Ухвала
іменем україни

24 січня 2017року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
засуджених ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
ОСОБА_7 ,

розглянувши у судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на судові рішення у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0001233, за обвинуваченням

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

уродженця м. Кременчука Полтавської області,

мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого: 05 червня 1998 року за ч. 2 ст. 140 КК України 1960 року на 2 роки позбавлення волі зі сплатою штрафу 700 грн.; 07 лютого 2000 року за ст. 17, ч. 2 ст. 140, ст. 43 КК України 1960 року на 3 роки позбавлення волі; 18 листопада 2002 року за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі; 24 листопада 2003 року за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 185, ч. 1, 2 і 4 ст. 70 КК України на 13 років позбавлення волі; звільненого 23 липня 2014 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 1 місяць 1 день,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

в с т а н о в и л а:

За вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 10 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 11 лютого 2016 року, ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією усього належного йому майна.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 грудня 2003 року та остаточне покарання ОСОБА_7 призначено у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією усього належного йому майна.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_6 , щодо якого судові рішення в касаційному порядку не оскаржуються.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_8 порушує питання про скасування судових рішень щодо засудженого ОСОБА_7 та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Посилається на порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вказує, що суд не дав належну оцінку доказам у кримінальному провадженні, не мотивував, чому взяв до уваги одні докази та відкинув інші, не обґрунтував своїх висновків належним чином. Зазначає, що поза увагою суду залишилося те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не мали наміру заволодіти майном ОСОБА_9 , а захищалися від неправомірних дій останнього, який напав на них та спричинив тілесні ушкодження. Вказує, що апеляційний суд здійснив розгляд кримінального провадження у відсутність потерпілого ОСОБА_9 , позбавивши засудженого та його захисника можливості додатково його допитати.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати судові рішення щодо нього та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції з підстав порушення вимог кримінального процесуального закону й неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність. Зазначає, що поза увагою суду залишилося примирення потерпілого із засудженими, який не має претензій до останніх. Вважає, що докази у кримінальному провадженні вказують на те, що він та ОСОБА_6 діяли у стані необхідної оборони, оскільки потерпілий ОСОБА_9 безпричинно напав на них, заподіявши тілесні ушкодження. Вказує, що висновок суду про його участь у розбійному нападі ґрунтується на неналежних доказах та припущеннях. Звертає увагу на порушення апеляційним судом його права на захист, що полягало у позбавленні можливості допитати потерпілого з метою усунення суперечностей в його показаннях. Зазначає, що судом апеляційної інстанції залишено поза увагою клопотання про повторне дослідження обставин. Вказує, що апеляційний суд не навів в ухвалі належних мотивів на обгрунтування своїх висновків про безпідставність доводів, викладених в апеляційних скаргах.

За вироком суду ОСОБА_7 засуджено за те, що він, 09 травня 2015 року, приблизно о 00.10 год., знаходячись неподалік будинку АДРЕСА_2 , за попередньою змовою з ОСОБА_6 , вчинив розбійний напад на потерпілого ОСОБА_9 , поєднаний із застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого, що полягало у нанесенні потерпілому ударів кулаками по голові й тулубу, внаслідок чого останній впав на землю, випустивши мобільний телефон.

Після цього ОСОБА_6 став демонструвати ОСОБА_9 складний ніж у відкритому стані, погрожуючи його застосуванням у разі здійснення опору, а ОСОБА_7 , скориставшись безпорадним станом потерпілого, відкрито заволодів мобільним телефоном «НТС Desire V T328W», спричинивши матеріальну шкоду на загальну суму 1 413 грн.

Намагаючись затримати обвинувачених та повернути викрадене майно, ОСОБА_9 приблизно о 00.20 год. наздогнав ОСОБА_6 та ОСОБА_7 біля магазину «Антошка» на вул. Фрунзе, 107 в м. Полтаві, де останні, з метою утримання викраденого майна та уникнення затримання, нанесли потерпілому численні удари у різні частини тіла, заподіявши легкі тілесні ушкодження із короткочасним розладом здоров`я, зокрема, у виді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синця голови, які утворились не менше ніж від однократної дії тупого обмеженого предмету, якими могли бути пальці рук людини, стиснуті в кулак, нога людини у взутті, або інші предмети із подібними характеристиками, а також у виді різаної рани тулубу та правої кисті, які утворилися не менше ніж від трикратної дії колюче-ріжучого предмету.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_7 на підтримання касаційних скарг, думку засудженого ОСОБА_6 , який вважав, що касаційні скарги підлягають задоволенню, думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у касаційних скаргах, колегія суддів вважає, що касаційні скарги не підлягають задоволенню на таких підставах.

Згідно з положеннями ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог статей 410-411 КПК України доводи щодо неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження є предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який згідно зі ст. 409 КПК України має право на скасування вироку з зазначених підстав.

Відповідно до вимог ст. 419 КПК України в ухвалі суду апеляційної інстанції, зокрема, мають бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали; при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі мають бути зазначені підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

При розгляді кримінального провадження апеляційний суд повною мірою дотримався вимог кримінального процесуального закону.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що доводи касаційних скарг засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 щодо незаконності вироку аналогічні доводам, які були викладені в апеляційних скаргах засудженого та його захисника ОСОБА_10 . Такі доводи були перевірені судом апеляційної інстанції і визнані такими, що не відповідають зібраним у кримінальному провадженні доказам.
Погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, апеляційний суд в ухвалі зазначив, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні розбійного нападу за обставин, викладених у вироку, підтверджено сукупністю досліджених та перевірених в судовому засіданні доказів.

Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_9 про обставини, за яких ОСОБА_7 та ОСОБА_6 напали на нього та, застосувавши фізичне насильство, та заволоділи його майном, а також спричинили тілесні ушкодження. Наведені показання потерпілого суд обгрунтовано визнав достовірними, оскільки вони узгоджуються з іншими доказами у справі, зокрема, з показаннями потерпілого під час слідчого експерименту, в ході якого він вказав місце розбійного нападу, пояснив про обставини та механізм спричинення йому тілесних ушкоджень. Також такі показання підтверджуються висновком судово-медичної експертизи про характер та ступінь тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_9 , їх локалізацію, час та механізм утворення; висновком додаткової судово-медичної експертизи про те, що тілесні ушкодження у ОСОБА_9 могли утворитися у строк та за обставин, вказаних потерпілим під час проведення слідчого експерименту; показаннями свідка ОСОБА_11 про те, що під час несення ним служби як працівником патрульно-постової служби ОСОБА_9 повідомив про розбійний напад на нього і на місці події було затримано ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , при чому у ОСОБА_7 в кишені був виявлений мобільний телефон потерпілого, а на ОСОБА_6 потерпілий вказав як на особу, що погрожувала йому ножем та заподіяла поранення; показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , сукупністю інших доказів.

Суд дав повну і всебічну оцінку доказам у кримінальному провадженні та дійшов обгрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку. Судом досліджено всі обставини, які могли мати значення для прийняття правильного рішення. Докази, на яких побудовані висновки суду, є належними, допустимими, достатніми і достовірними.

Судами першої та апеляційної інстанції ретельно перевірялися доводи ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які заперечували вчинення ними розбійного нападу та пояснювали, що захищалися від неправомірних дій ОСОБА_9 , який напав на них та спричинив тілесні ушкодження, та обгрунтовано визнані такими, що не відповідають дійсності, оскільки суперечать зібраним у кримінальному провадженні доказам.

Таким чином, суд дійшов обгрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України. Підстав вважати, що діям засудженого дано неправильну правову оцінку, немає.

Суд апеляційної інстанції, розглядаючи кримінальне провадження за поданими апеляційними скаргами, відповідно до вимог ст. 419 КПК України належним чином проаналізував доводи, наведені в апеляційних скаргах, дав на них вичерпні відповіді і обґрунтовано залишив апеляційні скарги без задоволення, мотивувавши своє рішення належним чином.

Посилання в касаційних скаргах засудженого ОСОБА_7 та захисника як на підставу для скасування ухвали апеляційного суду на нездійснення цим судом повторного дослідження доказів, не ґрунтуються на вимогах ч. 3 ст. 404 КПК України.

Відповідно до вимог названої норми, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, даних, які могли б свідчити про дослідження таких обставин судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, під час апеляційного розгляду встановлено не було, тому суд апеляційної інстанції не мав процесуальних підстав для повторного дослідження доказів, переглянув вирок із дотриманням вимог ст. 404 КПК України та, погодившись із висновками місцевого суду щодо оцінки таких доказів, не порушив принцип безпосередності судового розгляду.

При цьому апеляційним судом не було встановлено обставин, які свідчили б про необхідність додаткового допиту потерпілого ОСОБА_9 , тому розгляд кримінального провадження за відсутності останнього під час апеляційного розгляду не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Таким чином, ухвала апеляційного суду є законною та обґрунтованою, вона відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК України.

Інших істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути кримінальне провадження і винести законні та обґрунтовані рішення у кримінальному провадженні, не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 10 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 11 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3