Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/11/17
Провадження №: 1-кп/332/63/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 липня 2017 р.м. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за обвинуваченням: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, який має середню освіту, не одруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-26.09.2012 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ст..128 КК України до 240 годин громадських робіт;

- 12.09.2013 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.389 КК України до 1 місяця арешту. звільнився 17.10.2013 року по відбуттю строку покарання;

- 13.02.2015 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст.263, 75 КК України до трьох років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробувальним терміном 1 рік;

- 22.04.2015року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст.185 КК України до чотирьох років позбавлення волі На підставі ст.ст.75,76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 3 роки,

- у вчиненні злочину, передбаченого ст. 263 ч.1 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Згідно пред`явленого органом досудового розслідування обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті від 28.12.2016 р.,приблизно на початку травня 2016 року у невстановлений досудовим розслідуванням день приблизно об 18-00 годині, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись на території свиноферми, яка знаходиться у с. Богданівка Павлоградського району Дніпропетровської області в одному з покинутих приміщень вказаної ферми без передбаченого законом дозволу шляхом привласнення знайденого придбав предмет. Який згідно висновку експерта № 279/280/281-16 від 26.07.2016 року відноситься до обрізів мисливських рушниць моделі ІЖ-К 16-го калібру, виготовлених саморобним способом шляхом переробки рушниці промислового виготовлення (видаленням приклада та вкорочення ствола до довжини 417 мм), що було зроблено не встановленим в ходе досудового слідства особою, є бойовою гладко ствольною вогнепальною зброєю НОМЕР_1 калібру придатною для здійснення пострілів.

Після цього, продовжуючи свій злочинний умисел ОСОБА_9 , не маючи передбаченого законом дозволу, незаконно переніс зазначену вогнепальну зброю до приміщення своєї квартири АДРЕСА_2 , де в подальшому зберігав до того часу, як 13 липня 2016 року приблизно о 13-50 години, діючи з тим же наміром без передбаченого законом дозволу, взявши з вказаного місця, де незаконно зберігалася вогнепальна зброя, зазначену вогнепальну зброю, ОСОБА_9 , зберігаючи при собі, незаконно переніс її до 1-го піж їзду будинку АДРЕСА_3 , де із даної вогнепальної зброї, здійснив чотири постріли угору, в повітря.

Далі, ОСОБА_9 , продовжуючи вищезазначений умисел, не маючи передбаченого законом дозволу, незаконно переніс зазначену вогнепальну зброю до будинку АДРЕСА_4 , де сховав її у квітнику, біля 1-го під`їзду вказаного будинку, де в подальшому зазначену зброю, було виявлено і вилучено працівниками поліції.

Обвинувачений ОСОБА_9 у судовому засіданні вину не визнав і відмовився від дачі показань.

Під час судового розгляду на підтвердження вини ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 263 ч.1 КК України, сторона обвинувачення посилалась на наступні докази: показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , протоколи огляду місця події, предметів, протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, висновки експертів, речові докази.

Судовий розгляд проведено в межах обвинувачення за ст.263 ч.1 КК України, відповідно до вимог ст. 337 КПК України.

Так свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_9 є її сином. Приблизно у травні 2016 року в денний час вона чула якісь постріли. Вийшовши на вулицю, побачила що ОСОБА_15 сидить на лавочці, він був напідпитку. В руках у нього не було ніяких предметів. Потім прийшли працівники поліції. Стали її допитувати про постріли та зброю. Але у них вдома ніякої зброї немає і не було. Потім вони запитали про дозвіл на обшук квартири. Вона їм дозволила. Протокол не складали і нічого не знайшли Поліція її повідомила, що сусіди кажуть, що у них вдома є зброя.

Так, свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що приблизно весною 2016 року він із ОСОБА_16 пили пиво біля кіоску по вул. Сєченова. Чули постріли. та побачили чоловіка метрів за сто від них, в руках якого знаходився обріз, але самого пострілу він не бачив. Не пам`ятає, чи в той же день його допитували, чи в інший, і пред`являли фотознімки для впізнання. Він впізнав того чоловіка за формою тулуба. Не пам`ятає чи підписував в поліції документи чи ні.

Так, свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що вона нічого не пам`ятає, її ніхто не допитував і нікого вона не бачила.

Так, свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що приблизно весною - влітку 2016 року вона знаходилась дома по АДРЕСА_5 , і чула звуки, схожі на постріли. Подумала, що стріляють петардами. Але нікого не бачила, хто стріляв.

Так, свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що приблизно весною 2016 року до неї приходили працівники поліції і питали про ОСОБА_9 . Вона хоч і проживає разом з ним в одному під`їзді по АДРЕСА_5 , але вона його не пам`ятає.

Згідно протоколу огляду предметів, а саме коробки, в якій знаходиться зброя , 11 жовтня 2016 року за участю ОСОБА_16 та ОСОБА_12 в ході якого останні пояснили, що саме таку зброю вони бачили в руках у хлопця, якого вони впізнавали під час слідчих дій, який стріляв вгору у дворі по АДРЕСА_3 .

Згідно протоколу огляду від 13.07.2016 р. за участю обвинуваченого ОСОБА_9 , в ході якого останній вказав на місце, по вул. Республіканській, де він викинув обріз.

Згідно протоколу огляду місця події від 13.07.2016 року за участю криміналіста, в ході якого було вилучено три гільзи та пластикову деталь червоного кольору.

Згідно висновку судової дактилоскопічної експертизи від 23.09.2016 року № 1506-д встановлено, що сліди папілярних узорів по вісях з розмірами 27х26 мм та 39х28 мм які були вилучені 13.07.2016р. під час огляду місця події за адресою м. Запоріжжя, вул.. Республіканська,68 придатні для ідентифікаціїї особи: сліди папілярних узорів рук з розмірами по вісях 19х28 мм та 7х13 мм вилучені там же для ідентифікації особи не придатні. Сліди папілярних узорів з розмірами по вісях 27х26 мм та 39х28 мм, які були вилучені 13.07.2016 р. під та огляду місця події за адресою: м. Запоріжжя, вул. Республіканська,68, залишені не ОСОБА_9 .

Згідно висновку судової балістичної експертизи № 279/280/281-16 від 26.07.2016 року встановлено, що вилучений в ході огляду місця події 13.07.2016 року предмет біля буд. 68 по вул.. Республіканській в м. Запоріжжі відноситься до обрізів мисливських рушниці і три гільзи, вилучені в ході огляду місця події 13.07.2016 р. біля будинку « 27-а по вул.. Сєченова в м. Запоріжжі, відносяться до частин мисливських патронів центрального бою 16 калібру, і які стріляні з обрізу рушниці № НОМЕР_2 . Деформація дульця гільз виникла в результаті їх розвальцювання при пострілі. На частинах гільз характерних слідів контактної взаємодії магазинного спорядження не виявлено.

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.07.2016 року за участю свідка ОСОБА_16 , в ході якого ОСОБА_16 опізнав ОСОБА_9 , який стріляв з обрізу вгору біля будинку по вул. Сєченова.

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.07.2016 року за участю свідка ОСОБА_12 , в ході якого останній пояснив, що він впізнав ОСОБА_9 за рисами обличчя, і якого він бачив 13.07.2016 р. у дворі по вул. Сєченова, де він стріляв з обрізу вгору.

Свідки сторони обвинувачення неодноразово за судовими викликами не зв`являлися до суду, приводи застосовані судом до них виконані не були, у зв`язку з чим суд не мав можливості допитати свідка ОСОБА_16 обвинувачення, а прокурор не виконав обов`язок покладений на нього КПК України та не доставив свідків обвинувачення до суду для їх допиту.

Заслухавши пояснення свідків, захисника, доводи прокурора, дослідивши письмові матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 7 КПК України закріплені найважливіші засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Стаття 2 КПК України встановлює, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а, відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України та ч. 4 ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у справі «Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Відповідно до ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: у тому числі подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, у відповідності до положень ч. 1 ст. 92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно зі ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Суд, оцінивши у сукупності наявні у справі докази в порядку ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, ґрунтуючись на засадах справедливості, виваженості та неупередженості та керуючись законом, в їх сукупності, вважає, що в діях ОСОБА_9 відсутній склад будь-якого злочину, а пред`явлене обвинувачення не знайшло своє підтвердження в ході судового слідства з огляду на наступне.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Як позначив Європейський суд з прав людини по справі «Капо проти Бельгії», в кримінальних справах питання прийняття доказів належить досліджувати загалом в світі пункту 2 статті 6 Європейської Конвенції про захист з прав людини і вимагає воно, окрім іншого, щоб тягар доказування лежав на стороні обвинувачення.

Оцінюючи кожний вказаний доказ окремо як показання, які згідно з ч.4 ст.95 КПК України безпосередньо сприйняті під час судового засідання, суд вважає їх належними, оскільки вони стосуються предмету доказування, та допустимими.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні речові докази, суд вважає, що вони ніяким чином не підтверджують вину ОСОБА_9 у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 263 ч.1 КК України.

Аналізуючи покази свідків з боку обвинувачення, суд вважає, що жоден із свідків не бачив що саме ОСОБА_9 стріляв з обрізу, а свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні у судовому засіданні не підтвердив свої пояснення в ході впізнання за фотознімками з приводу того, що він бачив, що ОСОБА_17 стріляв з обрізу вгору.

Аналізуючи висновки судової балістичної та судової дактилоскопічної експертиз суд встановив, що сліди пальців на обрізі залишені не ОСОБА_9 а іншою особою.

Аналізуючи пояснення свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_18 в ході пред`явлення особи для впізнання за фотознімками суд встановив, що Свідок ОСОБА_16 не підтвердив свої пояснення, так як суд не мав змоги його допитати, а свідок ОСОБА_18 запам`ятав тільки фігуру ОСОБА_9 а обличчя не запам`ятав.

Інших переконливих доказів, які б підтверджували пред`явлене ОСОБА_9 обвинувачення суду не надано.

Частиною 1 статті 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Суд, оцінюючи всі докази за даним кримінальним провадженням в їх сукупності, враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України»). Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (рішення у справі «Вєренцов проти України»).

Так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, рішенні у справі «Коробов проти України», в якому зазначалось, що суд при оцінці доказів, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неоспорюваних презумпцій факту, який знайшов свій вияв в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст. 17 КПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, і не може ґрунтуватись на припущеннях.

Аналіз перерахованих вище доказів на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими у процесі судового розгляду й оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом і оцінюючи кожен доказ окремо з точку зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності і взаємозв`язку, та враховуючи, що можливості для збору додаткових доказів вичерпано і не пропонується стороною обвинувачення.

Стороною обвинувачення залишилися нез`ясованими обставини, які мають суттєве значення для законного та обґрунтованого вирішення даного кримінального провадження та ухвалення обвинувального вироку, а тому суд приходить до вмотивованого висновку, що стороною обвинувачення не здобуто і не надано жодних переконливих доказів, що в діях ОСОБА_9 наявний склад злочину, передбаченого ст. 263 ч.1 КК України, і оцінка яких була б позбавлена відповідних сумнівів щодо наявності в діях обвинуваченого складу злочину, а тому обвинувачений ОСОБА_9 підлягає виправданню у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 263 ч.1 КК України, відповідно до положень Конституції України та з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, ухвалюється виправдувальний вирок.

Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Якщо обставини, передбачені пунктами 1, 2 частини першої цієї статті 284 цього Кодексу виявляються під час судового розгляду, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.

Долю речових доказів вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:
ОСОБА_8 визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 263 ч.1 КК України, та виправдати його у зв`язку з відсутністю у його діях складу злочину, передбаченого ст. 263 ч.1 КК України.

Речові докази: три гільзи червоного кольору та пластмасова деталь (контейнер для дробу), які передані на зберігання до камери зберігання Заводського ВП ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області знищити; обріз мисливської рушниці №У-34129 моделі ІЖ-К 16 калібру. Переданий на зберігання Заводського ВП знищити; слід пальців рук у кількості 4 штук, долучені до кримінального провадження залишити у кримінальному провадженні.

На виконання вимог ч.6 ст.376 КПК України доручити секретарю судового засідання копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а також копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суду м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1