ОКРЕМА ДУМКА
до ухвали Апеляційного суду Київської області від 08 червня 2017 року у справі за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 , на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 13.04.2017 року, якою в задоволенні клопотання захисника-адвоката ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_1 про скорочення наполовину невідбутої частини основного покарання і звільнення від відбування додаткового покарання по акту амністії, було відмовлено,

Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.09.2015 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі, із позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки.
Вироком Апеляційного суду Закарпатської області від 3.02.2016 року скасовано вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.09.2015 року щодо ОСОБА_1 в частині призначення покарання та за ч.2 ст.286 КК України призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.

23 лютого 2017 року до Кагарлицького районного суду Київської області звернувся з клопотанням захисник засудженого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_2 , в якому просив скоротити наполовину невідбуту частину покарання засудженому та звільнити його від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 13 квітня 2017 року в задоволенні клопотання відмовлено, мотивуючи тим, що на момент вступу в дію зазначеного ЗУ «Про амністію в 2014 році» ОСОБА_3 не мав статусу засудженого і не відбував покарання, а тому на нього не поширюється дія ст. 6 вказаного Закону.

Не погоджуючись з хвалою суду, захисник засудженого адвокат ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить її скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання про застосування до засудженого ОСОБА_1 положень ст.ст.6,14 ЗУ «Про амністію в 2014 році» та скоротити наполовину невідбуту частину покарання, а також звільнити ОСОБА_1 від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 08 червня 2017 року скасовано ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 13 квітня 2017 року та ухвалено нову ухвалу, якою на підставі ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» скорочено наполовину засудженому ОСОБА_1 невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Апеляційного суду Закарпатської області від 03.02.2016 року, що становить 1 рік 11 місяців 10 днів.

Не погоджуючись з позицією колегії суддів, вношу окрему думку, яка ґрунтується на наступному.

Згідно ст. 86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Статтею 6 Закону України «Про амністію в 2014 році» № 1185-VI від 08.04.2014 року, що набрав чинності 19.04.2014 року, (далі Закон) передбачено скоротити наполовину невідбуту частину покарання засудженим, що відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк, та інші покарання, не пов`язані з позбавленням волі, які не підлягають звільненню від відбуття покарання на підставі статей 1-5 цього Закону.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про амністію у 2014 році» № 1185-VI особам, яким скорочується невідбута частина покарання, визначення нового строку покарання обчислюється з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно зі ст. 43 КПК України засудженим у кримінальному провадженні є обвинувачений, обвинувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили.

Таким чином, зі змісту вказаних положень Закону вбачається, що скорочення невідбутої частини покарання, передбачене статтею 6 Закону, могло бути застосоване до ОСОБА_1 лише у випадку, коли б він на день набрання чинності вказаним Законом ( 19 квітня 2014 року) був засуджений і вже відбував покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, засуджений ОСОБА_1 з 13.05.2016 року відбуває покарання за вироком Апеляційного суду Закарпатської області, що набрав законної сили, за яким його засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки, тобто станом на 19 квітня 2014 року ОСОБА_1 не був засуджений, а отже покарання в місцях позбавлення волі не відбував, у зв`язку із чим у суду першої інстанції, який розглянув клопотання захисника засудженого ОСОБА_1 не було підстав для задоволення клопотання про скорочення ОСОБА_1 наполовину невідбутої частини основного покарання і звільнення від відбування додаткового покарання по акту амністії.

З огляду на викладене, вважаю неправильним прийняте рішення суду апеляційної інстанції.

На моє переконання, по даній справі в суді апеляційної інстанції необхідно було б апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 13 квітня 2017 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання захисника - адвоката ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_1 про застосування ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» № 1185-VI від08.04.2014рокубез зміни.

Суддя ОСОБА_4