Провадження № 1-кс/201/312/2017
УХВАЛА
Іменем України
31 січня 2017 року м. Дніпро
Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , за участю заявників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на постанову слідчого в ОВС другого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 від 29.06.2016 про закриття кримінального провадження № 0000013, внесеного до ЄРДР 29.01.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 372 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 звернулися до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська зі скаргою в порядку ст. 303 КПК України, в якій просять скасувати постанову слідчого в ОВС другого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 від 29.06.2016 про закриття кримінального провадження № 0000013, внесеного до ЄРДР 29.01.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 372 КК України.
В обґрунтування доводів скарги зазначено, що оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження прийнята передчасно, без з`ясування усіх обставин щодо фальсифікації доказів колишнім слідчим Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_7 . Декілька разів провадження закривалося, але постанови скасувалися за рішенням прокурорів, слідчих суддів. Слідчим не виконано вказівки слідчих суддів, ухвалами яких постанова скасовувалася. Слідчий не вмотивовував власне рішення про закриття провадження, оскільки в постанові не надано оцінки обставинам, які сприяли фальсифікації слідчими ОСОБА_7 справи, за яких притягнутий до відповідальності ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у постанові лише йдеться про обставини вчинення злочину останніми, досудове розслідування у даній справі, але не досліджено обставини вчинення фальсифікації на досудовому розслідуванні самим слідчим ОСОБА_7 .
Заявницею до прокуратури були надані копії документів, які вказують на фальсифікацію слідчим ОСОБА_7 доказів. Так 12.01.2009 при обранні запобіжного заходу ОСОБА_8 та ОСОБА_9 слідчий вказував, що потерпіла вказала на людину, яка нанесла тілесні ушкодження. При цьому потерпіла померла не приходячи до тями, жодних показань дати не могла. Жоден зі свідків допитаний не був. ОСОБА_8 і ОСОБА_9 визнали свою вину, хоча ОСОБА_8 раніше не визнав вину.
Окрім того, ОСОБА_4 було подано клопотання слідчому ОСОБА_10 , який вів на той час справу, про з`ясування згідно із нормами КПК України (у редакції 1960) законності затримання її сина ОСОБА_8 09.01.2009 о 9.30 за місцем роботи, де вказувала, що він не був затриманий на місці злочину, свідки, потерпіла вказували на людину, яка насправді скоїла злочин, на одязі підозрюваного, чи при ньому, або за місцем проживання не знайдені докази, і в справі вони відсутні. Але у поставові не досліджено питання законності та підставності затримання ОСОБА_8 .
В судовому засіданні заявники скаргу підтримали та просила її задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні проти вимог скарги заперечував, просив відмовити у її задоволенні, надав для огляду матеріали кримінального провадження.
Суд, вислухавши заявників, прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та скарги, приходить до такого висновку.
Завданнями кримінального провадження, відповідно до ст. 2 КПК України, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
На підставі ч. 2 ст. 9 КПК України керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Згідно із ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених випадках, - на потерпілого.
Статтею 93 КПК України встановлено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 94 чинного кримінального процесуального закону слідчий за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як встановлено судом, постановою слідчого в ОВС другого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 від 29.06.2016 закрито кримінальне провадження № 0000013, внесене до ЄРДР 29.01.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 372 КК України - у зв`язку із відсутністю в діях слідчого СВ Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_11 ознак складу злочину.

В оскаржуваній постанові йдеться про наступне.

У провадженні СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження № 0000013, відомості про яке внесено до ЄРДР 29.01.2013 за заявою ОСОБА_4 щодо незаконного притягнення її сина ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності слідчим Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_7 - за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 372 КК України.

В ході розслідування встановлено, що вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27.12.2011 визнано винним ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнано винними у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України та призначено відповідне покарання. У вироку як на докази вчинення вказаних кримінальних правопорушень ОСОБА_8 , Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська посилався на протоколи слідчих дій, висновки експерта, показання свідків.

Зокрема, свідок ОСОБА_12 показала, що 18.12.2008 бачила двох невідомих їй осіб, які бігли з боку трансформаторної будки. На шапці одного з них вона розпізнала орнамент у виді ромбу світлого кольору.

Свідок ОСОБА_13 показала, що 18.12.2008 приблизно о 06 год. 25 хв. вона почула гучний крик дівчини, вийшовши на балкон, побачила двох хлопців, які почувши її крик, побігли від трансформаторної будки. Описала одяг, в який були вдягнені невідомі особи.

Потерпілі ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 показали, що 18.12.2008 близько 06 год. 20 хв. ОСОБА_18 пішла з дому до лікарні.

Згідно встановлених у даній кримінальній справі обставин, при собі серед інших речей, ОСОБА_18 мала мобільний телефон марки «Nokia 6125», який був вилучений працівниками міліції у свідка ОСОБА_19 . Даних про те, що мобільний телефон «Nokia 6125», яким володіла потерпіла, був втрачений, натомість нею був придбаний інший, такий самий телефон, судом не встановлено.

Обвинувачений ОСОБА_9 визнав вину, надав показання, які викривають останнього та ОСОБА_8 у скоєнні злочинів, в яких вони звинувачуються. В ході відтворення обстановки та обставин події, ОСОБА_9 добровільно, без будь-якого впливу відносно нього з боку працівників правоохоронних органів, вказав місце вчинення злочину, спосіб в який останній відібрав у потерпілої телефон, а також спосіб, в який ОСОБА_8 наносив потерпілій удари. ОСОБА_9 підтвердив вживання алкогольних напоїв разом з ОСОБА_8 перед вчиненням злочину.

Показання підсудних стосовно не причетності до вчинення злочину та придбання телефону марки «Nokia 6125» у невідомої їм особи, суд визнав такими, що не відповідають дійсності, оскільки вони спростовуються матеріалами кримінальної справи, а також дослідженими в ході судового розгляду справи доказами.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про доведеність вини підсудного ОСОБА_8 : у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, вчиненому групою осіб, що спричинило смерть потерпілої, тобто у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України; у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаному із спричиненням тяжких тілесних ушкоджень, тобто у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.04.2012 вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27.12.2011 відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.11.2013 вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27.2011 а ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.04.2012 щодо ОСОБА_8 залишено без змін, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_4 - без задоволення.

У своїй заяві, яка стала підставою внесення до ЄРДР відомостей, потерпіла ОСОБА_4 вказала, що у потерпілої ОСОБА_18 було викрадено мобільний телефон з ІМЕІ кодом НОМЕР_1 . Слідчому ОСОБА_7 було достеменно відомо, що мобільного телефону з таким ІМЕІ-кодом у потерпілої не було, оскільки вона його загубила за декілька років до скоєння злочинів. Слідчий свідомо не доклав зусиль для того, щоб отримати дані про ІМЕІ код телефону потерпілої. Слідчий ОСОБА_7 не забажав долучати до справи свідчення працівників клубу гральних автоматів та матеріали відеоспостереження з вказаного закладу, до якого у ніч скоєння злочину заходили ОСОБА_8 та ОСОБА_9 15.01.2009 слідчим проведено огляд одягу, в який був вдягнений ОСОБА_8 , та згідно з протоколом вказаної слідчої дії, головний убір у ОСОБА_8 був відсутній.

В ході досудового розслідування був повторно допитаний як свідок ОСОБА_8 , який показав, що в 2011 році його було засуджено вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська до 12 років позбавлення волі за вчинення злочинів передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України та на даний час останній ніби то незаконно відбуває покарання в Жовтоводській виправній колонії №26, оскільки вказаних злочинів він не вчиняв.

Також під час допиту останній показав, що в день вбивства ОСОБА_18 він знаходився вдома. Додому того дня він прийшов о 06 год. 00 хв. До того як прийти додому він відпочивав разом з друзями в кафе «Пікнік», ходив до гральних автоматів та до сауни.

Час, в який він повернувся до дому, окрім його близьких родичів, можуть підтвердити сусіди - ОСОБА_20 та ОСОБА_21 .

Також ОСОБА_8 показав, що на його думку доводи слідства, які доводять його вину, не повинні були враховуватися під час досудового розслідування кримінальної справи та її судового розгляду. При цьому, виклавши доводи, аналогічні доводам, викладеним в заяві його матері ОСОБА_4 , щодо не винуватості останнього.

У ході досудового розслідування даного кримінального провадження отримати дані щодо роботи телефону з ІМЕІ, вказаним ОСОБА_7 в ході проведення досудового розслідування кримінальної справи стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , в період до 01.01.2012 виявилось не можливим, оскільки згідно з відповіддю отриманої з ПрАТ «Київстар», інформація про надані телекомунікаційні послуги вказаним оператором мобільного зв`язку зберігається протягом останніх 3-х років відповідно до строків позовної давності, які встановлюються ст. 257 ЦК України, ст. 39 Закону України «Про телекомунікації».

04.05.2011 при направленні справи на новий судовий розгляд, апеляційний суд в своїй ухвалі зазначив, що суду необхідно встановити сам факт викрадення мобільного телефону, а не встановлювати, який саме телефон був викрадений.

Під час допиту начальника СКР Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області встановлено, що у грудні 2008 року, в рамках не розкритої на той час кримінальної справи за фактом спричинення ОСОБА_22 тілесних ушкоджень ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , внаслідок яких остання загинула та за фактом її пограбування вказаними особами, було заведено оперативно-розшукову справу категорії «Злочин». Вказана ОРС перебувала у нього в провадженні. В рамках ОРС ним за номером телефону потерпілої ОСОБА_22 , було встановлено ІМЕІ код викраденого у неї мобільного телефону. Встановлені ці відомості були шляхом надання запиту до УОТЗ ГУМВС України у Дніпропетровській області. На даний час матеріали вказаної ОРС знищенні у зв`язку з милуванням строків її зберігання. В подальшому за встановленим ІМЕІ кодом телефону потерпілої, який був у неї при собі в момент вчинення правопорушення вказаними особами, було встановлене місце знаходження самого телефону. Знаходився він в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. В подальшому через осіб, в яких вилучено вказаний мобільний телефон встановлено місце знаходження ОСОБА_23 , який в подальшому написав явку з повинною, де зазначив обставини вчинення ним та ОСОБА_8 кримінального правопорушення щодо ОСОБА_22 .

Допитаний як свідок слідчий ОСОБА_7 показав, що приблизно у 2008-2010 роках у нього в провадженні знаходилась кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121 та ч. 4 ст.187 КК України, яка в подальшому була направлена до суду. Встановлено, що потерпіла придбала телефон після скоєння злочину у ОСОБА_9 .
Сам ОСОБА_9 показав, що в ніч скоєння злочину, він пиячив разом зі своїм знайомим ОСОБА_8 . Коли закінчилися гроші, ОСОБА_8 запропонував йому викрасти у будь-кого мобільний телефон і продати його, гроші поділити. Погодившись на цю пропозицію, вони побачили потерпілу біля свого будинку, яка розмовляла по мобільному телефону. ОСОБА_9 збив її з ніг, вона упустила мобільний телефон, який ОСОБА_9 підібрав. Знаходячись на землі, потерпіла почала звати на допомогу і ОСОБА_8 вдарив її тричі ногою в обличчя та вирвав з її рук сумку. Потерпіла втратила свідомість, після чого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покинули місце пригоди. Ці показання підозрюваний ОСОБА_9 підтвердив в ході відтворення обстановки та обставин подій під відеозапис.
У подальшому виходом на місце злочину ним були особисто встановлені та допитані два свідка, які проживали в прилеглих до місця скоєння злочину будинках. Вони розповіли, що в указану ніч чули крик молодої дівчини та бачили, як від потерпілої відбігали два хлопця. На одному з них була вдягнена куртка з капюшоном з опушкою, а на голові другого була надіта шапка з зображенням ромба.
В подальшому у ОСОБА_9 та ОСОБА_8 були вилучені та приєднані до матеріалів кримінальної справи № 64081689 в якості речових доказів - куртка з капюшоном з опушкою та шапка з зображенням ромба.
Також ОСОБА_7 зазначив, що сам обвинувачений ОСОБА_8 стверджував, що в момент скоєння злочину він знаходився у залі гральних автоматів. З метою перевірки його алібі ОСОБА_7 були встановлені та допитані працівники вказаного залу гральних автоматів - ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , які показали, що ОСОБА_8 дійсно відвідував їх зал гральних автоматів. Однак в день вчинення злочину його в залі гральних автоматів не було.
В протидію слідству, ОСОБА_4 представила свідка ОСОБА_20 , яка стверджувала, що у час, який визначений, як час вчинення злочину, бачила як ОСОБА_8 заходить додому.
На допитах під час досудового розслідування кримінальної справи, вказаний свідок плуталась в показаннях, вони суперечили матеріалам кримінальної справи, на питання прокурора відповідала не одразу, нечітко, а в подальшому взагалі перестала давати показання та до суду не з`являлась. Судом вказані показання були оголошені, досліджені, розцінені як суб`єктивні та до уваги не брались.
Крім того, в ході досудового розслідування кримінального провадження № 0000013 встановлено, що 15.01.2009 слідчим ОСОБА_7 було складено протокол огляду речей, в які був вдягнений ОСОБА_8 , в якому були зазначені: куртка - пуховик чорного кольору, светр сірого кольору, джинси синього кольору, шкарпетки чорного кольору, черевики чорного кольору. В ході вказаного огляду куртка та черевики були вилучені.
Також на зображеннях, долучених до вказаного протоколу видно, що ОСОБА_8 дійсно вдягнений у вказаний одяг. Крім одягу зазначеному в протоколі, на ОСОБА_8 вдягнена шапка з наявним на ній орнаментом у вигляді ромбу. В тому числі до вказаного протоколу долучені зображення вилучених речей.
27.04.2009 слідчим ОСОБА_7 було надано доручення щодо вилучення оперативними працівниками СКР Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області шапки, належній ОСОБА_8 в Дніпропетровському СІЗО №3. На виконання вказаного доручення оперуповноваженим СКР Індустріального РВ ДМУ» був здійснений виїзд до Дніпропетровського СІЗО №3 де, згідно із рапортом, в камері № 965, де утримувався ОСОБА_8 , його співкамерниками були видані особисті речі останнього. В ході огляду вказаних речей була виявлена та вилучена в`язана шапка сірого кольору, зі вставкою білого кольору у формі ромбу білого кольору. В присутності понятих вказана шапка була вилучена до Індустріального РВ ДМУ. Сам ОСОБА_8 в камері був відсутній, оскільки був вивезений до Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України для проведення слідчих дій.
За даними ПрАТ «Київстар», отриманим за ухвалою слідчого судді, мобільний термінал з ІМЕІ НОМЕР_1 в період з 01.01.2012 по 01.01.2015 в мережі вказаного мобільного оператора не працював. Аналогічну інформацію було отримано з ПрАТ «МТС Україна».
Під час допиту захисника ОСОБА_8 . ОСОБА_26 останній показав, що в вересні 2009 року він вступив у кримінальну справу в якості захисника ОСОБА_8 . Захисник вказав, що згідно матеріалів, у потерпілої викрадений не той мобільний телефон, викрадення якого інкримінувалось обвинуваченим. Згідно показань ОСОБА_26 , встановлений фактичний власник нібито викраденого у потерпілої мобільного телефону. Ним виявився мешканець м. Дніпропетровська - ОСОБА_27 .
Оперуповноваженим УВБ в Дніпропетровській області ДВБ МВС України за місцем мешкання (буд. АДРЕСА_1 , який був вказаний як місце мешкання ОСОБА_28 ) він не встановлений, не значиться.
Повістки заявленим ОСОБА_26 свідкам ОСОБА_29 та ОСОБА_30 були вручені.
Під час допиту свідок ОСОБА_29 показала, що з приводу вбивства дівчини їй нічого не відомо, вона нічого не бачила та не чула. До неї додому приходили дві жінки, які розпитували у неї про обставини вчинення вказаного злочину, просили її у разі отримання повістки з`явитись до суду та надати показання, нащо остання відмовилась.
Допитана як свідок ОСОБА_31 також показала, що з даного приводу їй нічого не відомо.
Під час одночасного допиту між ОСОБА_26 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 встановлено, що в ході вказаної слідчої дії ОСОБА_7 на жодне з питань адвоката ОСОБА_26 та ОСОБА_4 не відповів, зазначивши, що обставин проведення досудового розслідування кримінальної справи відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 він не пам`ятає.
У ході допиту як свідка ОСОБА_32 остання в повній мірі підтвердила показання, надані нею під час досудового та судового слідства у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , Вказавши, що 18.12.2008 вона чітко бачила хлопця середнього зросту, вдягненого у темний одяг, а також шапку темного кольору з малюнком світлого кольору. Чи було що-небудь у вказаної особи в руках їй не відомо.
Також свідок ОСОБА_33 зазначила, що після того, як вона надала показання працівникам міліції, за місцем її мешкання приходили дві жінки із працівниками телебачення, одна з яких погрожувала їй тим, що посадить її до в`язниці у разі, якщо вона не з`явиться до суду.
Допитом свідка ОСОБА_34 встановлено, що наприкінці лютого - на початку березня 2008 року, вранці, на початку 7-ї години, по дорозі на роботу біля трансформаторної будки, розташованої у дворі їх будинку, він побачив лежачу дівчину разом із іншим чоловіком. Він викликав швидку медичну допомогу, в присутності вказаного чоловіка, після чого останній повідомив ОСОБА_30 , що дочекається швидкої та він пішов далі на роботу.
Також ОСОБА_35 повідомив, що через деякий час він спілкувався з працівником міліції з даного приводу. Через певний проміжок часу додому до нього приходив адвокат та вони спілкувалися з вказаного приводу. Також до нього до дому приходила жінка та просила його підписати документи, які саме йому не відомо так як він їх не дивився. Після того як ОСОБА_35 відмовився підписувати документи, жінка погрожувала, що засудить його. Після того як вона намагалася силою пройти в приміщення його квартири, він вигнав її та зачинив вхідні двері.
Під час допиту як свідка слідчого СВ Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_36 , остання показала, що в грудні місяці 2008 року у складі СОГ здійснювала виїзд до приймального покою 6-ї клінічної лікарні м. Дніпропетровська. Потерпіла перебувала була непритомна, її одяг знаходився поряд з нею, на стільці або на тумбочці. На запитання ОСОБА_36 щодо можливості опитати потерпілу, лікар повідомив, що вона не приходить до тями, тому проводити за її участі будь-які процесуальні дії не можливо. Після цього вона вилучила одяг потерпілої, оскільки на ньому були наявні плями бурого кольору, після чого у складі СОГ оглядала місце події.
Допитана свідок ОСОБА_37 показала, що приблизно у 2005-2006 році, точної дати не пам`ятає, на ринку «Метеор» (радіо ринок) вона разом зі своїм чоловіком ОСОБА_38 придбала з рук у когось із продавців (даних продавця не пам`ятає), мобільний телефон «NOKIA», марку, серію і номер телефону вона вже не пам`ятає. Телефон був сірого (сріблястого) кольору з чорними вставками. Точно описати телефон вона не може, документи були відсутні. Чи був це телефон «NOKIA» 6125 стверджувати не може. Свідок пояснила, що вона та члени її сім`ї ніколи не користувалися контрактним зв`язком «Київстар», в той час в неї був звичайний стартовий пакет з номером телефону, яким вона користується до цього часу, у чоловіка також був звичайний стартовий пакет з номером телефону, який в цей час вже не працює. Чоловік змінив номер телефону приблизно у 2010 році.
Також свідок пояснила, що вказаним телефоном вона користувалась приблизно два роки, можливо трохи більше, після того як приблизно у вересні 2008 року вона купила собі новий мобільний телефон, а вказаний телефон придбаний на «радіо-ринку» вона віддала у користування чоловіку. Цим телефоном чоловік користувався приблизно рік. В кінці 2009 року, точної дати вона не пам`ятає, на мобільний номер телефону її чоловіка, яким він користувався (придбаний на радіо-ринку) стали надходити дзвінки від жінки на прізвище ОСОБА_39 , яка вимагала віддати телефон, кажучи про те, що сина посадять до тюрми. Вони у зв`язку з цим стали вимикати телефон. Через деякий час чоловік продовжив користуватись телефоном та до них додому зранку перед роботою приїхала жінка на прізвище ОСОБА_39 та чоловік який представився адвокатом ОСОБА_26 , вони вимагали віддати їм телефон, також вказаний чоловік намагався щось пояснити, але ні ОСОБА_37 ні її чоловік слухати нічого не стали, оскільки вона тоді була сильно налякана. Телефон вказаним особам вони не віддали, дивитися телефон та його дані також не дали. Будь-яку інформацію вказаному чоловіку також не надавали. Звідки у ОСОБА_26 з`явились дані її телефону, номери телефону та адреси її мешкання ОСОБА_37 не знає. Після вказаного спілкування її чоловік знову став користуватись вказаним телефоном. Після чого, приблизно в кінці 2009 року, на початку 2010 року у новорічні свята, її чоловік зламав вказаний телефон, та оскільки телефон спричинив їм вказані хвилювання вони його викинули.
Аналогічні свідчення надав свідок ОСОБА_40 .
Допитаний свідок ОСОБА_15 показав, що він подарував донці мобільний телефон «NOKIA». У грудні 2008 року ОСОБА_41 вбили. Про те, чи вона загубила телефон чи його вкрали, йому нічого відомо.
Свідок ОСОБА_42 показала, що не може упевнено сказати - чи правда чи ні, що у ОСОБА_18 викрадали телефон, та те що остання собі купила другий телефон замість викраденого. Не бачила у ОСОБА_18 іншого телефону, крім розкладного телефону марки «НОКІА» сірого кольору, тому могла допустити, що саме такий телефон ОСОБА_18 собі купила замість викраденого чи загубленого.
Допитана свідок ОСОБА_43 показала, що вона була подругою ОСОБА_44 , з якою вони навчались в одній групі на факультеті психології ДНУ ім. ОСОБА_45 . У ОСОБА_18 в останній період перед смертю був телефон «НОКІА», розкладний, модель та колір вона вже точно не пам`ятає, скоріш за все він був сірого кольору з елементами чорного кольору. З приводу придбання ОСОБА_18 телефону вона з останньою ніколи не спілкувалась та будь-якого іншого телефону вона у ОСОБА_18 не бачила. Яким телефоном остання користувалась у 2005 році їй не відомо, оскільки ОСОБА_43 не звертала на це уваги. Про те що у ОСОБА_18 будь-коли зникав телефон, або про те що у неї викрадали телефон, або вона губила телефон ОСОБА_46 . ОСОБА_47 ніколи не казала, та про це ОСОБА_47 нічого не відомо.
Слідчий посилається на те, що у своїй заяві та клопотаннях ОСОБА_4 вимагає проведення слідчих дій, фактично спрямованих на доведення невинуватості ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України. Проте, вказані обставини вже були встановлені протягом досудового розслідування вказаної кримінальної справи та досліджені судами першої, апеляційної та касаційної інстанції, які визнали ОСОБА_8 винним у скоєнні вказаних кримінальних правопорушень.
Крім того у своїй заяві ОСОБА_4 посилається на те, що кримінальну справу стосовно ОСОБА_8 було направлено на новий судовий розгляд, проте, дослідженням матеріалів вказаної кримінальної справи було встановлено, що відповідно до ухвали колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного суду України від 11.03.2010 кримінальну справу щодо ОСОБА_8 з касаційного розгляду знято та направлено голові апеляційного суду Дніпропетровської області для проведення службової перевірки за фактом порушення судом таємниці наради суддів, що жодним чином не стосується спростування встановлених під час досудового розслідування обставин та визнання здобутих доказів не належними.
Також встановлено, що доводи викладені ОСОБА_4 в її скарзі на дії слідчого ОСОБА_7 відносно ОСОБА_8 , співпадають з доводами викладеними ОСОБА_4 в апеляційних та касаційній скаргах, за результатами розгляду яких, рішення суду першої та апеляційної інстанцій були залишені без змін.
Доводи заявника ґрунтуються на припущеннях та суперечать матеріалам кримінального провадження. Вимогами ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчій суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Другою частиною вказаної статті регламентовано, що жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Стаття 62 Конституції України проголошує, що особа вважається невинною у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. При цьому обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах одержаних незаконним шляхом.
У разі порушення цих умов настає відповідальність за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ст. 372 КК України.
Крім того, слідчий зазначає, що ухвалою слідчого судді від 10.07.2015 скасовано постанову слідчого про закриття кримінального провадження. В ухвалі суду не надано жодних конкретних вказівок щодо слідчих дій, що належить провести та щодо фактичних обставин, які належить установити для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні, а зазначено лише про те, що слідчим не було досліджено доводи потерпілої та свідків при обранні запобіжного заходу в суді 12.01.2009. Однак, вказане рішення судом було прийнято без дослідження матеріалів кримінального провадження. Вказані обставини вже були досліджені як під час судового розгляду в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій кримінальної справи стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , так і під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження, та свого об`єктивного підтвердження не знайшли.
Таким чином, слідчим зроблено висновок про те, що не знайшли свого об`єктивного підтвердження доводи заявниці з приводу фальсифікації слідчим ОСОБА_11 у кримінальній справі стосовно її сина ОСОБА_8 з метою притягнення до кримінальної відповідальності завідомо невинної особи.
Крім того, вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27.12.2012, який набрав чинності, у кримінальній справі стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , встановлено, що всі докази по кримінальній справі за обвинуваченням вказаних осіб були зібрані належним суб`єктом, який правомочний проводити процесуальні дії для отримання доказів, з установленого кримінальним процесуальним законом джерела, встановленим законом способом та порядком збирання доказів. Всі докази винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були предметом дослідження суду першої та апеляційної інстанцій. Із вказаним висновками суду погодився суд касаційної інстанції. Вказаними судовими рішеннями не було встановлено, що дані докази є неналежними, недопустимими чи недостовірними.
Окрім того, в ухвалі Жовтневого районного суду м. Дніпро від 24.03.2016 про скасування постанови старшого слідчого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_48 про закриття кримінального провадження не зазначено, які слідчі та процесуальні дії необхідно провести та в чому полягає неповнота досудового розслідування.
Враховуючи, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні не встановлено об`єктивних даних які б свідчили про наявність у діях слідчого СВ Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_11 ознак складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 372 КК України, слідчий дійшов висновку про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого повинна бути вмотивованою та містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України, однак дані вимоги кримінально процесуального закону прокурором не були виконані, оскільки постанова про закриття кримінального провадження не містить мотивів прийняття такого рішення та їх обґрунтування.
Як вбачається із оскаржуваної постанови, слідчим в ході досудового розслідування проаналізовані повністю матеріали кримінальної справи стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , зокрема, протоколи слідчих дій, експертизи та допити свідків у даній справі, а також допитано інших свідків з приводу обставин розслідування у вказаній кримінальній справі.
Разом із тим, заявниця ОСОБА_4 наголошувала у власних клопотаннях і заявах на тому, що слід дослідити обставини щодо законності затримання її сина ОСОБА_8 09.01.2009 о 9.30 за місцем роботи, а не на місці злочину, надати оцінку свідченням осіб, які вказували на людину, яка насправді скоїла злочин, не те, що на одязі підозрюваного та при ньому або за місцем проживання не знайдені докази.
Як вбачається з матеріалів справи, слідчим були допитані ОСОБА_49 (помічник голови правління АТП 11255) та ОСОБА_50 (заступник голови правління АТП 11255) з приводу затримання ОСОБА_8 на робочому місці. Але про даних свідків в оскаржуваній постанові не зазначено і їх свідчення не проаналізовані слідчим взагалі.
Окрім того, слід звернути увагу та таке. В ході досудового розслідування був допитаний як свідок слідчий ОСОБА_7 показав, що виходом на місце злочину ним були особисто встановлені та допитані два свідка, які розповіли, що бачили, як від потерпілої відбігали два хлопця. На одному з них була вдягнена куртка з капюшоном з опушкою, а на голові другого була надіта шапка з зображенням ромба.
В подальшому у ОСОБА_9 та ОСОБА_8 були вилучені та приєднані до матеріалів кримінальної справи № 64081689 в якості речових доказів - куртка з капюшоном з опушкою та шапка з зображенням ромба.
15.01.2009 слідчим ОСОБА_7 було складено протокол огляду речей, в які був вдягнений ОСОБА_8 , в якому були, серед іншого, зазначені: куртка - пуховик чорного кольору, черевики чорного кольору. Куртка та черевики були вилучені. На зображеннях, долучених до протоколу видно, що ОСОБА_8 вдягнений у вказаний одяг. Крім одягу, зазначеному в протоколі, на ОСОБА_8 вдягнена шапка з наявним на ній орнаментом у вигляді ромбу. До вказаного протоколу долучені зображення вилучених речей.
Водночас, 27.04.2009 слідчим ОСОБА_7 було надано доручення щодо вилучення оперативними працівниками СКР Індустріального РВ шапки, належній ОСОБА_8 в Дніпропетровському СІЗО №3. Оперуповноваженим в камері № 965, де утримувався ОСОБА_8 , його співкамерниками були видані особисті речі останнього, серед яких була виявлена та вилучена в`язана шапка сірого кольору, зі вставкою білого кольору у формі ромбу білого кольору. Сам ОСОБА_8 в камері був відсутній, оскільки був вивезений для проведення слідчих дій.
Разом із тим, у постанові, слідчим не приділено уваги й не надано оцінку тим обставинам, що шапка, належна ОСОБА_8 була вилучена у Дніпропетровському СІЗО №3 за його відсутності. Первісно, означена шапка не була вилучена слідчим ОСОБА_7 у ОСОБА_8 15.01.2009 при складанні протокол огляду речей лише зазначено про те, що вона вдягнена на ньому на фото, що додається до протоколу.
Вказуючи на фальсифікацію доказів, у заявниці ОСОБА_4 виникли сумніви щодо наявності її сина ОСОБА_8 на місці скоєння злочину, оскільки свідки чітко не вказували, на кому із засуджених була вдягнута вказана шапка. Про дане заявниця вказувала слідчому у клопотаннях, але цій обставині - з огляду на законність збирання доказів, слідчим не надано належної оцінки.
Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
У зв`язку з викладеним, суддя слідчий вважає за необхідне проведення по вказаному кримінальному провадженню додаткових слідчих дій, зокрема (але не виключно), додаткового допиту свідка слідчого ОСОБА_51 з приводу збирання та долучення до кримінальної справи особистих речей засудженого ОСОБА_8 . Окрім того, слідчому варто звернути увагу та належним чином мотивувати власне рішення в частині надання оцінки свідченням ОСОБА_52 та ОСОБА_53 з приводу затримання ОСОБА_8 на робочому місці, підсавності та законності його затримання, що зумовлює скасування постанови про закриття кримінального провадження та направлення матеріалів до прокуратури Дніпропетровській області для продовження досудового розслідування.

Окрема, зауважую, що згідно із п. 3 ч.1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Як встановлено, заявник ОСОБА_3 , яким підписано також дану скаргу, не є у кримінальному провадженні заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 304 КПК України скарга повертається, якщо вона подана особою, яка не має права подавати скаргу. Тому, скаргу в частині оскарження постанови слідчого про закриття кримінального провадження ОСОБА_3 слід повернути заявнику, а скаргу ОСОБА_54 , яка є заявником у провадження слід задовольнити з вищевказаних підстав.
Керуючись ст.ст. 303-307, 369, 376, 532 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого в ОВС другого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 від 29.06.2016 про закриття кримінального провадження № 0000013, внесеного до ЄРДР 29.01.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 372 КК України задовольнити.
Скасувати постанову слідчого в ОВС другого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 від 29.06.2016 про закриття кримінального провадження № 0000013, внесеного до ЄРДР 29.01.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 372 КК України.
Матеріали кримінального провадження направити до прокуратури Дніпропетровської області для організації продовження досудового розслідування з урахуванням зауважень слідчого судді, викладених в даній ухвалі.
Скаргу в частині оскарження постанови ОСОБА_3 повернути заявнику.
Ухвала прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 31 січня 2017 року.
Ухвала в частині задоволення скарги оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту оголошення.
Ухвала в частині повернення скарги набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти діб з дня отримання даної ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1