Справа № 727/1438/17
Провадження № 1-кс/727/456/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 лютого 2017 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

слідчого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

сторони кримінального провадження:

потерпілий ОСОБА_3

прокурор ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці справу за скаргою потерпілого ОСОБА_3 на постанову від 06.02.2017р. прокурора Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_4 про відмову в задоволенні клопотання щодо вручення повідомлення про підозру, -

ВСТАНОВИВ:
Потерпілий ОСОБА_3 звернувся до суду з скаргою в якій просить скасувати постанову від 06.02.2017р. прокурора Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_4 про відмову в задоволенні клопотання щодо вручення повідомлення про підозру.

В скарзі посилається на те, що 02.02.2017 року він, як потерпілий, звернувся з клопотанням до Чернівецької місцевої прокуратури про складання та вручення письмових повідомлень про підозру по ч. 3 ст. 382 КК України начальнику ПФК в Чернівецькій області ОСОБА_5 та колишньому начальнику ГУ ПФУ м. Чернівці ОСОБА_6 , оскільки вказані особи протягом року умисно не виконували рішення Вінницького апеляційного адміністративного суду від 03.02.2016 року стосовно призначення йому пенсії державного службовця.

Зазначає, що листом від 07.02.2017 року, який він отримав 10.02.2017 року, йому була надана копія постанови від 06.02.2017 року прокурора Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_4 про відмову в задоволенні клопотання.

Вважає, що спрокурор своєю відмовою порушує вимоги КПК України та його права як потерпілого, а тому просить суд скасувати оскаржувану постанову як незаконну та зобовязати прокурора здійснити вищевказану процесуальну дію по данному кримінальному провадженню.

В судовому засіданні потерпілий скаргу підтримав з підстав викладених в ній.

Прокурор в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні скарги.

Заслухавши доводи сторін, вивчивши скаргу та матеріали кримінального провадження, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до п. 7 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником...
Судом встановлено, що 19.04.2016р. за заявою ОСОБА_3 внесено відомості до ЄРДР №№000068 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України.

06.02.2017р. прокурором Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_4 винесено постанову про відмову в задоволенні клопотання щодо вручення повідомлення про підозру.

Відповідно до ч.3 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора.

Відповідно до п.11 ч.2 ст. 36 КПК України, прокурор уповноважений повідомляти особі про підозру.

Пунктом 3 частини 1 стаття 276 КПК України визначено, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Як слідує з оскаржуваної постанови, прокурор мотивує свою відмову в задоволенні клопотання тим, що на даний час в ході досудового розслідування по кримінальному провадженню №000068 ним не здобуто об`єктивних даних та доказів, які б відповідно до вимог ст.ст. 276 КПК України, давали достатні підстави для повідомлення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про підозру у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, тобто в даному випадку прокурор, не встановивши наявності достатніх доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення не зобов`язаний повідомляти останнім про підозру.
Даючи системний аналіз вищевказаним нормам КПК України, приходжу до висновку, що прокурор в своїй діяльності є самостійною процесуальною особою, який приймає процесуальні рішення, передбачені ст..36 КПК України, а тому вирішення питання щодо зобов`язання прокурора оголосити особі про підозру не відноситься до компетенції слідчого судді, суперечить загальним засадам кримінального судочинства та порушує вимоги ст. 22 КПК України щодо змагальності сторін.

Також, підсумовуючи вищевикладене приходжу до висновку, що зобов`язання судом слідчого виконати процесуальні (слідчі) дії, які просить здійснити потерпілий ОСОБА_3 , фактично зумовить собою підміну судом повноважень органу досудового розслідування, зокрема сторони обвинувачення, що в свою чергу суперечить загальним засадам КПК України.

Отже, перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування прокурором норм матеріального та процесуального права при винесенні постанови від 06.02.2017р. про відмову в задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_3 , вважаю, що прокурор ОСОБА_4 діяв в межах повноважень передбачених КПК України, а тому скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303 309 КПК України,

УХВАЛИВ:
Відмовити в задоволенні скарги потерпілого ОСОБА_3 на постанову від 06.02.2017р. прокурора Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_4 про відмову в задоволенні клопотання щодо вручення повідомлення про підозру.

Ухвала оскарженню не підлягає і заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1