Справа № 466/7829/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/1221/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 31 жовтня 2016 року,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

встановила:
ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 31 жовтня 2016 року задоволено клопотання адміністрації ЛВК-30 та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 .
На ухвалу суду першої інстанції засуджений подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити вищевказане клопотання.

В обґрунтування скарги покликається на те, що під час відбування покарання чотири рази заохочувався адміністрацією установи та лише один раз притягався до дисциплінарної відповідальності.

Заслухавши доповідача, засудженого, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали клопотання, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
Колегією суддів встановлено, що вироком Бориславського міського суду Львівської області від 11.04.2014 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.
Як вбачається з матеріалів подання, злочин, за який був засуджений ОСОБА_6 , відноситься до тяжкого злочину, на момент розгляду подання він відбув 2/3 строку покарання, за час відбування покарання засуджений ОСОБА_6 чотири рази заохочувався адміністрацією установи. Крім того, ОСОБА_6 працевлаштований, бере участь у культурно-масових та фізкультурно-оздоровчих заходах, які відбуваються у виправній колонії, задіяний до програми диференційованого виховного впливу «Духовне відродження».
Разом з цим, враховуючи те, що ОСОБА_6 неодноразово судимий, що вказує на відсутність бажання стати на шлях виправлення, за час перебування у виправній колонії два рази притягався до дисциплінарної відповідальності, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції правильно та обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність підстав для умовно-дострокового звільненнязасудженого від відбування покарання, і постановив своє рішення з дотриманням вимог закону, а тому підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції немає.
На підставі наведеного, керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
постановила :
у задоволенні апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 відмовити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 31 жовтня 2016 року про відмову у задоволенні клопотання адміністрації ЛВК-30 та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 , залишити без змін.

Судді :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4