В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 січня 2017 року
Колегія суддів Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,при секретарі ОСОБА_4 ,за участю прокурора ОСОБА_5 ,обвинуваченої ОСОБА_6 ,захисника ОСОБА_7 ,розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженки с.Мала Білозерка Василівського району Запорізької області,громадянки України,з середньою спеціальною освітою,не працюючої,розлученої,мешкає та зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 ,раніше не судимої
у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ст.115 ч.1 КК України ,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_6 пред*явлено обвинувачення в тому,що 29.09.2014 р.приблизно о 13 годині 30 хвилин ОСОБА_6 ,перебуваючи у стані алкогольного сп*яніння,знаходячись за місцем свого мешкання за адресою АДРЕСА_1 , а саме на кухні вказаної квартири, спільно з раніше їй знайомими ОСОБА_8 та особою, відносно якого матеріали виділені в окреме провадження, вживала спиртні напої. Під час спільного вживання спиртних напоїв, ОСОБА_6 , перебуваючи в коридорі квартири за зазначеною адресою, почала конфліктувати з ОСОБА_8 та штовхати його обома руками в область грудної клітини, намагаючись виштовхати з приміщення своєї квартири. В процесі виниклого конфлікту та розмови на підвищених тонах, що супроводжувалась взаємним штовханням один одного, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 перейшли до кімнати вказаної квартири, де особа, відносно якого матеріали виділені в окреме провадження, з метою усунення конфліктної ситуації, вирішив розборонити їх та зайшов до зазначеної кімнати, де помітив, як ОСОБА_8 обома руками душив ОСОБА_6 за горло,у зв`язку з чим вказана особа обхватив ОСОБА_8 руками за плечі та відтягнув його від ОСОБА_6 ,в результаті чого між ними виникла бійка в коридорі квартири.
В цей час ОСОБА_6 , у період часу з 14:00 год. до 18:00 год.29.09.2014 р.перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин до ОСОБА_8 , маючи умисел на умисне вбивство ОСОБА_8 ,вибігла з коридору на кухню, де взяла ніж та повернулася до коридору, де нанесла ОСОБА_8 наявним у неї ножем не менше двох ударів в область спини. Після чого ОСОБА_8 , повернувшись через правий бік, відштовхнув ОСОБА_6 рукою та направився до особи, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, який в цей час перейшов до кімнати квартири.
В подальшому між ОСОБА_8 та особою, відносно якого матеріали виділені в окреме провадження, продовжилася бійка в кімнаті, під час якої вони наносили один одному удари кулаками рук по тілу, в результаті чого останні опинилися на підлозі кімнати, де ОСОБА_8 , схилившись над вказаною особою, наносив останньому удари в область голови, в цей час ОСОБА_6 нанесла ОСОБА_8 наявним у неї в руках ножем не менше трьох ударів в область спини.
Після нанесення зазначених ударів ножем, ОСОБА_6 , тримаючи ніж в правій руці, почала ховати його за своєю спиною, оскільки ОСОБА_8 намагався вихопити ніж у неї з рук. Спостерігаючи за вказаними подіями, особа, відносно якого матеріали виділені в окреме провадження, взяв з правого кута при вході в кімнату дерев`яну биту та, з метою придушення опору ОСОБА_8 , наніс йому не менше чотирьох ударів в область голови.
Після отримання вказаних тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 впав на підлогу, а ОСОБА_6 , з метою доведення злочину до кінця, бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_8 , сіла зверху на нього та хаотично нанесла ОСОБА_8 множинну кількість ударів наявним у неї в руці ножем по різним частинам тіла.
Тим самим ОСОБА_6 згідно висновку судово-медичної експертизи Комунальної установи «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР № 23/к від 03.02.2015р.спричинила ОСОБА_8 наступні тілесні ушкодження, а саме:
згідно п.п. 2.2 - 2.3 - множинні ушкодження на тулубі та верхній кінцівці потерпілого, а також численні ушкодження на голові потерпілого, що мають ознаки легких тілесних ушкоджень, що викликають короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6 днів, проте, не більше ніж 21 день;
згідно п.п. 1.2 - множинні проникаючі колото-різані поранення тулуба з ушкодженням правої легені, селезінки й печінки, з накопиченням крові (700 мл.)в правій плевральній та черевній порожнині, що ускладнилися розвитком крововтрати, що мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що є небезпечними для життя і знаходяться в прямому, закономірному, причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті потерпілого, тим самим ОСОБА_6 скоїла умисне вбивство ОСОБА_8 .
Дії обвинуваченої ОСОБА_6 прокурором кваліфіковані як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України, а саме вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 повністю не визнала себе винуватою у вчиненні інкримінованого їй злочину та пояснила,що умислу на вбивство ОСОБА_8 не мала,не спричиняла ОСОБА_8 тілесних ушкоджень,які перебувають у причинному зв*язку з його смертю,смерть ОСОБА_8 настала внаслідок дій особи, відносно якого матеріали виділені в окреме провадження.
Показала,що останні п*ять років була знайома з ОСОБА_8 ,певний час підтримувала з ним близькі стосунки,однак через зловживання ОСОБА_9 алкоголем,неадекватну поведінку та крадіжки речей з її помешкання, їхні стосунки з її ініціативи були припинені. ОСОБА_9 ,хоча і мешкав окремо,продовжував вважати себе її співмешканцем,коли вона не впускала його у квартиру,вибивав двері,залазив через вікно,бив її з ревнощів.За цими фактами вона зверталася до міліції,однак жодного разу ОСОБА_9 до відповідальності не притягнули,тому в подальшому вона такі звернення не ініціювала,вважала їх даремними.29.09.2014 р.вранці ОСОБА_9 прийшов до неї в стані сп*яніння,з горілкою,яку вони розпили з сусідками ОСОБА_10 ,після чого всі розійшлися, ОСОБА_9 також пішов у справах.Вона займалася хатніми справами,домофон був вимкнений,а коли на шум вийшла у кухню,побачила там ОСОБА_9 ,який вліз через вікно та почав сварку,запідозривши,що ОСОБА_10 з іншим чоловіком.Обшукавши квартиру, ОСОБА_9 нікого не знайшов та запропонував випити горілки,яку приніс із собою.В цей час до неї у двері постукав особа, відносно якого матеріали виділені в окреме провадження,котрий шукав свою знайому з гуртожитку та припустив,що вона може перебувати у ОСОБА_10 у гостях,був нею запрошений на кухню,де познайомився із ОСОБА_9 та випивав разом з ними. ОСОБА_9 у стані сп*яніння почав розпитувати про стосунки ОСОБА_10 з особою, відносно якого матеріали виділені в окреме провадження,запідозрив,що вони є коханцями,схопив ОСОБА_10 за волосся та нахиляв обличчям до плити,де готувалася їжа,погрожуючи зробити її лисою,душив руками за горло,штовхав по приміщенню кухні,через що особа, відносно якого матеріали виділені в окреме провадження,за неї вступився,між ним і ОСОБА_9 виникла бійка. В процесі бійки ОСОБА_9 зняв светр і залишався з голим торсом,після чого з особою, відносно якого матеріали виділені в окреме провадження,перемістився з кухні в коридор,де вони билися. Гончар взяла кухонний ніж та з ним пішла в коридор,де,утримуючи ніж лезом вниз,нанесла ОСОБА_9 ,який знаходився до неї спиною,2-3 тичкові удари в область спини,які мали наслідком подряпини,при цьому мала на меті налякати ОСОБА_9 та вигнати з квартири. Внаслідок цих дій ОСОБА_9 шкоди не зазнав,вилаявся на ОСОБА_10 та розвернувся до неї через правий бік,в цей момент ОСОБА_10 двічі порізала ОСОБА_9 ножем в області правої руки,після чого,побоюючись за своє життя,зачинилась у ванній,а ОСОБА_9 та особа, відносно якого матеріали виділені в окреме провадження,продовжували бійку.В певний момент вона визирнула з ванної у кімнату,побачила,що особа, відносно якого матеріали виділені в окреме провадження ,лежить на підлозі, ОСОБА_9 знаходиться на ньому зверху,продовжує наносити удари і душити коліном у горло ,з метою відволікти ОСОБА_9 від особи, відносно якого матеріали виділені в окреме провадження,вона ножем нанесла ще 2-3 порізи ОСОБА_9 ,після чого останній вихопив у неї ніж,порізавши їй долоню,продовжив бійку з особою, відносно якого матеріали виділені в окреме провадження, а вона знову зачинилася у ванній. Конфлікт тривав приблизно 20 хвилин,а коли настала тиша,у ванну постукав особа, відносно якого матеріали виділені в окреме провадження,повідомив,що «добив» або «прибив» ОСОБА_9 ,повернеться вночі,щоб заховати його труп, та питався,чи є у ОСОБА_10 знайомі,хто може в цьому допомогти,після чого помив руки та пішов з квартири. Увійшовши до кімнати,де відбувалася бійка, ОСОБА_10 побачила на підлозі ОСОБА_9 у крові,яка була навколо на всіх предметах та речах,намагалася надати йому допомогу та підкладала під голову подушку,проте ОСОБА_9 був вже мертвий. В кімнаті на підлозі лежала закривавлена бита,при вході у кімнату лежав ніж.
В процесі бійки вона нанесла ОСОБА_9 ножем поранення на правому плечі та ушкодження у виді порізів в області спини,які очевидно не могли завдати йому серйозних тілесних ушкоджень та не спричинили потерпілому смерті,інші тілесні ушкодження ОСОБА_9 ,в тому числі ножем і битою,наніс особа,відносно якого матеріали виділені в окреме провадження,в той час,коли вона переховувалася у ванній кімнаті.
Всебічно вивчивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності,допустимості,достовірності,а сукупність зібраних доказів-з точки зору достатності та взаємозв*язку,суд прийшов до висновку про недоведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення,виходячи з наступного.
Статтею 7 КПК України закріплені загальні засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.
Відповідно до вимог ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Як випливає із ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 р., кожна людина, звинувачена в скоєнні кримінального злочину, вважається невинуватою до тих пір, поки його провина не доведена відповідно до закону. Кожна людина при визначенні його громадянських прав і обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і неупередженим судом.
Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 Конституції України, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь, поєднуються з такими ж положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції".
Стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачає, що "при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права".
У справі "Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії" від 6 грудня 1988 року Європейський Суд з прав людини встановив, що "принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину, обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь обвинуваченого (підсудного). (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).
Тягар доведення факту вчинення обвинуваченим (підсудним) злочину покладений на сторону обвинувачення і не може перекладатися на захист, чітко та недвозначно висловлено у низці рішень Європейського Суду з прав людини, зокрема, у Рішенні по справі "Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії № 10590/83 від 6 грудня 1988 р. та § 39 Рішення Страсбурзького суду "Капо проти Бельгії" (Capeau v. Belgium) № 4291/98 від 13 січня 2005 року.
Згідно з положеннями ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на користь такої особи.
Судовий вирок, який проголошується ім`ям держави, має бути законним, обгрунтованим і справедливим.
У правовій державі при ухваленні судового рішення не допускається звинувачувальний ухил, по суті якого кожен, хто з`явився перед судом, має бути визнаний винуватим.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції при здійснені правосуддя» визнання особи винуватою у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.
Стаття 115 частина 1 КК України передбачає кримінальну відповідальність за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині(вбивство).
Об*єктивна сторона вбивства характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини,наслідком у вигляді смерті іншої людини та причинним зв*язком між вказаним діянням та наслідком.
З суб*єктивної сторони вбивство є умисним злочином.
У кримінальному провадженні відповідно до положень ст. 91 КПК України підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2)винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення тощо.
Відповідно до ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього кодексу (обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні) покладається на слідчого, прокурора.
Відповідно до ст.370 КПК України, вирок суду має бути законним і обгрунтованим тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.
Згідно ст.373 КПК України,обвинувальний вирок не може грунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Статтею 84 КПК України передбачено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані,отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, суддя і суд встановлюють наявність або відсутність фактів та обставин,що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Процесуальними джерелами доказів є показання,речові докази,документи,висновки експертів.
Аналізуючи докази, представлені в обгрунтування версії обвинувачення про доведеність винуватості ОСОБА_6 , суд встановив наступне.
29.09.2014 р.до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003523 було внесено відомості про розпочате досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення,передбаченого ч.1 ст.115 КК України(а.с.24 т.1)
Згідно протоколу огляду місця події з фототаблицею,29.09.2014 р.на підставі повідомлення чергового по Шевченківському РВ та заяви ОСОБА_6 було оглянуто приміщення квартири АДРЕСА_2 ,де проживає ОСОБА_6 ,в процесі якого на підлозі в кімнаті виявлено труп ОСОБА_8 ,1985 р.н.,з ознаками насильницької смерті.При вході до кімнати виявлений ніж загальною довжиною 33,0 см.з дерев*яною рукояткою та металевим клинком довжиною 21 см.,а також дерев*яна бита загальною довжиною 79,0см з найбільшим діаметром 6,0 см.,найменшим діаметром 3,5см.,вся поверхня якої щільно вкрита нашаруванням та згустками РБК. На підвіконні кухні виявлений слід низу взуття.На порозі при вході до житла,на стіні при вході до житла,на пральній машині,унітазі,в приміщенні кімнати на підлозі та стіні, постільних предметах виявлені нашарування РБК.З приміщення квартири були вилучені предмети одягу з нашаруванням РБК,дерев*яна бита з РБК,ніж з РБК,фрагменти шпалер з РБК,слід низу взуття,які були упаковані та опечатані(а.с.1-44 т.2)
Диск с відеозаписом огляду місця події,який долучений до матеріалів кримінального провадження речовим доказом,був оглянутий в судовому засіданні. Встановлені в ході його проведення фактичні обставини узгоджуються з поясненнями ОСОБА_6 про те,що в приміщенні квартири ,де вона проживала,саме у такому положенні,як зафіксовано на відеозапису,вона виявила ОСОБА_9 на підлозі без ознак життя,вимастила домашній одяг у його крові,коли торкалася тіла з наміром надати ОСОБА_9 допомогу,а потім, коли переміщалась в приміщенні квартири,замастила пральну машину,куди склала забруднений одяг.На підлозі у кімнаті був виявлений кухонний ніж,який використовувався нею у побуті,та бита зі слідами крові,яка до бійки між ОСОБА_9 та особою,відносно якого матеріали виділені в окреме провадження,знаходилась у кімнаті(а.с.45-46 т.2)
В процесі огляду трупа ОСОБА_8 в приміщенні квартири АДРЕСА_2 були виявлені множинні рани,садна та крововиливи.На момент огляду труп одягнутий у брюки спортивні синтетичні,із слідами бурої підсохлої рідини,труси з ділянкою просочення бурої підсохлої рідини.За результатами огляду трупа був складений протокол від 30.09.2014 р.(а.с.47-50 т.2)
Враховуючи ,що при огляді місця події та тіла ОСОБА_8 слідів переміщення трупа в квартирі не виявлено,скупчення крові та її сліди знайдені переважно в приміщенні ,де знаходився труп,суд прийшов до висновку про те,що вбивство потерпілого відбулося в кімнаті безпосередньо на місці знайдення трупа.
Згідно висновкам експерта № 478 від 20.11.2014 р.,№ 67 від 13.02.2015 р.,слід низу взуття,вилучений 29.09.2014 р.під час огляду місця події,придатний для ідентифікації,залишений кросівкою на ліву ногу,вилученою там само(а.с.91-94 т.2)
Зазначені протоколи є належними та допустимими доказами в розумінні ст.85,86 КПК України,проте не викривають саме обвинувачену ОСОБА_6 як особу,що вчинила умисне вбивство ОСОБА_8 ,та не доводять її винуватості,водночас,підтверджують її покази про спосіб проникнення ОСОБА_8 до приміщення її квартири 29.09.2014 р.через вікно у кухні.
Вчинення злочину в приміщенні її квартири,яка є місцем злочину, не виключає можливості його скоєння іншою особою,присутність якої на місці злочину державним обвинуваченням,виходячи із змісту процесуальних документів,визнається як встановлений факт.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 3642 від 30.09.2014 р. у потерпілого ОСОБА_8 виявлені наступні ушкодження:
множинні колото-різані сліпі проникаючі рани тулуба з ушкодженнями правої легені, печінки та селезінки;
відкриті переломи кісток зводу та основи черепа, розливний крововилив під м`якими оболонками головного мозку, ділянка неповного руйнування правої тім`яної долі, відкритий перелом нижньощелепної кістки, множинні забиті рани і крововилив у м`які тканини голови, множинні рубані рани голови з ушкодженнями кісток черепа, садна, синці і забійні рани голови;
конструкційні переломи 3-6 ребер справа по середньо ключичній лінії, садна і синці тулубу;
множинні поверхневі колото-різані рани шиї, тулуба і правої верхньої кінцівки;
садна і синці кінцівок.
Також, згідно вказаного висновку, ушкодження на шиї, тулубі і правій кінцівці ОСОБА_8 являються колото-різаними, які виникли від дії плаского залізовмісного колючо-ріжучого предмету, яким міг бути клинок ножа(а.с.123-132 т.2)
Вказаний висновок узгоджується із висновком експерта № 504 від 26.12.2014 р., відповідно до якого не виключається можливість утворення колото-різаних ушкоджень в області правої бокової поверхні грудної клітини потерпілого від кухонного ножа, який було вилучено під час огляду місця події 29.09.2014 р.за адресою проживання обвинуваченої(а.с.133-140 т.2)
Згідно висновку судово-медичної експертизи Комунальної установи «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР № 23/к від 03.02.2015 р. , причиною смерті ОСОБА_8 є сполучена травма голови й тулуба:
-тупа відкрита черепно-мозкова травма у вигляді: забитих ран, переломів кісток склепіння черепа, крововиливів під м`які оболонки мозку, часткове руйнування мозку у правій тім`яній ділянці мозку, що ускладнилася набряком та дислокацією головного мозку (п.1.1)
- множинні проникаючі колото-різані поранення тулуба з ушкодженням правої легені, селезінки й печінки, з накопиченням крові (700 мл) в правій плевральній та черевній порожнині, що ускладнилися розвитком крововтрати (п. 1.2).
Також, згідно вказаного висновку експерта, вказані вище ушкодження, навіть кожне окремо, було цілком здатне призвести до смерті потерпілого.
Окрім того, згідно п. 2.3.1 висновку, провідну роль у розвитку крововтрати, яка зіграла більшу роль у настанні смерті потерпілого, слід віддати ушкодженням №№ 44, 49-51, 55, які проникають у порожнини тіла та за ходом своїх ранових каналів ушкоджують внутрішні органи потерпілого: праву легеню, селезінку та печінку.
Вказані ушкодження мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що є небезпечними для життя та знаходяться в прямому, закономірному, причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті потерпілого(а.с.103-120 т.2)
В судовому засіданні експерт ОСОБА_11 підтвердив висновки комісійної експертизи № 23/к від 03.02.2015 р.та,з метою їх роз*яснення,показав,що причиною смерті ОСОБА_8 є сполучена травма,яка складається з 2-х груп тілесних ушкоджень,які знаходяться у прямому причинному зв*язку із настанням смерті,що описані в у п.2.1 и 2.3.1 цього висновку,могли окремо привести до смерті особи.Всі травми утворилися протягом дуже короткого проміжку часу(хвилини),могли бути заподіяні як чоловіком,так і жінкою,взаємне розташування потерпілого і нападника змінювались протягом часу нанесення тілесних ушкоджень. Провідну роль у настанні смерті мають проникаючі колото-різані поранення правої легені,селезінки,правої долі печінки,що призвело до масивної крововтрати.
При проведенні слідчого експерименту за участю обвинуваченої ОСОБА_6 з відезаписом,остання показала,що в процесі конфлікту з потерпілим,заподіяла йому травми ножем в область спини зліва,посередині та зправа,можливо,у праву руку,без застосування сили,чим спричинила порізи,всього заподіяла 4-6 поверхневих поранень(а.с.148-179)
Аналогічні показання щодо кількості та характеру тілесних ушкоджень,завданих потерпілому,обвинувачена дала в судовому засіданні.
За змістом вказаного вище висновку судово-медичної експертизи № 3642 від 30.09.2014 р.,у потерпілого ОСОБА_9 були виявлені множинні поверхневі колото-різані рани шиї, тулуба і правої верхньої кінцівки,які у причинному зв*язку із смертю ОСОБА_9 не перебувають,а саме:
№ 39-40-на правій боковій поверхні шиї дві поверхневі рани веретеноподібної форми з ровними краями,розташовані в 4,5 та 9 см.від передньої серединної лінії в середній третині шиї,рани розмірами 6*1,5 см та 5,5*1,5см,передні кінці П-подібні,задні гострокутні(колото-різані);
№ 41,42,43-на задній поверхні правого плеча у верхній треті,розташовані на ділянці 9*3,горизонтальні,поверхневі,зовнішні кінці П-подібні,внутрішньо-гострокутні(колото-різані).Висота цієї ділянки 143 см.від підошовної поверхні стоп;
№ 45- на задній поверхні грудної клітини зправа по лопатковій лінії,в 143 см. від підошовної поверхні стоп,косогоризонтальна,клінік розташований на 10 та 4 години від УЦ,поверхнева,розмірами 3*0,6см.,з рівними краями і додатковим розрізом довжиною 8 см.,що йде від зовнішнього кінця рани.Зовнішній край П-подібний,внутрішній-гострокутий(колото-різана);
№ 48-на задній поверхні грудної клітини зправа по навколо хребтовій лінії на висоті 134 см.вертикальна,поверхнева,з рівними краями,розмірами 2,5*0,5см.нижній кінець М-подібний,верхній-гострокутий(котоло-різана).
Відтак,покази обвинуваченої про характер та локалізацію заподіяних нею потерпілому тілесних ушкоджень повністю узгоджуються з висновком експерта ,яким встановлені поверхневі поранення у потерпілого саме у тих частинах тіла ОСОБА_9 ,які зазначила обвинувачена.
В результат проведення слідчого експерименту за участю судово-медичного експерта,від останнього не надходило заперечень,що заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому і саме тих,які зазначила обвинувачена,за таких обставин,як їх показала обвинувачена,неможливе,а відтак,її покази в цій частині узгоджуються з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами і об*єктивно нічим не спростовані.
За змістом обвинувачення, ОСОБА_6 заподіяла потерпілому всі колото-різані поранення у сукупності,в тому числі проникаючі колото-різані поранення тулуба з ушкодженням правої легені, селезінки й печінки,які перебувають у причинному зв*язку із смертю ОСОБА_8 .
Проте така версія обвинувачення свого об*єктивного підтвердження доказами не знайшла.
Так,пояснюючи на місці механізм заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень,обвинувачена за допомогою макету ножа на прикладі статиста показала,що під час бійки у коридорі ножем «штовхала» ОСОБА_9 ножем в область спини на рівні правої лопатки та демонструвала рух правої руки з ножем прямо від себе ,а під час бійки у кімнаті «стукала» кілька разів ОСОБА_9 ,який в той момент сидів на особі,відносно якого матеріали виділені в окреме провадження,демонструючи рухи руки з ножем зверху вниз в область верхньої частини спини .
При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_9 встановлено,що раневі канали проникаючих поранень № 44,49,50,51,55 направлені знизу вверх,водночас,такого взаємного розташування обвинуваченої та потерпілого,коли вона наносила йому поранення знизу вверх,під час слідчого експерименту не встановлено.
Крім того,за поясненнями експерта ОСОБА_12 в суді,взаємне розташування нападника та потерпілого змінювались протягом часу нанесення тілесних ушкоджень,натомість,при проведення слідчого експерименту ОСОБА_10 показала,що наносила потерпілому удари лише знаходячись позаду нього в область спини,а коли він обертався через праве плече-в область правої руки.
На користь позиції захисту свідчить той факт,що після нанесення йому ушкоджень ОСОБА_10 ,потерпілий продовжував вчиняти активні дії та протягом певного проміжку часу активно бився з особою,відносно якого матеріали виділені в окреме провадження.
Зазначеним вище висновком експерта № 23/к встановлено,що потерпілий був здатний здійснювати активні дії після спричинення йому лише тих ушкоджень,що не знаходяться в причинному зв*язку із настанням смерті,тобто ,за умови отримання ним саме від дій ОСОБА_10 тілесних ушкоджень,що є небезпечними для життя в момент заподіяння та супроводжувались масивною крововтратою,можливість активних дій з боку потерпілого виключається.
Відтак,версія обвинувачення ґрунтується лише на припущеннях та не спростовує поза розумними сумнівами доводи захисту про те,що проникаючи ножові поранення ОСОБА_9 заподіяв особа,відносно якого матеріали виділені в окреме провадження,а протокол слідчого експерименту не є доказом винуватості ОСОБА_6 в умисному вбивстві ОСОБА_8 .
Свідок ОСОБА_13 суду показала,що вона є сусідкою ОСОБА_10 ,приблизно з 2013 р.знає ОСОБА_9 ,якого вважала співмешканцем останньої. Охарактеризувала ОСОБА_9 як любителя випити,часто бачила його нетверезим,у цьому стані він ставав агресивним,зі слів ОСОБА_10 ,бив її.29.09.2014 р. ОСОБА_14 прийшла у гості до ОСОБА_10 приблизно о 10.00 год.,на той момент ОСОБА_15 також знаходився у квартирі обвинуваченої,разом вони вживали алкоголь,а коли горілка скінчилася, ОСОБА_9 приніс ще.В присутності свідка між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 виникла лайка,вони посварилися. Коли свідок пішла до себе, ОСОБА_9 залишався у ОСОБА_10 .З відкритого вікна квартири ОСОБА_10 приблизно о 13.30 год. Повєріна почула крики,лайку,чоловічій та жіночій голоси,стукіт як від ударів об стіну,які продовжувалися приблизно 30 хв. Про ці події свідок повідомила телефоном сина ОСОБА_10 ,однак той був на навчанні та приїхав ,коли вже було тихо.Від сусідки ОСОБА_16 згодом ОСОБА_14 стало відомо,що під час конфлікту у квартирі ОСОБА_10 був другий чоловік, який вбив ОСОБА_9 ,називала прізвище,яке ОСОБА_14 не було відомо.Приблизно через місяць ОСОБА_10 розповіла,що після бійки надавала ОСОБА_9 медичну допомогу,а у його вбивстві участі не брала.
Свідок ОСОБА_17 суду показала,що знає ОСОБА_10 протягом 10 років, ОСОБА_9 кілька разів бачила,він ходив у гості до ОСОБА_10 ,проте з ним не спілкувалась.Зі слів ОСОБА_10 , ОСОБА_9 її бив,свідок кілька разів бачила її з синцями на обличчі.29.09.2014 р.приблизно о 9.00 год.Гноєвая з сусідками зайшли в гості до ОСОБА_10 ,пили горілку,згодом до них приєднався ОСОБА_9 ,між ним та ОСОБА_10 виникла сварка.Десь через півтори години вони із сусідками пішли по домівках,чи залишався на той час ОСОБА_9 у ОСОБА_10 ,не пам*ятає.Протягом дня її вдома не було,а коли увечері повернулася,дізналася про вбивство ОСОБА_9 ,а від працівників міліції стало відомо,що у квартирі ОСОБА_10 був ще особа,відносно якого матеріали виділені в окреме провадження,якого ОСОБА_16 знала особисто,проте того дня не бачила.В той день вона пізніше зустріла ОСОБА_10 ,яка сказала,що ОСОБА_9 вбила не вона.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 показала,що вона проживає в одному будинку з ОСОБА_10 ,була знайома з ОСОБА_9 ,який останні кілька років майже щодня приходив до обвинуваченої,зловживав алкоголем,в теплий період року при відчинених вікнах чула сварки з вікна квартири на 2 поверсі,де проживає ОСОБА_10 ,на підвищених тонах кричав ОСОБА_9 .В день,коли сталися події,дату не пам*ятає за дівністю,свідок ОСОБА_10 не бачила,приблизно о 13.00 год.до неї завітала інша сусідка та розповіла про шум та бійку ,які було чутно з квартири ОСОБА_10 ,а увечері цього ж дня дізналася про вбивство ОСОБА_9 ,проте його обставини свідку невідомі.
Таким чином,жодні з наведених показань свідків обвинувачення не містять відомостей щодо обставин вбивства ОСОБА_8 , і не лише не спростовують показання обвинуваченої щодо обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, але й узгоджуються з показаннями обвинуваченої в тій частині,що у стані алкогольного сп*яніння ОСОБА_9 поводився агресивно,провокував конфлікти,застосовував до ОСОБА_10 насильство,а до його вбивства причетний особа,відносно якого матеріали виділені в окреме провадження.
Натомість,покази ОСОБА_6 про такий мотив застосування ножа,як самозахист від дій ОСОБА_9 ,об*єктивно підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 4187 від 30.09.2014 р.,яким встановлено у ОСОБА_6 ссадна в області правого передпліччя,лівого плеча,крововиливи в області лівого передпліччя,крововиливи в області шиї,рана між 1 та 2 пальцями лівої кісті ,крововиливи в області стегон,які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження,давність їх виникнення не протирічить строку,зазначеному обстеженою,рана виникла від дії предмета з ріжучими властивостями,інші пошкодження виникли від дії тупих предметів(а.с.121-122 т.2),що вказує на застосування до неї фізичного насилля з боку потерпілого.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_19 показав,що у вересні 2014 р.в чергову частину Шевченківського РВ,де він на той час працював начальником слідчого відділення,надійшло повідомлення від жінки про те,що вона вбила людину,зазначила адресу гуртожитку. Прибувши на місце із слідчим Шевченківського РВ ОСОБА_20 ,де їх очікувала ОСОБА_10 ,через поріг зазирнули в приміщення квартири та побачили труп чоловіка із слідами крові,якого впізнали як раніше судимого ОСОБА_9 ,а також ніж та биту у крові. Гончар,яка була у стані сп*яніння,бурмотала,що вбила ОСОБА_9 ,який заліз до неї у вікно,але цього не хотіла,була сварка, ОСОБА_9 намагався завдати їй тілесні ушкодження,інший чоловік,який також був у квартирі,оглушив ОСОБА_9 ,а вона взяла ніж та нанесла ним удари. При огляді квартири були вилучені речі із слідами крові,обставини події встановили зі слів ОСОБА_10 .
Як передбачено ст.97 ч.7 КПК України,у будь-якому разі не можуть бути визнані допустимим доказом показання з чужих слів, якщо вони даються слідчим, прокурором, співробітником оперативного підрозділу або іншою особою стосовно пояснень осіб, наданих слідчому, прокурору або співробітнику оперативного підрозділу під час здійснення ними кримінального провадження.
Відтак, показання свідка ОСОБА_19 ,який обіймав посаду начальника слідчого відділення у частині наданих йому,як керівнику слідства, пояснень іншими особами,не відповідають встановленим законом критеріям допустимості доказів і не можуть бути покладені в основу судових рішень.
Такі висновки суду узгоджуються з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,яка була висловлена в ухвалі від 12 листопада 2015 року, справа № 5-2095км15.
Судом на вимогу сторони обвинувачення був досліджений протокол слідчого експерименту від 12.02.2015 р.з відеозаписом,який долучений до кримінального провадження як речовий доказ(а.с.14-21 т.3)
Ця слідча дія проводилась з метою перевірки показань особи,відносно якого матеріали виділені в окреме провадження,а зазначений протокол є недопустимим доказом та не приймається судом до уваги,виходячи з наступного.
В силу ст.95 КПК України,показання-це відомості,які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним,обвинуваченим,свідком,потерпілим,експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні,що мають значення для цього кримінального провадження. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях,які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих в порядку ст.225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судове рішення показаннями,наданими слідчому,прокурору,або посилатися на них.
Висновки суду повністю узгоджуються з роз`ясненнями Верховного Суду України про порядок застосування зазначеної норми процесуального права у постанові від 21.01.2016 року по справі № 5-249кс15, правовий висновок якого в силу ст. 458 КПК України є обов`язковим для застосування всіх судів загальної юрисдикції.
Відповідно до вказаної постанови Верховного Суду України,суд вважає за необхідне зазначити, що безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним всіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису і відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у частині 1 статті 94 КПК, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.
Недотримання принципу безпосередності призводить до порушення інших засад кримінального провадження: презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальності сторін та свободи в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункти 10, 13, 15 статті 7 КПК). Тому засада безпосередності виступає необхідним елементом процесуальної форми судового розгляду, недотримання її судом, виходячи зі змісту частини другої статті 23 та статті 86 цього Кодексу, означає, що докази, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані допустимими і враховані при постановленні судового рішення судом.
Крім того,з огляду на положення ч. 1 ст. 20, частин 1,4 ст. 42 КПК України обвинувачений, поміж іншого, має право брати участь у кримінальному провадженні, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом, а також має право брати участь під час судового розгляду у допиті свідків обвинувачення або вимагати їхнього допиту.
Захисту такого права вимагає і Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція) (п.1, підп. «d»п. 3 ст. 6), ратифікована Україною. Про обов`язковість застосування положень цієї Конвенції та порушення її положень неодноразово зазначалося в рішеннях Європейського суду з прав людини за позовами проти держави Україна.
Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Положення п. 1 та підп. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції, яка відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», передбачають, що:
«1. Кожен має право на справедливий… розгляд його справи… судом… який… встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
3. Кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права:
d) допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення…»
Як визначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 24 квітня 2008 року у справі «Жогло проти України» (пункти 38-40), усі докази зазвичай мають бути представлені у відкритому слуханні справи в присутності обвинуваченого для забезпечення можливості надати аргументи іншій стороні. Існують винятки з цього правила, але вони не повинні порушувати права захисту. Як загальне правило, пункти 1 та 3 (d) ст. 6 вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечити, а також ставити запитання свідкові обвинувачення, або під час давання показань, або на пізнішому етапі (див. «Люді проти Швейцарії» (Ludi v. Switzerland), рішення від 15 червня 1992 року, п. 49). Обвинувачення не повинно ґрунтуватись виключно чи вирішальною мірою на тих показаннях, які сторона захисту не могла оскаржити (див. «Дурсон проти Нідерландів» (Doorson v. the Netherlands), рішення від 26 березня 1996 року, п. 76).
Якщо обвинуваченому було надано відповідну та належну можливість заперечувати такі показання - або під час їх надання, або на пізнішому етапі - прийнятність їх як доказів як така не суперечить вимогам пунктів 1 та 3 (d) ст. 6.
Відповідно, якщо засудження ґрунтується виключно або вирішальною мірою на показаннях свідків, яких обвинувачений не мав можливості допитати або вимагати їхнього допиту - як під час розслідування, так і під час судового розгляду - право на захист настільки обмежене, що стає не сумісним з гарантіями, передбаченими ст. 6 Конвенції (див. «Унтерпертінджер проти Австрії» (Unterpertinger v. Austria), рішення від 24 листопада 1986 року, пункти 31-33; «Саїді проти Франції» (Saidi v. France), рішення від 20 вересня 1993 року, пункти 43-44; «Лука проти Італії» (Luca v. Italy), п. 40, 27 лютого 2001 року).
Стосовно показань свідків, яких неможливо допитати в присутності підсудного чи його адвоката, Суд нагадує, що п. 1 ст. 6 в поєднанні з п. 3 вимагає від держав-учасниць дій з надання підсудному реальної можливості допитати або вимагати допиту свідків обвинувачення (див. рішення у справі «Садак та інші проти Туреччини» (Sadak and Others v. Turkey), №№ 29900/96, 29901/96, 29902/96 та 29903/96, п. 67, ECHR 2001-VIII).
Аналогічні висновки щодо порушення права обвинуваченого на допит свідків викладені також у рішеннях «Олег Колесник проти України» від 19 листопада 2009 року (пункти 42,43), «Жуковський проти України» від 15 вересня 2011 року (пункти 40-42).
Враховуючи,що обвинувачена як під час досудового розслідування,так і в процесі розгляду справи в суді не мала можливості допитати особу,відносно якого матеріали виділені в окреме провадження,заперечити його покази як свідка обвинувачення,прийняття судом до уваги протоколу зазначеного слідчого експерименту як доказу порушує право обвинуваченої на захист та межує з несправедливістю,що не є сумісним з гарантіями,передбаченими ст.6 Конвенції.
Посилання прокурора на те,що зазначений протокол отриманий в порядку ст.240 КПК України,висновків суду не спростовує,оскільки містить лише показання особи,відносно якого матеріали виділені в окреме провадження та ніяких інших процесуальних джерел доказів, передбачених ч.2 ст.84 КПК України, у ньому не зафіксовано.
Свідок ОСОБА_21 в суді показала,що з ОСОБА_10 вона не знайома,з 2010 по 2014 рік співмешкала з особою,відносно якого матеріали виділені в окреме провадження,а у вересні 2014 р.його розшукувала міліція у зв*язку з вбивством.З його слів їй відомо,що у гуртожитку була бійка,він вдарив когось битою.
Свідок ОСОБА_22 суду показала,що з ОСОБА_10 вона не знайома, проживала у квартирі з матір*ю ОСОБА_21 та її співмешканцем-особою,відносно якого матеріали виділені в окреме провадження.У вересні 2014 р.кілька разів його шукала міліція,а наприкінці місяця у розмові він розказав,що в один з днів проходив повз гуртожитку,куди зайшов до знайомих,разом вони випивали,а потім сталася бійка,він когось вдарив битою,а жінка на ім*я ОСОБА_23 схопила ніж та спричинила цій людині поранення.
Аналізуючи наведене,суд встановив,що зазначені свідки не є очевидцями події злочину,повідомлені ними обставини є показаннями з чужих слів,які в силу ст.97 КПК України не можуть бути допустимими доказами винуватості ОСОБА_6 ,оскільки є похідними від особи,яка причетна до злочину,мала підстави обмовляти обвинувачену ОСОБА_6 з метою уникнути відповідальності за скоєне.
Обставини надання первинних пояснень особою,відносно якого матеріали виділені в окреме провадження,довіри щодо їх достовірності не викликають,оскільки були повідомлені ним у його зв*язку з розшуком працівниками міліції як причетного до вбивства,не є переконливими,складні для спростування стороною,проти якої спрямовані.
Первинні пояснення особи,відносно якого матеріали виділені в окреме провадження,визнані судом недопустимими доказом з мотивів,викладених вище.
Відтак,покази свідків ОСОБА_24 та ОСОБА_22 про обставини спричинення потерпілому тілесних ушкоджень,суд оцінює як недопустимі докази та не приймає до уваги при ухвалені вироку.
Судом були досліджені висновки імунологічних експертиз,а саме:
- № 703 від 28.11.2014, відповідно до якого на кухонному ножі,який виявлено під час огляду місця події,а саме квартири АДРЕСА_2 , виявлено кров, яка не виключає свого походження від потерпілого ОСОБА_8 . Окрім того, на ножі виявлено сліди крові, походження яких не виключається від обвинуваченої ОСОБА_6 (а.с.53-55 т.2)
- № 933 від 17.10.2014, відповідно до якого у змивах з вхідних дверей, на наволочці з дивану у кімнаті, з дверей холодильника, на плямах з фрагментів шпалер із коридору та кімнати квартири виявлені сліди крові, утворення яких не виключається від потерпілого ОСОБА_8 . При цьому, у змивах з поверхні пральної машини виявлені сліди крові, походження яких не виключається від обвинуваченої ОСОБА_6 . Домішок крові від потерпілого ОСОБА_8 не виключається(а.с.56-60 т.2)
- № 934 від 20.10.2014, відповідно до якого на спортивній куртці, в яку була вдягнена ОСОБА_6 29.09.2014 р., виявлені сліди крові ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_8 .На спортивних брюках, в які була вдягнена ОСОБА_6 , виявлено сліди крові ОСОБА_8 (а.с.61-64 т.2)
- № 940 від 17.10.2014, відповідно до якого на спортивних брюках, в яких виявлено потерпілого ОСОБА_8 під час огляду місця події від 29.09.2014, встановлена наявність крові самого потерпілого ОСОБА_8 (а.с.65-67 т.2)
Зазначені висновки узгоджуються з показаннями обвинуваченої і не доводять поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_6 в умисному вбивстві ОСОБА_8 , а доводи захисту,що кров ОСОБА_9 на одязі ОСОБА_10 з*явилась під час надавання йому останньою медичної допомоги,і кров ОСОБА_10 на ножі,яке обвинувачення вважає знаряддям злочину,виникла в той момент,коли ОСОБА_9 вихопив у неї ніж та порізав їй руку,цими висновками спростовані не були.
Водночас,факт надання допомоги ОСОБА_9 з боку обвинуваченої об*єктивно підтверджується протоколом огляду місця події та фото таблицею,де зафіксовано,що зправа від тіла ОСОБА_9 на підлозі знаходиться подушка,підсунута під тулуб,саме у такий спосіб,за поясненнями ОСОБА_10 ,вона хотіла йому допомогти,а з огляду на кількість крові в області голови трупа ОСОБА_9 ,рясного забруднення нею подушки та килиму,самого тіла потерпілого,кров ОСОБА_9 не могла не потрапити на одяг обвинуваченої.
Висновки судових експертиз № 91 від 27.02.2015 р.,згідно якого вилучений 29.09.2014 р.під час огляду місця події ніж до холодної зброї не відноситься(а.с.69-73 т.2);№ 393 від 13.10.2014 р.про те,що вилучені 29.09.2014 р.під час огляду місця події сліди пальців рук залишені ОСОБА_6 та іншою особою(а.с.74-83 т.2),узгоджуються з поясненнями обвинуваченої про те,що ніж є побутовим кухонним,а відбитки пальців на місці події залишені нею,оскільки місцем злочину є приміщення квартири,де вона постійно мешкає,винуватості ОСОБА_6 в умисному вбивстві ОСОБА_9 не доводять,доводів захисту про його вчинення іншою особою не спростовують,більш того,узгоджуються з позицією захисту.
Протокол обшуку із стенограмою до нього від 13.11.2014 р.,в результаті якого за місцем проживання обвинуваченої були вилучені сукня та халат ОСОБА_10 ,п*ять кухонних ножів(а.с.187-205 т.2),винуватості ОСОБА_6 не доводять,оскільки в ході його проведення речей та предметів,належних до даного кримінального провадження,не вилучалось.
Аналізуючи доводи обвинувачення щодо самовикриття ОСОБА_6 ,яке вона зробила у формі зізнання під час звернення до Шевченківського ВР за телефоном «102»(а.с.84-85 т.2),що було досліджено в судовому засіданні,суд встановив таке.
Телефонуючи до міліції з викликом, ОСОБА_6 повідомила наступне(пряма мова):»Ко мне через окно залез мой знакомый,я его убила,адрес…,дата рождения…,залез ОСОБА_9 ».Відповідаючи на питання,чим вбила,пояснила:»…тем,что было под рукой».
В судовому засіданні ОСОБА_6 підвердила,що саме вона телефонувала до міліції та повідомила про подію злочину,проте на той момент була у стані алкогольного сп*яніння,не хотіла залишатися на одинці з трупом ОСОБА_9 ,не усвідомлюючи,що сталося,вважала себе причетною до його смерті.
При проведенні судової психіатричної експертизи № 597 від 22.10.2014 р.(а.с.180-185 т.2), ОСОБА_6 по факту інкримінованого їй правопорушення повідомила,що 29.09.2014 р.у другій половині дня ,це був другий день запою,вона була вдома,зранку з ОСОБА_25 вживала горілку,а потім з подружками вони випили ще. ОСОБА_26 пішов у справах,вона пішла купатися,коли вийшла із ванни, ОСОБА_26 вже повернувся,вліз через вікно.На стукіт,відчинила двері,запросила в дім знайомого подруги особу,відносно якого матеріали виділені в окреме провадження,вони втрьох пили розбавлений спирт. ОСОБА_26 приревнував її до особи,відносно якого матеріали виділені в окреме провадження,та почав лупцювати, особа,відносно якого матеріали виділені в окреме провадження,вступився за неї і вони почали битися,перемістилися в коридор, ОСОБА_26 намагався до неї дотягнутися. Вона схопила ніж і один раз тикнула у нього ножем,порізала собі руку.Ніж випав,вона сиділа на кухні,а вони продовжували битися.Через 10-15 хвилин вона зайшла у кімнату,побачила багато крові,особа,відносно якого матеріали виділені в окреме провадження,лежав на ОСОБА_25 ,їй стало зле і вона пішла на кухню. Через деякий час вони знову почали шуміти, особа,відносно якого матеріали виділені в окреме провадження,стояв,а ОСОБА_26 лежав в кімнаті на підлозі.Через деякий час особа,відносно якого матеріали виділені в окреме провадження,сказав:»Я его добил» та пішов.Вона не могла зателефонувати в «швидку»,сиділа на кухні та допивала горілку.
Такий зміст показів обвинуваченої узгоджується з обставинами події,як вона їх пояснила в судовому засіданні.
За висновком цієї експертизи, ОСОБА_6 хронічним психічним захворюванням не страждала та не страждає ,виявляє психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю,синдром залежності.В період вчинення інкримінованого їй правопорушення ознак тимчасового розладу психічної діяльності не виявляла,а знаходилась у стані простого алкогольного сп*яніння.Відтак,вона могла давати звіт у своїх діях та керувати ними.Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує,потребує протиалкогольного лікування.
На думку сторони обвинувачення,суд має віддати перевагу поясненням ОСОБА_10 про обставини події,які вона надавала під час виклику міліції оператору «102»,незважаючи на те,що в судовому засіданні обвинувачена свою причетність до вбивства ОСОБА_9 заперечувала,при цьому позиція обвинувачення в цій частині жодних аргументів не містить.
Як зазначив Європейський Суд з прав людини у рішенні від 18.12.2008 року (Справа "Луценко проти України",заява N 30663/04) п.49» У своїх попередніх рішеннях Суд встановив, що коли національні судові органи, зіткнувшись з кількома суперечливими версіями подій, поданими однією і тією самою особою, зрештою віддають перевагу показанням, які вона давала слідчим органам, а не тим, що були надані у відкритому судовому засіданні, це само по собі не є підставою для порушення питання за Конвенцією, якщо віддання такої переваги обґрунтоване, а самі показання давалися цією особою за її власним бажанням (див."Камільєрі проти Мальти" (Camilleri v. Malta) (ухвала),N 51760/99, від 16 березня 2000 року). З іншого боку,достовірність доказів виявляється підірваною, якщо їх здобуто з порушенням права "на мовчання" та привілею проти самообвинувачення. Право не свідчити проти себе вимагає, зокрема,від сторони обвинувачення в кримінальній справі не допускати при спробах доведення своєї версії проти обвинуваченого використовувати докази, здобуті за допомогою методів примусу або тиску всупереч волі обвинуваченого (див., зокрема, рішення у справі "Саундерс проти Сполученого Королівства" (Saunders v. the United Kingdom), від 17 грудня 1996 року, Reports 1996-VI, п. 68; та згадане вище рішення у справі "Яллоха" (Jalloh), п. 100). У разі виникнення сумнівів стосовно достовірності певного джерела доказів відповідно зростає необхідність підтвердження його доказами з інших джерел (див., mutatis mutandis, згадане вище рішення у справі "Яллоха" (Jalloh), п. 96).
Доказами з інших джерел,досліджених у судовому засіданні,не пітверджується поза розумними сумнівами,що обвинувачена визнавала свою винуватість у вбивстві ОСОБА_9 під час досудового розслідування,а свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_16 показали в суді,що при спілкуванні з ним після події злочину ОСОБА_10 вказувала на особу,відносного якого матеріали виділені в окреме провадження,як на винуватця у вбивстві ОСОБА_9 .
Крім того,пояснення оператору «102» ОСОБА_6 надавала у стані алкогольного сп*яніння,в умовах незабезпечення її відповідними процесуальними гарантіями проти самовикриття,водночас,сторона обвинувачення використовує пояснення обвинуваченої вирішальною мірою для встановлення фактів,що мають значення для кваліфікації її ж дій.
За висновком суду, це обмежує права захисту обвинуваченої настільки, що справедливість розгляду справи в цілому виявиться підірваною.
Крім того,у викладені версії обвинувачення вбачається непослідовність та маніпулювання фактичними обставинами,що полягає у наступному.
Так,за змістом фактичних обставин,викладених в обвинувальному акті відносно ОСОБА_6 ,та досліджених в судовому засіданні доказів встановлено,що смерть ОСОБА_8 настала внаслідок сполученої травми голови і тулуба,в тому числі відкритої черепно-мозкової травми у виді:забитих ран,переломів кісток склепіння черепа,крововиливів під м*які оболонки мозку,часткове руйнування мозку у правій тім*яній ділянці мозку,часткове руйнування мозку у правій тім*яній ділянці мозку,що ускладнилося набряком та дислокацією головного мозку,яка окремо цілком була здатна призвести до смерті потерпілого. Ці тілесні ушкодження у потерпілого утворилися практично одночасно з колото-різаними пораненнями,і хоча дії по заподіянню цих тілесних ушкоджень в обвинувачення ОСОБА_10 не інкримінуються,висновок обвинувачення за фактом їх заподіяння потерпілому в обвинувальному акті взагалі відсутній.
Згідно з витягом з кримінального провадження № 0004242 від 07.10.2015 р.(а.с.22 т.3) відносно особи ,щодо якого воно виділено в окреме провадження,рішення про повідомлення про підозру цій особі, як і про закриття провадження відносно цієї особи, не прийнято,відтак,у вбивстві потерпілого була звинувачена лише ОСОБА_6 ,хоча це явно не відповідає фактичним обставинам справи,що встановлені судом,вказує на звинувачувальний ухил досудового розслідування,його вибірковість та необ*єктивність.
Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990 р.№ 5 (зі змінами) "Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постанови вироку", усі сумніви відносно доведеності звинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Якщо зібрані у справі докази не підтверджують звинувачення і усі можливості збирання доказів вичерпані, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.
Судом в умовах змагальності процесу досліджені в повному обсязі усі докази, представлені обвинуваченням , проте належних,достовірних допустимих доказів ,які були б достатніми для доведення винуватості ОСОБА_6 поза розумними сумнівами у скоєнні інкримінованого їй злочину ,в ході судового розгляду не встановлено, і можливість збирання доказів вичерпана, що визнано сторонами процесу, які підтвердили відсутність у них інших доказів і доповнень до судового розгляду.
За таких обставин суд зобов*язаний виправдати обвинувачену за недоведеністю її винуватості в скоєнні інкримінованого злочину.
На досудовому розслідуванні відносно ОСОБА_6 був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою з одночасним визначенням розміру застави 24360 гр.,які були внесені обвинуваченою 03.10.2014 р.по квитанції № 151660998.
Враховуючи,що запобіжний захід відносно обвинуваченої судом скасовується,підстав для звернення застави у дохід держави або на виконання вироку у частині майнових стягнень,немає,застава після припинення дії цього запобіжного заходу повертається обвинуваченій.
Відповідно до ст.118,122,124 КПК України,судові витрати на проведення експертиз суд при виправданні з обвинуваченої не стягує.
Речові докази,які долучені до матеріалів кримінального провадження та не містять слідів кримінального правопорушення:сукня з орнаментом у вигляді «кленових» листків, сіро-біло-червоного кольору з коротким рукавом,атласний халат рожевого кольору з мереживом,халат з орнаментом у виді нерівних різнокольорових смуг з поясом,махровий халат світло-синього кольору,п`ять ножів кухонних , мобільний телефон «Сіменс СХ 65» та сім карта, підлягають поверненню обвинуваченій за належністю.
Речові докази-диски з відеозаписом слідчих дій,що долучені до матеріалів кримінального провадження,необхідно залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.
Інші речові докази підлягають подальшому зберіганню у камері схову Шевченківського ВП до набрання законної сили судовим рішенням про встановлення особи ,винуватої в умисному вбивстві ОСОБА_8 .
На підставі ст.368,373,374,392 КПК України,суд-
З А С У Д И В:
Виправдати ОСОБА_6 по обвинуваченню в скоєні злочину, передбаченого ст.115 ч.1 КК України,в зв*язку з недоведеністю її винуватості.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у виді застави-скасувати.
Заставу у сумі 24 360(двадцять чотири тисячі триста шістдесят) гривень,внесені ОСОБА_6 ,код платника НОМЕР_1 ,по квитанції № 151660998 від 03.10.2014 р.банк платника АТ «Райффазен Банк Аваль» відділення № 0857,на розрахунковий рахунок № 0607 ,отримувач ТУ ДСА України в Запорізькій області,код отримувача 26316700,банк отримувача ГУ ДКСУ у Запорізькій області,код банку отримувача 813015,повернути ОСОБА_6 .
Речові докази:
-сукню з орнаментом у вигляді «кленових» листків, сіро-біло-червоного кольору з коротким рукавом ,атласний халат рожевого кольору з мереживом,халат з орнаментом у виді нерівних різнокольорових смуг з поясом, махровий халат світло-синього кольору,п`ять ножів кухонних, які зберігаються в камері схову речових доказів Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області по квитанції № 267 від 29.12.2014 р., підлягають поверненню ОСОБА_6 за належністю;
-мобільний телефон «Сіменс СХ 65» та сім-карта,які зберігаються в камері схову речових доказів Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області по квитанції № 299 від 10.11.2014 р.,- підлягають поверненню ОСОБА_6 за належністю;
-диски з відеозаписом слідчих дій,що долучені до матеріалів кримінального провадження,залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання;
-вісім слідів папілярних узорів,спортивну куртку сірого кольору з нашаруванням РБК ,кофту чорного кольору та штани блакитного кольору з нашаруванням РБК, спортивну кофту та штани з нашаруванням РБК, пару чоловічих кросівок з РБК,светр та футболку з РБК ,дерев`яну биту з РБК,ніж з РБК,фрагменти шпалер з РБК,фрагмент наволочки з РБК,два недопалки цигарок маркування «Столичні»,мікрооб`єкти на дві дактилоплівки,змиви РБК та контролі до них,пачку з під цигарок з нашаруванням РБК,слід низу взуття,джинсові брюки,спортивну кофту,джинсову куртку,які зберігаються в камері схову речових доказів Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області-підлягають подальшому зберіганню у камері схову Шевченківського ВП до набрання законної сили судовим рішенням про встановлення особи,винуватої в умисному вбивстві ОСОБА_8 .
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після його проголошення,а обвинуваченим,що тримається під вартою-в той же строк з моменту вручення копії вироку.
Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення,особам,які не були присутні при проголошенні вироку,його копія не пізніше наступного дня буде направлена поштою.

Головуючий суддя ОСОБА_1
судді ОСОБА_3
ОСОБА_2