11-кп/775/164/2017(м)

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Донецької області в місті Маріуполі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 січня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тавричеське Тельманівського району Донецької області, громадянина України, українця, маючого середньо-спеціальну освіту, працюючого помічником машиніста тепловозу оборотного локомотивного депо Маріуполя Донецької залізниці, раніше не судимого, одруженого, маючого на утримані двох малолітніх дітей: доньок - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і призначено покарання 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Відповідно до ст.ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 роки. Стягнувши з ПАТ СК «Іллічівське» на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 42271,94 гривень та моральну шкоду в розмірі 2313,59 гривень. Стягнувши з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 40686,41 гривень. Стягнувши з ОСОБА_7 на користь держави за провадження автотехнічних експертиз в сумі 1718,64 гривень.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно з вироком суду першої інстанції, 22 вересня 2015 року, приблизно о 14 годині 15 хвилин, обвинувачений ОСОБА_7 , керуючи технічно справним, належним йому на праві власності автомобілем ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїжджій частині вул. К. Лібкнехта, з боку пр. Металургів у напрямку пр. Будівельників у Центральному /Жовтневому/ районі м. Маріуполя Донецької області. Проїжджаючи ділянку дороги біля будинку № 19, розташованого по вул. Годовикова, обвинувачений ОСОБА_7 , діючи в порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, які регламентують, що в разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, необережно, проявляючи злочинну самовпевненість, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортній події, неуважно стежачи за дорожньою обстановкою та відповідно не реагуючи на її зміни, але маючи об`єктивну можливість спостерігати за дорожньою обстановкою, та бачити пішохода ОСОБА_10 , який перетинав проїжджу частину вул. К. Лібкнехта (рухаючись зліва направо відносно руху транспортного засобу), своєчасно не вжив заходів до зниження швидкості або зупинки керованого ним автомобілю марки «ВАЗ-21099», передньою частиною кузова вказаного транспортного засобу скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_10 .. Внаслідок даної дорожньо-транспортної події пішоходу ОСОБА_10 завдано тілесні ушкодження: політравму: відкритий багатоуламковий перелом нижньої третини лівої великогомілкової кістки нижньої та верхньої лівої малогомілкової кістки зі зміщенням, закритий уламковий перелом верхньої третини правої велико - та малогомілкових кісток зі зміщенням, закритий перелом лонних і сідничних кісток тазу з розривом крижово-клубового зчленування зліва, забій і гематому лівої нирки; закритий уламковий вколочений субкапітальний перелом правої плечової кістки зі зміщенням; закритий уламковий перелом правої лопатки зі зміщенням; закритий перелом 2,3,4,5,6,7,8-го ребер праворуч по паховій лінії перелом 4,5,6,7,8-го ребер зліва по задньо-паховій лінії зі зміщенням; травму легенів, правобічний та лівобічний пневмоторакс; закриту черепномозкову травму; забиту рану лобової області праворуч, забій головного мозку; забиті рани правого і лівого ліктьових суглобів, що ускладнилися розвитком травматичного шоку 3 ступеню / шоковий індекс Альговера 1,8 /, які по ступеню тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент їх заподіяння.

Порушення обвинуваченим вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України знаходиться в причинному зв`язку з настанням вищевказаної ДТП.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції змінити, призначивши йому тільки основне покарання без застосування додаткового покарання, в іншій частині вирок залишити без змін. Вказує на те, що його донька являється інвалідом та користування автомобілем йому потрібно для того, щоб відвозити її до лікувальних закладів, які знаходяться в різних населених пунктах області. Також користування автомобілем йому необхідне для отримання додаткового заробітку, оскільки заробітної плати не вистачає на утримання жінки та двох дітей. Крім того, зазначає про те, що хоче як найшвидше відшкодувати збитки потерпілому.

Заслухавши суддю-доповідача, промови учасників судового засідання, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження та вироку, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, відповідають фактичним обставинам провадження та підтверджуються наявними у матеріалах провадження доказами.

Проаналізувавши зібрані у кримінальному провадженні докази в їх сукупності та давши їм належну оцінку у вироку, суд обґрунтовано визнав винуватим ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та відповідно кваліфікував дії останнього.

А тому висновки суду в частині щодо фактичних обставин провадження, винуватості обвинуваченого і правильності кваліфікації його дій, які не оскаржуються в апеляційній скарзі, згідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

Доводи обвинуваченого про те, що йому необхідно користуватися транспортним засобом у зв`язку з тим, що його донька являється інвалідом та її необхідно відвозити до лікувальних закладів, які знаходяться в різних населених пунктах області, а також для отримання додаткового заробітку, оскільки заробітної плати не вистачає на утримання жінки та двох дітей, відшкодування збитків потерпілому, являються неспроможними.

Обвинуваченим було долучено до матеріалів провадження ряд характеристик з місця роботи, а також місця проживання, однак не надано жодних документів які-б підтверджувати доводи, які наведені в апеляційній скарзі, про необхідність користування транспортним засобом з причин яки вказані в апеляційної скарзі.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, правильно врахував ступень тяжкості скоєного злочину, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має на утриманні 2 малолітніх дітей, позитивно характеризується, щиро кається, частково відшкодував завдану шкоду, що судом правильно розцінено як обставини, що пом`якшують покарання, та призначив необхідне і достатнє покарання, не пов`язане з позбавленням волі, із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України.

Також судом першої інстанції правильно та обґрунтовано прийнято до уваги те, що обвинувачений грубо порушив Правила дорожнього руху, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження потерпілому, та призначив додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Доводи обвинуваченого про те, що призначене судом першої інстанції додаткове покарання, не відповідає особі обвинуваченого, являються безпідставними, оскільки при розгляді кримінального провадження судом першої інстанції було прийнято до уваги та враховано всі обставини, необхідні для правильного та законного розгляду кримінального провадження.

У зв`язку з вищезазначеним, колегія суддів не знаходить підстав для зміни або скасування вироку суду першої інстанції, так як він являється справедливим, законним та обґрунтованим, суттєвих порушень кримінального процесуального закону не виявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 січня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду по розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді: