Провадження № 1-кп/127/395/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.06.2017 м. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0005590 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Тульчин Вінницької області, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, вдови, пенсіонерки, інваліда 2-ї групи, зареєстрованоїу та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

21 серпня 2015 року близько 16:30 годин ОСОБА_5 , перебуваючи в дворі свого будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті неприязних стосунків, пов`язаних з тим, що в дворі постійно грають та шумлять діти, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, підійшовши до малолітніх ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , умисно нанесла останній один удар рукою в область правого вуха. В результаті нанесеного удару малолітня ОСОБА_8 отримала тілесне ушкодження у вигляді синця на правій вушній раковині, яке згідно висновку судово-медичної експертизи №1196 від 22.08.2015 року є легким тілесним ушкодженням.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у скоєнні інкримінованого їй злочину при зазначених вище обставинах спочатку не визнала, потім заявила, що вона визнає вину та суду пояснила наступне.

Вона проживає у цьому будинку 35 років, в домі проживає багато старих людей. Ніколи в неї ні з ким не було конфліктів до тих пір, поки не приїхали ОСОБА_9 . Саме з того періоду в їх дворі діти почали грати у футбол, при цьому в двір часто сходяться діти зі всього мікрорайону. Вони голосно б`ють м`ячом по воротам гаражів, які розташовані навпроти будинку, тому в тих квартирах, де балкони і вікна виходять у двір неможливо знаходитися. Вона неодноразово робила дітям зауваження, також інші сусіди скаржилися на шум, але діти продовжували грати. 21.08.2015 р. їй подзвонила сусідка та попросила забрати в дітей м`яч. Вона вийшла у двір, підійшла до ОСОБА_7 та ОСОБА_10 та попросила віддати їй м`яч, зауваживши, що він повинен прийти за м`ячем з мамою. На що ОСОБА_11 наклонилася до ОСОБА_12 та сказала, щоб він не віддавав їй м`яч, бо вона дурна. Її образила така поведінки дівчинки, тому вона правою рукою дала їй ляпас по обличчю. Вона шкодує про вчинене, однак вважає, що у тому, що сталося винні батьки дітей, які дозволяють своїм дітям грати в футбол в дворі, де живуть старі хворі люди цілий день.

Потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила наступне. В той день вона грала м`ячем в дворі з ОСОБА_13 . Спочатку був ще хлопчик, але він пішов до дому. До них вийшла ОСОБА_5 і сказала віддати їй м`яч. Однією рукою вона забрала м`яч в ОСОБА_12 , а іншою вдарила її по правій щоці і по вуху. Вона заплакала та пішла до дому. На її плач вийшла мати. ОСОБА_5 також обзивала її образливим словом.

В судовому засіданні була допитана свідок ОСОБА_14 , яка повідомила наступне. Вона була вдома і почула крики з двору, такі як зазвичай дорослі сваряться на дітей. Вона виглянула у вікно і побачила, як до дітей підбігла ОСОБА_5 з криками, забрала м`яч в ОСОБА_12 та вдарила ОСОБА_15 . ОСОБА_11 схопилася за вухо і стала плакати, з будинку повибігали сусіди. В цей час ОСОБА_16 стояв поруч.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні повідомила наступне. Вона була вдома, вікна її квартири виходять у двір. 21.08.2015 р. десь після обіду вона почула сильний плач дитини, тому виглянула з вікна кухні, побачила, як ОСОБА_18 побігла до дому, тримаючись за щоку. В їх дворі не багато дітей, але їм часто роблять зауваження дорослі з приводу шумних ігор.

В судовому засіданні малолітній свідок ОСОБА_19 , допитаний в присутності законного представника матері, повідомив наступне. 21.08.2015 р. він грав в дворі з ОСОБА_20 Нагорною м`ячем. Вони не шуміли, не били сильно ні по яким воротам. До них підходила ОСОБА_5 і казала, щоб вони не грали та не заважали. Потім вона підійшла до них, забрала в нього м`яч і вдарила ОСОБА_15 лівою рукою у вухо. Оля заплакала і побігла до дому. Коли ОСОБА_5 підійшла, ОСОБА_11 сказала йому, щоб він віддав м`яч їй, а не ОСОБА_5 , тоді вона її вдарила.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні повідомила наступне. Вона була вдома, коли почула сильний крик дитини, вона виглянула у вікно і побачила, як ОСОБА_18 з плачем побігла до дому, тримаючись за вухо.

В судовому засіданні були досліджені документи, надані сторонами кримінального провадження, а саме:

-протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 21.08.2015 року, згідно якого ОСОБА_6 просить притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 , яка 21.08.2015 року біля 16:30 години перебуваючи в дворі будинку АДРЕСА_2 нанесла її донці ОСОБА_8 тілесні ушкодження;

-постанова про залучення представника потерпілого від 10.09.2015 року;

-висновок експерта № 1196 від 22.08.2015 року, згідно якого у ОСОБА_8 були виявлені тілесні ушкодження, а саме синець на правій вушній раковині. Вказані ушкодження у ОСОБА_8 належать до легких тілесних ушкоджень, виникли від дії тупого твердого предмета (предметів), давністю утворення, можливо, 21.08.2015 року;

-протокол проведення слідчого експерименту від 16.09.2015 року за участю потерпілої ОСОБА_8 , законного представника ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_22 , згідно якого остання розповідала про обставини нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень ОСОБА_5 та показує, як саме все відбувалося;

-фото таблиця до протоколу слідчого експерименту від 16.09.2015 року, згідно якої проводився огляд місця події за фактом нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень з відтворенням за участю свідка ОСОБА_14 , де остання показує на місце та обставини події, які вона бачила;

-протокол проведення слідчого експерименту від 21.09.2015 року за участю потерпілої ОСОБА_8 , законного представника ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_19 , згідно якого останній розповідав про обставини нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень ОСОБА_5 та показав, як саме все відбувалося;

-фото таблиця до протоколу слідчого експерименту від 21.09.2015 року, згідно якої проводився огляд місця події за фактом нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень з відтворенням за участю свідка ОСОБА_19 , де останній показує місце події, які він бачив;

-протокол проведення слідчого експерименту від 21.09.2015 року за участю потерпілої ОСОБА_8 , законного представника ОСОБА_6 , згідно якого потерпіла розповідала про обставини нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_5 та показала, як саме все відбувалося;

-фото таблиця до протоколу слідчого експерименту від 21.09.2015 року, згідно якої проводився огляд місця події за фактом нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень з відтворенням за участю потерпілої ОСОБА_8 та її законного представника ОСОБА_6 , де ОСОБА_8 показує місце події та вказує на обставини нанесення їй тілесних ушкоджень;

-характеристика на ОСОБА_5 від 08.09.2015 року, згідно якої скарг за місцем її проживання від сусідів не надходило;

-довідка з КЗ ВОНЦ «Соціотерапія» від 17.09.2015 року, згідно якої ОСОБА_5 на диспансерному та наркологічному обліку не перебуває;

-довідка з КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. Ющенка» від 23.09.2015 року, згідно якої ОСОБА_5 на обліку не значиться.

-виписка із медичної карти хворого ОСОБА_5 від 24.11.2016 року;

-рішення лікарсько-консультативної комісії №383 від 30.11.2016 року;

-скарга мешканців будинку АДРЕСА_2 від 28.08.2015 року, згідно якої мешканці будинку скаржаться на здійснення неналежного виховання дітей в квартирах АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , яка не була ніде зареєстрована;

-довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 06.02.2017 р., згідно якої у ОСОБА_5 наявна 2-га група інвалідності;

-витяг з кримінального провадження від 21.08.2015 року;

Оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд вважає, що винуватість обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй злочину доведена досудовим розслідуванням та знайшла повне підтвердження в судовому засіданні з огляду на таке.

Так ОСОБА_5 визнала свою провину у тому, що вона рукою дала ляпас по обличчю ОСОБА_8 . Потерпіла ОСОБА_8 та свідки ОСОБА_19 і ОСОБА_14 також підтвердили, що ОСОБА_5 рукою нанесла один удар малолітній ОСОБА_8 по обличчю. Інші свідки, а саме ОСОБА_21 , ОСОБА_17 стверджували, що вони бачили, як ОСОБА_11 побігла до дому з плачем, тримаючись за вухо. Вказані показання потерпілої та свідків були перевірені досудовим розслідування шляхом проведення слідчих експериментів зі свідками та потерпілою, які були досліджені в судовому засіданні. Наявність в потерпілої тілесних ушкоджень підтверджується висновком СМЕ №1196 від 22.08.2015 р. Таким чином факт нанесення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень малолітній ОСОБА_8 доведений в судовому засіданні належними та допустимими доказами.

Однак ОСОБА_5 стверджувала, що до такого вчинку її спонукала поведінка потерпілої, яка образила її словами, а також те, що діти тривалий час грали в дворі в футбол, не зважаючи на зауваження дорослих, тому роздратування її не виникло спонтанно.

Суд вважає, що неправомірні дії обвинуваченої не можуть виправдовуватися такими мотивами, оскільки потерпілою є малолітня дитина, яка в силу свого віку та фізичних можливостей не може протистояти дорослій людині. Крім того фізичне насильство не може протиправно бути застосовано до будь-кого, крім випадків, коли необхідно припинити протиправну злочинну поведінку. В даному випадку поведінка потерпілої такою не була.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

При визначенні виду та міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що обтяжують та пом`якшують її покарання.

Зокрема судом враховано, що ОСОБА_5 раніше не судима, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання компрометуючих даних не надходило.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 суд вважає повне визнання вини, те, що обвинувачена є людиною похилого віку, інвалідом ІІ групи.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.

За таких обставин, суд вважає, що покаранням необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення нею нових злочинів буде штраф.

Законним представником потерпілої ОСОБА_6 в інтересах малолітньої ОСОБА_8 був заявлений цивільний позов до ОСОБА_5 про стягнення майнової шкоди в сумі 1090 грн. та відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 грн. Свої вимоги позивач мотивувала наступним.

У даному кримінальному провадженні визнано потерпілою її малолітню доньку. Внаслідок нанесення удару їй ОСОБА_5 , дитина отримала тілесні ушкодження, проходила лікування, оскільки в неї проблеми з зором, стан її здоров`я погіршився внаслідок вчиненого відносно неї злочину. На лікування було витрачено 1090 грн, що підтверджується відповідними документами. Крім того після вчинення злочину психічний стан дитини змінився, вона часто плакала, була пригніченою, оскільки було принижено її честь та гідність. Моральні страждання позивач оцінила в 5000 грн. та просила стягнути кошти на користь ОСОБА_8 .

В судовому засіданні законний представник потерпілої ОСОБА_6 позов підтримала.

Обвинувачена ОСОБА_5 заявила, що позов визнала, однак зауважила, що законним представником потерпілої не було надано документів, які підтверджують, що лікування потерпіла ОСОБА_8 проходила в зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями.

Захисник ОСОБА_23 просила відмовити у позові як у необґрунтованому.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Так законним представником потерпілої суду не було надано доказів того, що внаслідок отриманих травм ОСОБА_8 проходила лікування, на яке було витрачено кошти. Адже згідно висновку СМЕ №1196 від 22.08.2015 р. вона отримала тілесні ушкодження у вигляді синця на правому вусі, медичні документи надані з приводу лікування зору, що ніяк не пов`язано з подією злочину і його наслідками.

За таких обставин суд вважає, що у стягненні майнової шкоди слід відмовити, оскільки дані позовні вимоги позивачем доведені не були.

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди потерпілому, суд враховує положення Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 р., зокрема п. 4, який встановлює, що відповідно до ст.137 ЦПК (1502-06) у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. А також п. 9 вказаної Постанови, згідно якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Виходячи із наведеного суд вважає, що безумовно потерпіла зазнала певних моральних страждань внаслідок вчинення відносно неї злочину ОСОБА_5 та має право на відшкодування такої шкоди. Однак, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що потерпілим моральна шкода оцінена невірно. Оцінюючи моральну шкоду в значну суму 5000 грн., законним представником потерпілого не надано жодного доказу в підтвердження позовних вимог морального характеру. Тому суд оцінює моральну шкоду спричинену потерпілій в 1500 грн. та вважає, що ця сума підлягає стягненню з ОСОБА_5 , оскільки між понесеними потерпілою моральними стражданнями та протизаконними діями ОСОБА_5 є прямий причинний зв`язок, в решті позовних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України та ст. 65 КК України, ст. ст. 1167, 1177 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити їй покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі вісімсот п`ятдесят гривень в дохід держави.

Цивільний позов законного представника потерпілого ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 одну тисячу п`ятсот гривень відшкодування моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення.

Суддя: