 4 ст. 190, п.п. 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України і призначити йому покарання:
- за ч. 3 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на строк 3 роки;
- за ч. 2 ст. 358 КК України у виді обмеження волі на строк 3 роки;
- за ч. 4. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією майна;
- за ч.3 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна;
- за п.п. 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.
На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням призначити ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупності злочинів у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.
ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч.3 ст. 15 ч. 4 ст. 190, п.п. 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України і призначити йому покарання:
- за ч. 4. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна;
- за ч.3 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна;
- за п.п. 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням призначити ОСОБА_9 остаточне покарання за сукупності злочинів у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Вказує, що суд при призначенні покарання не додержався вимог ст. 65 КК України, згідно якої засудженому має бути призначене покарання необхідне й достатнє для його виправлення і попередження нових злочинів з урахуванням його особи, ступеня тяжкості вчиненого ним злочину та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_8 судом належним чином не враховано, що злочини, вчинені засудженим, відносяться до категорії особливо тяжких, після вчинення жорстокого вбивства потерпілої намагався спільно з ОСОБА_9 знищити докази вчиненого та спалити тіло загиблої.

Разом з тим судом не враховано, що вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.07.2013 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 358, ч. 4. 187, ч.3 ст. 15 ч. 4 ст. 190, п.п. 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України і призначено йому покарання:
- за ч. 3 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на строк 3 роки;
- за ч. 2 ст. 358 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки і 6 місяців;
- за ч. 4. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією майна;
- за ч.3 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна;
- за п.п. 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.
На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням призначено ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупності злочинів у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області області від 15.01.2014 року вирок в частині призначення покарання ОСОБА_8 у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна визнано законним.
Посилається і на те, що при призначенні покарання засудженим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 судом належним чином не враховано обставини вчиненого злочину, а саме планування вчинення злочинів та послідовність дій, які були направлені на вчинення умисних, в тому числі, корисливих злочинів. За таких обставин, посилання суду на те, що при призначенні покарання засудженим враховано характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів, є формальним і не відповідає призначеному покаранню.
В апеляції засуджений ОСОБА_9 просить вирок суду змінити, а саме: перекваліфікувати його дії з ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 190, п.п. 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 396 КК України. Вказує, що його засуджено тільки на підставі показів ОСОБА_8 , які він давав під час досудового слідства. Немає жодних фактичних даних про те, що він домовлявся з ОСОБА_8 стосовно отримання грошей після продажу квартири ОСОБА_14 .

Судом не було взято до уваги те, що він мав постійну роботу та достатній рівень заробітної плати, яка перевірялася банком при отриманні ним кредиту на транспортний засіб «Шкода-Фабія» державний номер НОМЕР_4 .

Вказує на те, що корисливі мотиви були у ОСОБА_8 , який після вбивства ОСОБА_14 проживав в її квартирі АДРЕСА_5 , користувався її мобільним телефоном, яким заволодів, та користувався платіжною карткою АБ «Укрсоцбанк», знявши з її рахунку кошти на загальну суму 1870 грн.

Посилається і на те, що у вироку суду не зазначено, що свідок ОСОБА_27 характеризувала його не тільки як сумлінного працівника, який веде законослухняний спосіб життя, але й те, що всупереч своїй волі ОСОБА_9 повністю підкорюється ОСОБА_8 . Ці покази повністю підтверджуються і його твердженнями про те, що він боявся ОСОБА_8 .

Вказує на те, що непідтверджені покази ОСОБА_8 приймаються до уваги, а його, які підтверджуються показами свідків ні.

Посилається і на те, що ОСОБА_8 визнав те, що він вбив ОСОБА_14 , і ОСОБА_9 не міг знати про його наміри заздалегідь.
Вказує на те, що обираючи засудженим покарання, суд не врахував його позитивні характеристики, не судимість в минулому, наявність малолітньої дитини та його стан здоров`я, який суттєво погіршився за час перебування під вартою. Не було вказано на те, що він сприяв розкриттю злочину та допомагав правоохоронним органам.
В запереченнях на апеляцію прокурора засуджений ОСОБА_9 просить апеляцію прокурора залишити без задоволення. Вказує, що посилання прокурора на необхідність призначення йому більш суворого покарання у зв`язку з тим, що він не визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів є безпідставним, оскільки, згідно вимог кримінального кодексу, невизнання особою своєї вини не може бути підставою для скасування вироку і призначення більш суворого покарання. Вважає, що підстав для скасування вироку з урахуванням доводів, наведених прокурором не вбачається.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який подану прокурором апеляцію підтримав та просив задовольнити, та заперечував щодо задоволення апеляції засудженого ОСОБА_9 , думку засудженого ОСОБА_9 та його захисника, які подану ОСОБА_9 апеляцію підтримали, а апеляцію прокурора просили залишити без задоволення, думку засудженого ОСОБА_8 , який заперечував щодо задоволення апеляції прокурора, а при вирішенні апеляції ОСОБА_9 поклався на думку суду, думку захисника ОСОБА_8 , який заперечував щодо задоволення апеляцій прокурора та ОСОБА_9 , думку потерпілого, який при вирішенні апеляцій прокурора і ОСОБА_9 поклався на думку суду, перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи, викладені в апеляціях, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція засудженого ОСОБА_9 не підлягає до задоволення, апеляція прокурора в частині необхідності посилення покарання засудженому ОСОБА_9 та в частині необхідності посилення покарання засудженому ОСОБА_8 за злочин, передбачений ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України не підлягає до задоволення, а вирок підлягає зміні в порядку ч. 2 ст. 365 КПК України (1960 року) в частині покарання, призначеного засудженому ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 358 КК України.

Вирок Києво-Святошинського районного суду від 27.04.2016 року щодо засудженого ОСОБА_8 в частині доведеності обставин вчинення ним злочинів, доведеності його вини у вчиненні цих злочинів та правильності кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 358, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190, п.п. 4,6,9,12 ч. 2 ст. 115 КК України учасниками судового розгляду не оспорюється.

Висновки суду першої інстанції в частині доведеності вини засудженого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та правильності кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст.190, п.п. 4,6,9,12 ч. 2 ст. 115 КК України стверджуються зібраними у справі доказами, які досліджені судом першої інстанції у ході судового слідства, проаналізовані судом і яким дана належна оцінка у їх сукупності. Ці висновки стверджуються, зокрема:

-фактичними даними, які встановлені із висновків судово-медичних експертиз № 327-2008 від 14.01.2009р., №14/Д/327 від 14.03.2009, №15/д/327 від 14.03.2009, №16/д/327 від 02.04.2009 року щодо наявності характеру та локалізації виявлених у ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, причин та часу її смерті (т.5 а.с. 90-104, 105);

-фактичними даними, які встановлені із висновку судово-імунологічної експертизи № 88 від 22.04.2009 р., за змістом якої у автомобілі «Шкода-Фабія» д.н.з. НОМЕР_4 , яким користувався засуджений ОСОБА_9 , виявлена кров ОСОБА_13 (т. 5 а.с. 106-107);

-фактичними даними, які встановлені із висновку криміналістичної експертизи волокнистих матеріалів № 3458 від 12.05.2009 року, відповідно до якого, на предметах одягу, який виявлено на місці події виявлені волокна бавовни, що входить до складу джинсів ОСОБА_9 (т. 5 , а.с. 122-124);

-фактичними даними, які встановлені із висновку експертизи № 98/09р./ц від 08.05.2009 р., із якого вбачається, що недопалки цигарок, вилучених у квартирі ОСОБА_13 , можуть бути викурені засудженим ОСОБА_9 (т. 5, а.с. 166-169).

З метою усунення неповноти судового слідства у суді першої інстанції колегією суддів були досліджені дані мобільного оператора ТОВ «Астеліт» щодо телефонних з`єднань, які були здійснені протягом 05.12.2008 р. та встановлення місця розташування телефонних апаратів (т. 6 а.с.74-167, т.7 а.с.245-246). За цими даними телефон засудженого ОСОБА_9 перебував у зоні розташування місця умисного вбивства потерпілої ОСОБА_13 , безпосередньо після вбивства відбулося з`єднання між телефонами ОСОБА_9 та ОСОБА_21 , а вранці 05.12.2008 року відбувся дзвінок із телефону ОСОБА_9 на телефон ОСОБА_8 .

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини засудженого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих злочинів стверджуються показаннями засудженого ОСОБА_8 , які він давав у ході досудового слідства. Будучи неодноразово допитаним у якості підозрюваного та обвинуваченого ОСОБА_8 показав, що між ним та ОСОБА_9 дійсно відбулася домовленість на вбивство ОСОБА_13 , за вчинення вбивства останньої ОСОБА_8 пообіцяв ОСОБА_9 винагороду після продажу квартири ОСОБА_13 . Погодившись на участь у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_13 , ОСОБА_9 на власному автомобілі відвіз ОСОБА_8 та ОСОБА_13 у безлюдне місце, спостерігав за навколишньою обстановкою в момент, коли ОСОБА_8 безпосередньо завдавав ОСОБА_13 тілесних ушкоджень за допомогою ножа, відтягнув труп ОСОБА_13 у місце, яке не проглядається із дороги. Через деякий час ОСОБА_9 разом із ОСОБА_8 приїхав на місце події з метою вчинення певних дій, направлених на приховування слідів злочину.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано прийнято саме ці показання та покладено їх в основу вироку в частині доведеності вини засудженого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів. Так, колегією суддів звертається увага на те, що зазначені показання були здобуті у процесуальному порядку із дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, зокрема: вони були дані уповноваженій процесуальній особі, давались у присутності захисника, будь-яких скарг із приводу проведення допитів, на яких ці показання були відібрані ні від засудженого (обвинуваченого чи підозрюваного на момент допиту), ні його захисника не надходило, будь-яких сумнівів у добровільності цих показань не виявлено. Покази засудженого ОСОБА_8 про застосування до нього насильства та інших незаконних дій у ході цих допитів не знайшли свого підтвердження у ході судового слідства. Ці обставини належним чином були перевірені судом першої інстанції, висновки суду першої інстанції щодо цих обставин належним чином мотивовані у вироку. Колегія суддів звертає увагу на те, що даючи показання про наявність попередньої змови між ним та ОСОБА_9 на вчинення злочинів та про спільне вчинення злочинів засуджений ОСОБА_8 не зменшував своєї участі у вчиненні злочинів, викриваючи ОСОБА_9 і, в особливості, у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_13 , збільшував обсяг свого обвинувачення в частині умисного вбивства за попередньою змовою групою осіб. Ці обставини при їх оцінці указують на те, що засуджений ОСОБА_8 , даючи зазначені вище показання не намагався ні уникнути відповідальності, ні зменшити ступінь своєї участі у вчиненні злочинів. Окрім того, колегія суддів враховує логічність та послідовність цих показань, вони співпадають між собою як в цілому, так і у окремих деталях. Ці показання відповідають обстановці та обставинам вчинення умисного вбивства, логічно пояснюють дії як самого ОСОБА_8 , так і засудженого ОСОБА_9 в періоди до завдання ушкоджень потерпілій ОСОБА_13 , у процесі їх завдання та після вбивства, при приховуванні слідів злочину, заволодінні майном ОСОБА_13 та користуванні належним їй майном. Так, засуджений ОСОБА_9 на власному автомобілі відвіз ОСОБА_8 та ОСОБА_13 у віддалене безлюдне місце, спостерігав за обстановкою вчинення вбивства та забезпечував його вчинення, допомагав приховувати злочин як в ніч вбивства, так і наступного дня. Аналіз дій засудженого ОСОБА_8 в період підготовки до вчинення умисного вбивства, безпосередньо перед вчиненням і у процесі вбивства дають підстави стверджувати те, що у процесі вчинення зазначених дій ОСОБА_8 був упевнений у діях ОСОБА_9 , які проявились в подальшому у сприянні у вчиненні вбивства ОСОБА_13 . Ці обставини в сукупності із узгодженістю дій ОСОБА_8 та ОСОБА_9 безумовно вказують на наявність попередньої змови обох засуджених на вчинення розбійного нападу та умисного вбивства ОСОБА_13 , а також заволодіння її майном шляхом шахрайства.

Колегія суддів також враховує те, що зазначені вище показання засудженого ОСОБА_8 узгоджуються з наведеними вище об`єктивними доказами, зокрема: висновками експертиз, протоколами огляду місця події, тощо. Показання засудженого ОСОБА_8 об`єктивно співпадають та узгоджуються із виявленими у ході досудового слідства слідами злочину, а саме: місце розташування трупа, наявності тілесних ушкоджень на трупі, наявності слідів волочіння, пластикової пляшки, у якій переміщувався бензин та знаходження самого місця вчинення вбивства.

Таким чином, аналізуючи зазначені вище обставини, колегія суддів приходить до висновку про правдивість зазначених вище показань засудженого ОСОБА_8 , які є доказом вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, погоджуючись із висновками суду першої інстанції, викладеними у вироку в цій частині.

На думку колегії суддів суд першої інстанції обґрунтовано відкинув ті показання засудженого ОСОБА_8 , у яких він заперечував участь ОСОБА_9 у вчиненні злочинів і свою участь у їх вчиненні. Ці показання є не послідовними, спростовуються належними зібраними у справі доказами. Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що такі показання ОСОБА_8 давалися із метою зменшення ступеня своєї участі у вчиненні злочинів, що дає підстави для не прийняття цих показань.

Доводи апеляції засудженого ОСОБА_9 про невідповідність висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам справи, не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду справи. Такої невідповідності висновків суду, викладених у вироку, яка могла би вплинути на вирішення питання про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, правильності застосування кримінального закону та на призначення йому покарання, колегією суддів не встановлено. Зокрема усі висновки суду стверджуються зібраними у справі та дослідженими у судовому засіданні доказами, судом прийняті до уваги усі докази, які могли істотно вплинути на його висновки, при наявності суперечливих доказів судом у вироку наведено належні мотиви, із яких він прийняв одні та відкинув інші докази, висновки суду, які викладені у вироку, не містять суперечностей.

Судом першої інстанції обґрунтовано відкинуті показання засудженого ОСОБА_9 , які він давав у ході досудового і судового слідства щодо своєї непричетності до інкримінованих йому злочинів, відсутності змови між ним та ОСОБА_8 на вчинення умисного вбивства ОСОБА_13 , вважаючи, що вони дані із метою уникнення кримінальної відповідальності. Так, ці показання суперечать наведеним вище показанням ОСОБА_8 , які судом першої інстанції та колегією суддів визнані правдивими. Показання засудженого ОСОБА_9 суперечать іншим доказам, зібраним у справі та дослідженим судом першої інстанції та апеляційної інстанції зокрема: протоколу огляду місця події, у ході якого виявлений труп ОСОБА_13 із слідами опіків, її одяг та особисті речі (т.1 а.с. 82-98); висновку судово-імунологічної експертизи №88 від 22.07.2009 року про виявлення у салоні належного ОСОБА_9 автомобіля «Шкода Фабія» крові ОСОБА_13 (т.5 а.с. 106-107); висновку криміналістичної експертизи волокнистих матеріалів № 3458 від 12.05.2009 року, відповідно до якого на одежі ОСОБА_13 , яка була вилучена у ході огляду місця події були виявлені волокна бавовни, що входять до складу джинсів ОСОБА_9 (т. 5 а.с. 122-124); даними мобільного оператора ТОВ «Астеліт» щодо телефонних з`єднань між телефонами, які були у користуванні ОСОБА_9 , ОСОБА_21 та ОСОБА_8 протягом 05.12.2008, відповідно до яких 05.12.2008 року о 01 год. 31 хв. із телефону ОСОБА_9 був здійснений дзвінок на телефон ОСОБА_21 , того ж дня о 02 год. 24 хв. із телефону ОСОБА_21 був здійснений дзвінок на телефон ОСОБА_9 та 05.12.2008 року о 08 год. 51 хв. із телефону ОСОБА_9 був здійснений дзвінок на телефон ОСОБА_8 ( т. 6 а.с. 74-167), та іншим зібраним у справі доказам.

Колегія суддів звертає увагу на те, що показання ОСОБА_9 не тільки суперечать зібраним у справі доказам, в тому числі і об`єктивним, але і є не логічними за змістом, не відповідають обставинам вчинення злочину, є не логічними і в частині дій та поведінки ОСОБА_9 у період до вбивства, в процесі та після вбивства ОСОБА_13 . Так, є не логічними і суперечливими показання ОСОБА_9 про те, що він відвозив ОСОБА_8 та ОСОБА_13 в безлюдне місце для спільного вживання ними наркотичних засобів шляхом куріння, оскільки дана поїздка тривала надто великий проміжок часу та на надто велику відстань. Є не логічними показання ОСОБА_9 щодо його поведінки у ході умисного вбивства ОСОБА_13 та місця її вбивства. Так, відповідно до даних, наданих оператором мобільного зв`язку ОСОБА_9 безпосередньо після вбивства здійснив дзвінок зі свого телефону на мобільний телефон ОСОБА_21 , після цього через нетривалий період часу ОСОБА_21 телефонувала ОСОБА_9 , а о 08 год. 51 хв. 05.12.2008 року саме ОСОБА_9 телефонував ОСОБА_8 ( т. 6 а. с. 74-167). Зазначені обставини у своїй сукупності повністю спростовують покази ОСОБА_9 про те, що вбивство ОСОБА_13 було для нього несподіваним та, що він в подальшому боявся ОСОБА_8 . Факт попередньої домовленості на вчинення злочинів, у тому числі умисного вбивства ОСОБА_13 та заволодіння її квартирою вбачається також із даних, встановлених за допомогою показів свідків про те, що після вбивства ОСОБА_13 . ОСОБА_9 бував у належній їй квартирі, бачив, що цією квартирою користувався ОСОБА_8 , а після виявлення трупу ОСОБА_13 залишив місце свого проживання. Сукупність зазначених вище обставин дали суду першої інстанції підстави для відхилення показань ОСОБА_9 щодо його непричетності до вчинених злочинів, висновки суду першої інстанції у цій частині є належним чином мотивовані і колегія суддів із ними погоджується.

Доводи засудженого ОСОБА_9 про неналежне встановлення органами досудового слідства дати та часу вчинення вмисного вбивства ОСОБА_13 колегія суддів вважає такими, що суперечать зібраним у справі доказам у їх сукупності.

Доводи апеляції ОСОБА_9 про відсутність домовленості між ним та ОСОБА_8 на заволодінням майном ОСОБА_13 , зокрема її квартирою, оскільки в нього був належний матеріальний стан, наявність у нього роботи, не може бути прийнято судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки сам по собі даний факт не виключає наявності зазначеної змови, а зібрані у справі докази таку змову підтверджують.

Наведені вище обставини дають колегії суддів підстави стверджувати те, що у справі зібрана достатня кількість належних та допустимих доказів, які вказують на доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та правильність кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 187, п.п. 4,6,9,12 ч.2 ст.115, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України. Висновки суду першої інстанції у цій частині є належним чином мотивованими, колегія суддів із ними погоджується. Апеляція ОСОБА_9 колегією суддів визнається необґрунтованою, а тому відхиляється, а вирок в цій частині залишається без змін.

Не обґрунтованими є доводи апеляції прокурора щодо необхідності посилення призначеного ОСОБА_9 покарання. На думку колегії суддів покарання ОСОБА_9 призначене із дотриманням вимог ст. 65 КК України. Покарання як за окремі злочини, так і за сукупністю злочинів призначене із урахуванням тяжкості вчинених злочинів, ступеню участі ОСОБА_9 у їх вчиненні, даних, які характеризують його особу, відсутності обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання. На думку колегії суддів призначене ОСОБА_9 покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав для посилення цих покарань колегія суддів не знаходить, у зв`язку із чим залишає апеляцію прокурора у цій частині без задоволення, а вирок у цій частині без змін.

Із наведених вище міркувань колегія суддів відхиляє і апеляцію прокурора в частині необхідності посилення покарання засудженому ОСОБА_28 за злочин, передбачений ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України із 7 до 8 років позбавлення волі із конфіскацією майна. Доводів про те, що покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років із конфіскацією майна за злочин, передбачений ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого ОСОБА_8 в наслідок його м`якості, та що вказане покарання не є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження нових злочинів апеляція прокурора не містить. У зв`язку з цим колегія суддів залишає апеляцію прокурора у цій частині без задоволення, а вирок у цій частині без змін.

Поряд із цим колегія суддів вважає, що вирок Києво-Святошинського районного суду від 27.04.2016 року в порядку ч. 2 ст. 365 КПК України (1960) підлягає зміні в частині призначеного ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 358 КК України.

Так, зазначеним вироком за цією статтею ОСОБА_8 було призначено покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки. Вироком Києво-Святошинського районного суду від 05.07.2013 року за цей злочин ОСОБА_8 було призначено покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки і 6 місяців. За змістом ч. 2 ст. 375 КПК України (1960), при новому розгляді справи судом першої інстанції посилення покарання допускається тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляцією прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку із необхідністю застосування більш суворого покарання. Проте, вирок Києво-Святошинського районного суду від 05.07.2013 року із підстав необхідності посилення покарання, призначеного ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 358 КК України не скасовувався. Призначивши при новому розгляді справи за цією статтею більш суворе покарання порівняно із тим, яке було призначено вироком від 05.07.2013 року, суд першої інстанції допустив порушення вимог ч. 2 ст. 375 КПК ( 1960 року), у зв`язку із цим покарання, призначене ОСОБА_8 вироком від 27 квітня 2016 року за ч. 3 ст. 358 КК України підлягає пом`якшенню до розміру, визначеного вироком від 05.07.2013 року, тобто до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки і 6 місяців, а тому вирок у цій частині підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України (в редакції 1960 року), колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляцію засудженого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Апеляцію прокурора щодо засудженого ОСОБА_9 та щодо засудженого ОСОБА_8 в частині незаконності вироку Києво Святошинського районного суду Київської області від 27 квітня 2016 року при призначенні покарання ОСОБА_8 за ч.3 ст. 15, ч.4 ст. 190 КК України залишити без задоволення.

В порядку ч.2 ст. 365 КПК України змінити вирок Києво Святошинського районного суду Київської області від 27 квітня 2016 року щодо ОСОБА_8 в частині покарання, призначеного за ч.2 ст. 358 КК України та пом`якшити до покарання у виді обмеження волі строком на два роки і шість місяців.

Вирок Києво Святошинського районного суду Київської області від 27 квітня 2016 року щодо ОСОБА_8 в іншій частині, окрім вироку в частині призначеного покарання за ч.2 ст. 358 КК України та вирок Києво Святошинського районного суду Київської області від 27 квітня 2016 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

Судді:
________________ ___________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3