Справа № 397/149/17
н/п : 1-кп/397/74/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07.02.2017 року. Олександрівський районний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Олександрівка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 20.01.2017 року за № 0000047, відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, освіта середня - спеціальна, який одружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий, останній раз вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 24.11.2015 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 390 Кримінального кодексу України (далі КК України), -
за участю: прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення проти правосуддя, а саме - неповернення до місця відбування покарання особи, яка відбуває покарання у виді обмеження волі, якій було надано короткочасний виїзд, після закінчення строку виїзду.

Так, з 03.02.2016 року ОСОБА_3 , на підставі вироку Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 24.11.2015 року, відбуває покарання в Олександрівському ВЦ УДПС України в Кіровоградській області (№104), який знаходиться за адресою: Кіровоградська область, смт. Олександрівка, вул. Н. України, 22-а.

01.02.2016 року ОСОБА_3 під розписку попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 390 КК України.

Згідно наказу № 05/АГ-17, виданого в.о. начальника Олександрівського ВЦ УДПС України в Кіровоградській області (№104) ОСОБА_6 від 04.01.2017 року, засудженому ОСОБА_3 дозволено короткочасний виїзд за межі установи для проходження стаціонарного лікування у відділенні хірургічної стоматології Кіровоградської обласної лікарні з 04.01.2017 року.

04.01.2017 року засуджений ОСОБА_3 під розписку ознайомлений з правилами поведінки під час короткострокового виїзду, попереджений про відповідальність за їх порушення, кримінальну відповідальність за неповернення до місця відбування покарання після закінчення строку виїзду та направлений до Кіровоградської обласної лікарні для проходження стаціонарного лікування.

20.01.2017 року о 10:00 год. засудженому ОСОБА_3 медичним персоналом Кіровоградської обласної лікарні повідомлено про те, що курс його стаціонарного лікування завершено, проте останній умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, до місця відбування покарання (Олександрівського ВЦ № 104) не направився, а поїхав у м. Олександрію Кіровоградської області, після чого залишив територію Кіровоградської області.

23.01.2017 року засуджений ОСОБА_3 був затриманий працівниками Олександрівського ВЦ УДПС України в Кіровоградській області (№104) та доставлений до місця відбування покарання.

Під час підготовчого судового засідання встановлено, що обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні надійшов до суду разом із угодою про визнання винуватості, яку укладено 31.01.2017 року між підозрюваним ОСОБА_3 та прокурором Олександрівського відділу Знам`янської місцевої прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_4 .

За умовами угоди прокурор та підозрюваний ОСОБА_3 дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій підозрюваного за ч. 2 ст. 390 КК України, останній зобов`язався у повному обсязі сформульованого обвинувачення беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні; сприяти розслідуванню кримінального провадження у з`ясуванні всіх обставин злочину. Також, сторонами визначено узгоджене ними покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_3 за вчинене кримінальне правопорушення, у виді обмеження волі на строк 1 рік, на підставі ст. 71 КК України, шляхом приєднання невідбутої частини строку покарання за попереднім вироком, остаточно призначити покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, а також отримана згода підозрюваного на його призначення. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені підозрюваному.

Заслухавши думку прокурора, який вважав за можливе затвердити угоду про визнання винуватості, зазначивши, що вона відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України та КК України; обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_5 , які наполягали на затвердженні угоди, вказавши, що вона укладена добровільно, наслідки укладення угоди, передбачені ч. 1 ст. 473, ч. 4 ст. 474 КПК України, їм роз`яснені та зрозумілі, крім того, ОСОБА_3 зазначив, що повністю визнає вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, вказаному у висунутому обвинуваченні згідно з обвинувальним актом, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, у разі затвердження угоди, тому суд вважає, що угода про визнання винуватості підлягає затвердженню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 468, 469 КПК України, у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_3 беззастережно визнав себе винуватим, згідно із ст. 12 КК України, відноситься до злочинів невеликої тяжкості, від якого потерпілих немає.

Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_3 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Міра покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, узгоджена сторонами, відповідає вимогам ст.65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії невеликої тяжкості, особу винуватого, який за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання, а тому є необхідною і достатньою для досягнення мети виправлення ОСОБА_3 і попередження вчинення ним нових злочинів.

Крім того, на підставі ст. 71 КК України, сторонами визначено остаточну міру покарання ОСОБА_3 у виді обмеження волі на строк 2 роки, оскільки до покарання, визначеного сторонами угоди, необхідно приєднати не відбуту частину покарання, призначеного вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 24.11.2015 року, яка становить один рік обмеження волі.

Таким чином, зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України, а тому, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для її затвердження.

За таких обставин, суд вважає доведеним в судовому засіданні те, що ОСОБА_3 вчинив неповернення до місця відбування покарання особи, яка відбуває покарання у виді обмеження волі, якій було надано короткочасний виїзд, після закінчення строку виїзду, а тому його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 390 КК України. ОСОБА_3 слід призначити узгоджене сторонами покарання.

Цивільний позов, речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні. Підстави до вжиття заходів забезпечення кримінального провадження відсутні, оскільки обвинувачений на даний час вже відбуває покарання.

Керуючись ст.ст. 314, 370-371, 373, 374, 376, 394-395, 472, 474 та 475 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 31.01.2017 року в сел. Олександрівка між прокурором Олександрівського відділу Знам`янської місцевої прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.01.2017 року за № 0000047.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 390 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання у виді 1-го (одного) року обмеження волі, призначеного вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 24.11.2015 року, та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити прокурору та обвинуваченому, а іншим учасникам процесу роз`яснити, що вони мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрівський районний суд Кіровоградської області протягом 30 днів з дня його проголошення, з врахуванням обмежень, визначених ч. 4 ст. 394 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя: (підпис)
Копія вірна:
Суддя Олександрівського районного суду
Кіровоградської області ОСОБА_1