АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 грудня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

суддів ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 20.10.2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20.10.2016 року ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілим, а кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0003474 від 25.03.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_7 закрито.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, згідно ст.12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості. При цьому, обвинувачений свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, відшкодував потерпілому завдану злочином шкоду, раніше не судимий, з потерпілим примиривя, а потерпілий просив суд звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України.

Захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний суд скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині вирішення питання щодо речових доказів, постановити нову ухвалу, якою повернути речові докази ОСОБА_7 .

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_6 зазначив, що у відповідності до ст.ст. 100, 160-166, 170-174 КПК України речові докази у справі мають бути повернуті володільцю і не можуть бути предметом конфіскації. Кримінальне правопорушення, інкриміноване ОСОБА_7 , відноситься до категорії приватного обвинувачення, а потерпілий від обвинувачення відмовився, пославшись на примирення з обвинуваченим.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників апеляційного розгляду, провівши судові дебати, вивчивши матеріали справи, обговоривши і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20.10.2016 року ОСОБА_7 під час конфлікту з ОСОБА_8 дістав пістолет моделі «ПМ-Т» № НОМЕР_1 калібру 9 мм Р.А. та здійснив чотири постріли в область ніг ОСОБА_8 , спричинивши легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Вказаною ухвалою конфісковано речові докази: пістолет моделі «ПМ-Т» № НОМЕР_1 калібру 9 мм Р.А., який був знаряддям вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, а також протирку каналу ствола та одну кулю.
Відповідно до ст. 100 КПК України при вирішенні судом питання щодо речових доказів може бути застосовано лише спеціальну конфіскацію. Застосування інших видів конфіскації речових доказів щодо речових доказів законом не передбачено.
Відповідно до ст.96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.
Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 здійснювалось за ч. 2 ст. 125 КК України, санкція якої передбачає менш суворі види основних покарань ніж позбавлення волі або штраф у розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже при прийнятті рішення щодо речових доказів у даному кримінальному провадженні суд не мав права застосовувати конфіскацію.
Разом з тим, вчинення кримінального правопорушення з використанням травматичної зброї, яка є обмеженою у обігу, на думку колегії суддів, виключає можливість повернення такої зброї власнику, незалежно від законності підстав володіння правопорушником такою зброєю.
Відповідно до постанови Кабінету міністрів України «Про дозвільну систему» № 576 від 12.10.1992 року питання щодо анулювання дозволу на право володіння травматичною вогнепальною зброєю та вилучення такої зброї належить до повноважень органів дозвільної системи.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність направлення речових доказів до органів дозвільної системи для вирішення питання щодо їх вилучення.
Керуючись ст.ст.404, 405 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 20.10.2016 року, якою ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України на підставі ст. 46 КК України, скасувати в частині конфіскації травматичного пістолету моделі «ПМ-Т» № НОМЕР_1 калібру 9 мм Р.А., протирки каналу ствола та однієї кулі і направити вказані речові докази до органів дозвільної системи Солом`янського району м. Києва для вирішення питання про право на зберігання і носіння ОСОБА_7 травматичною зброєю.
Врешті ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 20.10.2016 року залишити без змін.
Ухвала Апеляційного суду міста Києва може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________