Справа № 302/249/16-к
Провадження № 1-кп/309/22/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року м. Хуст

Колегія суддів Хустського районного суду Закарпатської області у складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання: ОСОБА_4

з участю прокурора: ОСОБА_5

захисника обвинуваченого: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хуст кримінальне провадження № 0000035 від 21.01.2016 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Синевір Міжгірського району, мешканця АДРЕСА_1 , освіта неповна середня, одруженого, пенсіонера, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч. 1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

21 січня 2016 року біля 12 години ОСОБА_7 , перебуваючи в будинку АДРЕСА_2 разом з власником будинку ОСОБА_8 , де останній розпивав спиртне та примушував також вживати спиртне ОСОБА_7 , у результаті чого між ними виникла словесна сварка на рахунок того, що останній не хоче вживати алкогольні напої з ОСОБА_8 .. Під час словесної сварки та образ зі сторони потерпілого ОСОБА_8 до ОСОБА_7 між ними виникла штовханина, яка переросла у бійку, в результаті якої ОСОБА_8 виштовхав ОСОБА_7 зі свого будинку на подвір`я, де на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та маючи змогу керувати ними, піднявши із землі вибитий ним з рук потерпілого ОСОБА_8 кухонний ніж, з метою вбивства останнього, почав ним умисно наносити удари по тілу ОСОБА_8 в ході чого між останніми затіялась боротьба у процесі якої вони впали на вкриту снігом землю, а ОСОБА_7 продовжував наносити ножем удари по тілу ОСОБА_8 .

Після цього, з метою приховування слідів злочину, ОСОБА_7 взявши господарський віник позамітав ним всі сліди від крові на снігу, затягнув ОСОБА_8 до його будинку, де останнього і було виявлено мертвим та йдучи вулицею Прохідна у напрямку свого місця проживання навпроти будинку АДРЕСА_3 викинув віник у річку, чим саме намагався його знищити.

У результаті своїх протиправних дій ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_8 відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 7 від 22.02.2016 р. тілесні ушкодження у вигляді синця на обличчі зліва овальної форми, що виник від дії тупого твердого предмета по ударному механізму дії та двадцять колото-різаних ран, а саме: на проекції нижньої щелепи зліва косо-поздовжня рана; на боковій поверхні шиї справа починаючи з підборіддя чотири різані рани; на боковій поверхні лівого плеча косо-повздовжня та нижче від неї на 0,5 см. рана; на проекції лівої ключиці по підпахвинній лінії зліва на проекції 4-го ребра непроникаюча, нижче від неї на 15 см. рана; на проекції медивидного відростка вертикального напряму рана підреберною дугою справа по середньо-ключичній лінії рана на нижній третині бокової поверхні лівого стегна; рана на боковій поверхні лівої гомілки; рана на рівні 10-го ребра справа по передньо-підпахвинній лінії непроникаюча; рана на передній поверхні правого стегна на середній третині та на нижній третині; біля пупка зліва непроникаюча рана; рана на вказівному пальці та на великому пальці справа; колото-різана рана в ділянці шиї з пошкодженням трахеї, сонної артерії , що призвело до масивної зовнішньої кровотечі та шоку, який і став безпосередньою причиною смерті ОСОБА_8 .. Дані тілесні ушкодження спричинені внаслідок дії твердого предмету, що має гостро-ріжучу поверхню по ударному механізму дії, сторонньою особою, вкладаються в час пригоди та є прижиттєвими і стосовно живих осіб кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, що мають прямий причинний зв`язок із настанням смерті.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні злочину передбаченого ст. 115 ч.1 КК України, визнав повністю і показав, що 21.01.2016 року приблизно 12 години, знаходячись вдома у ОСОБА_8 , під час розпивання останнім спиртних напоїв, між ними виникла сварка, яка переросла в бійку, в ході якої він схопив ніж і вони впали на землю. Сам факт нанесення ударів ножем ОСОБА_8 та те, що замітав віником сліди від крові не пам`ятає.

Потерпіла ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилася. Подала суду заяву в якій просить справу розглядати без її участі. Претензій до обвинуваченого матеріального та морального характеру немає.

Обвинувачений ОСОБА_7 вважає, що досліджувати інші докази не має необхідності, зміст та значення ст. 349 КПК України йому зрозумілі.

Беручи до уваги, що ОСОБА_7 повністю визнав свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, його показання відповідають суті пред`явленого обвинувачення, суд за згодою обвинуваченого та учасників судового розгляду, враховуючи, що не оспорювалися фактичні обставини справи, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України визнає їх встановленими в судовому засіданні та вважає недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, роз`яснивши при цьому учасникам судового розгляду наслідки застосування даної статті КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_7 дослідженням висновків експерта та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

Вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч. 1 КК України, крім визнання вини, також підтверджується:

- протоколом огляду місця події від 21.01.2016, під час якого здійснено огляд дворогосподарства біля № 79 по вул. Прохідна смт. Міжгір`я та ілюстративною таблицею до нього (т. 1 а. пр. 19-34);

- висновком експерта-цитолога № 23 від 26.02.2016 р. ( т. 2 а.пр. 20-25);

- висновком експерта-цитолога № 24 від 24.02.2016 р. ( т. 2 а.пр. 37-41).

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, яке кваліфікується за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 38 від 03.03.2016 ОСОБА_7 , 1944 року народження, ознак психічного захворювання не виявляє. В період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, психічним захворюванням не страждав і не страждає ним в теперішній час. В період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння ОСОБА_7 ознак тимчасового розладу психічної діяльності не виявляє. В період вчинення інкримінованого йому діяння міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. В даний час може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Застосування примусових заходах медичного характеру не потребує. /т. 2 а. пр. 240-244/.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження, після дослідження представлених сторонами в судовому засіданні доказів за клопотанням сторони захисту, яке було підтримане іншими учасниками судового розгляду, на підставі ухвали колегії суддів від 26.05.2016 року призначено стаціонарну комплексну судову психологічну експертизу, оскільки питання наявності у обвинуваченого ОСОБА_7 стану фізіологічного афекту при призначенні слідчим судово-психіатричної експертизи на вирішення експертам не ставилось і таке експертами не досліджувалось.

Згідно акту № 95 від 13.07.2016 року комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» ОСОБА_7 на момент інкримінованих йому дій у стані фізіологічного афекту не перебував. Не перебував він також і в іншому емоційному стані, який міг би суттєво вплинути на його свідомість та діяльність. За даними експериментально-психологічного дослідження у ОСОБА_7 виявлені виражені органічні порушення в кіркових відділах лобних областей (атрофічний процес), які могли суттєво вплинути на його психічний стан на момент інкримінованих йому дій. Але дане питання відноситься до експертів-психіатрів. /т.3 а. пр. 113-115/.

Ухвалою колегії суддів від 28.09.2016 року за клопотанням сторони захисту призначено стаціонарну комплексну судову психолого-психіатричну експертизу через наявні розбіжності між висновком стаціонарної судово-психологічної експертизи № 95 від 13.07.2016 р. та висновком судово-психіатричної експертизи № 38 від 03.03.20016 р., так як не враховано виявлені виражені органічні порушення в кіркових відділах лобних областей ОСОБА_7 , які могли суттєво вплинути на його психічний стан, на момент інкримінованих йому дій.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 170 від 09.11.2016 року на даний час ОСОБА_7 страждає хронічним психічним захворюванням у формі деменції змішаного кірково-підкіркового типу, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих йому дій також страждав хронічним психічним захворюванням у формі деменції змішаного кірково-підкіркового типу, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих дій ОСОБА_7 в стані тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не перебував. За своїм психічним станом ОСОБА_7 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом. /т. 3 а. пр. 144-148/.

В ході судового розгляду прокурор заявив клопотання про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у виді його госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, посилаючись на те, що на момент розгляду даного кримінального провадження в суді обвинувачений ОСОБА_7 за своїм психічним станом не може віддавати звіт в своїх діях і керувати ними та потребує застосування відносно нього примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні із звичайним наглядом.

Адвокат обвинуваченого ОСОБА_6 просить суд застосувати до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у вигляді амбулаторного лікування по місцю проживання обвинуваченого під наглядом психіатра та терапевта, посилаючись на його важкий соматичний стан, судинну деменцію та перестарілий вік.

У відповідності до ч. 3 ст. 19 КК України не підлягає покаранню особа, яка вчинила злочин у стані осудності, але до постановлення вироку захворіла на психічну хворобу, що позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії(бездіяльність) або керувати ними. До такої особи за рішенням суду можуть застосовуватися примусові заходи медичного характеру.

Згідно ст. 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Згідно із ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе та інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Пленум Верховного Суду України у п.3 своєї постанови № 7 від 03.06.2005 року "Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування" роз`яснив, що зазначені примусові заходи мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.

Ухвалою Хустського районного Закарпатської області від 05.01.2017 року ОСОБА_7 змінено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді поміщення до психіатричного закладу із звичайним наглядом, в умовах, що виключають небезпечну поведінку особи до Берегівської обласної психіатричної лікарні.

Так, під час розгляду справи в суді встановлено, що ОСОБА_7 захворів на психічну хворобу, яка позбавляє його можливості усвідомлювати значення своїх дій (бездіяльності) або керувати ними.

Враховуючи, що ОСОБА_7 , вчинивши злочин, передбачений ч. 1 ст. 115 КК України у стані осудності, але захворів на психічну хворобу до постановлення вироку, тому він потребує за своїм психічним станом застосування до нього примусових заходів медичного характеру.

Випискою № 38 із медичної картки стаціонарного хворого обласної психіатричної лікарні м. Берегово від 09.06.2017 р. ОСОБА_7 активної психотичної симптоматики не виявляє. Критика відсутня, спокійний. Поведінка впорядкована. До оточуючих байдужий, коло інтересів звужене. Відмічається підвищена плаксивість, сльозливість. Потребує часткового стороннього нагляду та догляду: їжу приймає після спонукань, санітарно-гігієнічні процедури виконує при сторонній допомозі. Настрій благодушний. Тони серця ослаблені, діяльність аритмічна. У зв`язку з коливанням артеріального тиску неодноразово оглянутий терапевтом, діагноз: ішемічна хвороба серця. Кардіосклероз атеросклеротичний. Миготлива аритмія, нормо систолічна форма. Враховуючи наявність судинної деменції, важкість соматичного стану, потребу в частковому сторонньому догляді та нагляді, відсутність суспільної небезпеки та агресії до оточуючих, може перебувати на амбулаторному лікуванні по місцю проживання під наглядом психіатра та терапевта.

В судовому засіданні лікар-психіатр Міжгірської районної лікарні ОСОБА_10 після ознайомлення з висновком судово-психіатричного експерта № 170 від 09.11.2016 року, випискою № 38 з медичної картки стаціонарного хворого роз`яснила, що ОСОБА_7 можливо забезпечити лікування в умовах амбулаторного нагляду, оскільки останній агресії не виявляє та потребує більшої терапії і нагляду, а також лікування серця.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 вчинив інкриміноване йому діяння в стані осудності, але захворів на психічну хворобу до постановлення вироку, тому він потребує за своїм психічним станом застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом. Однак суд враховує і ту обставину, що наявність у ОСОБА_7 судинної деменції, важкість соматичного стану, ішемічної хвороби серця, потребу в частковому сторонньому догляді та нагляді, відсутність суспільної небезпеки та агресії до оточуючих, беручи до уваги, що ОСОБА_7 перебуває під наглядом у стаціонарі обласної психіатричної лікарні м. Берегово з 06.01.2017 р., надані консультації в судовому засіданні лікарем психіатром Міжгірської районної лікарні про можливість забезпечення лікування в умовах амбулаторного нагляду, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_7 може перебувати на амбулаторному лікуванні по місцю проживання під наглядом психіатра та терапевта.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись вимогами ст. 93, п. 1 ч. 1 ст. 94 КК України, ст.ст. 395, 503, 506, 513 КПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И В:

Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_1 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку по місцю проживання під наглядом психіатра та терапевта.

Запобіжний захід ОСОБА_7 , до набрання ухвалою законної сили, залишити попередній - поміщення до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Речові докази по справі, зазначені у постанові про визнання речових доказів старшого слідчого СВ Міжгірського ВП Хустського ВП ГУ НП у Закарпатської області ОСОБА_11 від 22.01.2016 року /т. 1 а. пр. 62-63/ віник, два змиви речовини бурого кольору, шапку та рукавицю, мобільний телефон марки «Самсунг», простирадло зі слідами бурого кольору, шапку та піджак, штани зеленого кольору, зимові ботінки, одяг потерпілого ОСОБА_8 , які знаходяться на зберіганні в Міжгірському відділенні поліції Хустського ВП ГУНП України в Закарпатській області знищити.

Виконання ухвали в частині знищення речових доказів покласти на Міжгірський відділ поліції Хустського ВП ГУНП України в Закарпатській області про що повідомити Хустський районний суд Закарпатської області в місячний строк.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Закарпатської області через Хустський районний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя підпис: ОСОБА_1

судді підпис: ОСОБА_2

підпис: ОСОБА_3

З оригіналом вірно:

Суддя Хустського

районного суду ОСОБА_1