Справа № 192/1156/17
Провадження № 1-в/192/396/17
Ухвала
Іменем України
"23" серпня 2017 р. Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне в режимі відеоконференції клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в м. Алчевськ, Луганської області, на даний час відбуває покарання в Солонянській виправній колонії № 21, засудженого вироком апеляційного суду Луганської області від 21 квітня 2008 року, за п.п. 6, 12, 13, ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України до 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

за участю учасників провадження:
засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
представника СВК № 21 ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
Початок строку:27.01.2007 року

Кінець строку: 28.06.2019 року

В С Т А Н О В И В:

Засуджений звернувся до суду з клопотанням про умовнодострокове звільнення від відбування покарання.

В судовому засіданні засуджений просив клопотання задовольнити та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання, пояснив, що він повністю визнав себе винуватим у вчинені злочину, постійно працює, і тому не має часу на участь в заходах, що проводяться в установі.

Захисник клопотання засудженого підтримала та просила його задовольнити, зазначила, що є всі підстави для звільнення засудженого від відбування покарання умовно-достроково, оскільки засуджений постійно працює, дотримується режиму утримання, підтримує зв`язок з рідними та близькими.

Представник ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)» в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував.

Суд, вислухавши засудженого, захисника, представника ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)», думку прокурора, який заперечував проти задоволення клопотання, дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали особової справи засудженого, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню в зв`язку з таким.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, які відбувають покарання, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, тобто умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому суд ретельно з`ясовує ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засудженого, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.

Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.

Як встановлено в судовому засіданні, засуджений, який відбув 3/4 частини строку покарання, працевлаштований в Солонянській виправній колонії №21 з липня 2014 року по теперішній час, на виробництві установи до паросилового цеху СВК -21, до праці ставиться добре. Згідно довідки про заохочення та стягнення (а.с. 10), на даний період часу має дев`ять заохочень, останні з яких застосовані 09 грудня 2016 року, 18 квітня 2017 року. Але враховуючи строк працевлаштування засудженого з липня 2014 року, і те, що за період працевлаштування він в 2014 році заохочень не мав, в 2015 році мав одне заохочення, в 2016 році три заохочення, а в 2017 році лише одне заохочення, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання, засудженого таким, що належно ставиться до праці, оскільки наявні у засудженого заохочення мають не систематичний характер і є недостатніми для оцінки ставлення до праці засудженого, як належне, за весь період відбування покарання.

Визначаючи ступінь поведінки засудженого за весь період відбування покарання, суд виходить з такого.

Сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Засуджений за весь період відбування покарання має три порушення режиму утримання (а.с. 10). Згідно наявних в особовій справі характеристик ( Т. 1 а.о.с. 195, 224, 208, 237, 242, Т. 2 а.о.с. 18) засуджений за весь період відбування покарання характеризувався посередньо, на даний час задовільно, не приймає участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, та в реалізації програм диференційованого виховного впливу, в роботі самодіяльних організацій, тому враховуючи зазначені обставини суд, не може визнати поведінку засудженого сумлінною.

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2016 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким (Т. 1 а.о.с. 60). Наявні матеріали особової справи, не підтверджують особових змін в поведінці засудженого та в ставленні ним до праці.
Враховуючи викладене суд, оцінивши в сукупності досліджені докази, вважає, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення, а лише стає на шлях виправлення.

Посилання захисника засудженого на дотримання засудженим режиму утримання, судом враховано, але при цьому суд зазначає, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 9 КВК України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком засудженого, і виконання даного обов`язку є лише одним з критеріїв, зазначених вище, які в своїй сукупності дають підстави вважати, що засуджений довів своє виправлення.

На підставі вищевикладеного, ст. 81 КК України та керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні клопотання ОСОБА_3 про звільнення його від відбування покарання умовно-достроково відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим з моменту вручення йому її копії.

Головуючий: суддя ОСОБА_1