В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 348/1357/16-к
Провадження № 1-кп/348/28/17

15 травня 2017 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі : головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Надвірна кримінальне провадження № 0000609 про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , із середньою технічною освітою, працюючого на сезонних заробітках, одруженого, на утриманні нікого немає, не судимого, громадянина України,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_6 умисно заподіяв потерпілій ОСОБА_4 легкі тілесні ушкодження.

Злочин вчинено за наступних обставин.

04 листопада 2015 року в АДРЕСА_1 , приблизно о 13.00 год. обвинувачений ОСОБА_6 під час словесного конфлікту із ОСОБА_4 на ґрунті тривалих неприязних особистих відносин з приводу користування земельною ділянкою та її межі, умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний і протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, наніс удар рукою в ділянку грудей потерпілої. Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_4 було заподіяно тілесні ушкодження у виді подряпини передньої поверхні грудної клітки, що згідно висновку експерта № 280 від 05.11.2015 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Крім того неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_4 було також заподіяно моральні страждання, які вона оцінює в 8000 грн.

Допитаний в якості обвинуваченого ОСОБА_6 в судовому засіданні вину свою в інкримінованому йому злочині не визнав, також заперечує спричинення потерпілій будь-якої моральної шкоди, і дав в суді показання про те, що він проживає разом зі своєю родиною в АДРЕСА_1 . З потерпілою ОСОБА_4 , яка є їх сусідою, в них існують давні неприязні стосунки із-за користування земельною ділянкою, зокрема стосовно меж земельних ділянок, так як потерпіла постійно стверджує, що він, ніби-то, пригородив її земельну ділянку.

Стосовно події 04 листопада 2015 року обвинувачений пояснив наступне. Того дня він ставив огорожу на своєму городі. В нього працювало десь зо 8 підсобних робочих. Приблизно о 12 год. йому привезли камінь і хлопці разом з ним його розвантажували. В цей час під`їхало «таксі», з якого вийшла ОСОБА_4 разом зі своєю дочкою. Побачивши його, дочка потерпілої запиталася, що він робить і чому зайшов в її межу. Він відповів, що мурує паркан по існуючій межі, та заліз в канаву (рів), щоб показати, де саме є фундамент паркана і тоді в цей час боковим зором запримітив, як попри нього пролетіла палиця, на яку опиралася ОСОБА_4 . Він підставив руку і, щоб уникнути удару, зловив палицю правою рукою. В цей час дочка потерпілої почала кричати, що її маму б`ють, а сама потерпіла що її вбивають. Проте жодних ударів він ОСОБА_4 не наносив і за одяг останню не шарпав. Свою провину у нанесенні ударів потерпілій не визнає, в цивільному позові просить відмовити, оскільки вважає, що ніяких моральних страждань ОСОБА_4 не перенесла, а навпаки, він фактично є потерпілим від дій ОСОБА_4 , що та оговорює його. Також зазначив, що жодних освідчень він не проходив і з відповідними заявами на дії потерпілої також нікуди не звертався. Просить винести стосовно нього виправдувальний вирок.

Незважаючи на не визнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини у пред`явленому йому обвинуваченні, його вина повністю доводиться іншими зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, будучи допитаною в судовому засіданні в якості потерпілої ОСОБА_4 суду підтвердила, що проживає на даний час в зв`язку з похилим віком і необхідністю догляду за нею в м.Надвірна в своєї дочки, однак сама родом з АДРЕСА_1 має житловий будинок по-сусідству з домогосподарством обвинуваченого. Протягом останніх років між ними існує конфлікт з приводу меж їх земельних ділянок.

04 листопада 2015 року її дочка ОСОБА_8 збиралася їхати в смт.Битків, подивитися на господарство і вона попросилася поїхати з нею. Вони викликали «таксі» і ним приїхали в село приблизно о 12,00 - 13.00 год. Вийшовши з машини біля свого господарства, вона побачила, що її паркан посунутий, стовпці повалені, рів практично засунутий землею. ОСОБА_6 біля паркана не було, він в той час знаходився коло машини, з якої розвантажували камінь. Її дочка ОСОБА_9 спустилася в рів, щоб повизбирувати сміття, а вона, підійшовши до паркана подивитися на фундамент, обурюючись від побаченого, сама до себе каже: «що ж вони роблять? Воді немає куди текти, що за її пліт зайшли». ОСОБА_6 вона не кликала до себе, але коли повернулася, побачила його поруч себе. Він схопив її за груди і почав штовхати, на що вона почала кричати. Її дочка вийшла з рову і практично розборонила їх, ставши між ними, та питалася, чого він б`є. Тоді ОСОБА_6 відпустив її і пішов назад до себе на подвір`я. Цей інцидент тривав загалом до 5 хвилин. Після цього дочка намагалася дзвонити в поліцію та селищну раду, однак не дочекавшись нікого, вони рейсовим «бусом» поїхали в м.Надвірну. Вона почувала себе погано, її боліло в грудях і вдома вирішили відвезти її в лікарню. Від отриманих ударів в неї були синці на грудях. За свої протиправні дії обвинувачений жодного разу не покаявся та не попросив в неї вибачення, а навпаки, у всьому звинувачує її, що ніби-то вона намагалася його побити, чого вона не робила, а тому просить покарати його згідно закону. Окрім того просить стягнути з обвинуваченого моральну шкоду, яку вона оцінює в 8000 грн., оскільки перенесла фізичну біль, страх за своє здоров`я, сором перед оточуючими за отримані садна, незручності в житті, порушення звичайного життєвого ритму, її надалі постійно мучать болі.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона проживає в м.Надвірна і є дочкою потерпілої ОСОБА_4 . Самі вони родом з смт.Битків Надвірнянського району, де в мами є житловий будинок по сусідству із родиною ОСОБА_6 . Між їх родинами вже тривалий час існують неприязні стосунки через межі їх земельних ділянок. Її мама ОСОБА_4 на даний час проживає з нею, оскільки в силу свого віку потребує постійного догляду.

04 листопада 2015 року вона зібралася поїхати в смт.Битків Надвірнянського району, подивився до будинку, до городу та їх господарства в цілому. Довідавшись про це, її мама також попросилася поїхати разом з нею. Вони викликали «таксі», яким і приїхали в село. Машина зупинилася неподалік від їх господарства, і вийшовши з «таксі», вони побачили, що сусід ОСОБА_6 мурує паркан, а саме фундамент до нього. Мама почала говорити сама до себе, обурюючись тим, що ОСОБА_10 зайшов на їх межу, що засунув рів землею і т.д. Вона допомогла мамі підійти до хвіртки, а сама спустилася в рів, щоб повизбирувати сміття. Коли вона знаходилася в канаві, то почула, як її мама кричить: «чого мене б`єш?». Обернувшись на крик мами, вона побачила, як ОСОБА_6 тримає її за груди і штовхає. Вона сказала, щоб той відпустив маму і зловила його за руку, однак він на її слова не зреагував. Тоді вона втиснулася між ними обома і фактично розняла їх. Вона після цього зателефонувала в поліцію повідомити про інцидент, але їй відповіли, що на той час немає кому приїхати. Оскільки якраз тоді їхав рейсовий автобус, вони обоє з мамою сіли в нього і приїхали в м.Надвірна. Вона відвела маму додому, а сама пішла в відділ поліції та в РДА, де пізніше їй сказали відвезти маму в приймальний покій Надвірнянської ЦРЛ на огляд. В лікарні маму оглянули, було видно подряпини на грудях, і мама жалілася, що її в грудях пече. Наступного дня вони пройшли судову медичну експертизу.

Судом не встановлено жодних обставин, які б свідчили про наявність у свідка будь-якого мотиву, щоб обмовити обвинуваченого.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні ствердив, що він 04 листопада 2015 року допомагав ОСОБА_6 розвантажували камінь в АДРЕСА_1 , так як той мурує паркан до свого господарства. Приблизно о 12-13 год. під`їхала машина «таксі», якою приїхали дві жінки старша і молодша. Вийшовши з машини, одна з них почала кричати, чого ОСОБА_12 мурує паркан не там, де треба, що вони не мають права тут бути і т.д. Тоді старша жінка підійшла до паркана і палицею порвала натягнуті жилки. На це до неї підійшов ОСОБА_6 і між ними почалася словесна перепалка, хоча в основному кричала старша жінка. Однак, чи наносив ОСОБА_6 потерпілій будь-які удари, він не бачив, так як сам знаходився у вантажній машині, а обвинувачений з потерпілою не були повністю в полі його зору. Також він не бачив, чи замахувалася старша жінка своєю палицею на ОСОБА_6 .

Аналогічні за змістом даним показанням дав пояснення стосовно обставин справи допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 .
Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні ствердив, що він проживає в смт.Битків Надвірнянського району. 04 листопада 2015 року він був очевидцем того, як приблизно в обідню пору в село приїхали на «таксі» ОСОБА_4 разом зі своєю дочкою. Вийшовши з машини, ОСОБА_4 почала всім обурюватися, зокрема з приводу того, що ОСОБА_15 мурує паркан. Ломпас ОСОБА_12 почав до неї щось говорити, а вона в цей час замахнулася на нього палицею, на яку опиралася. ОСОБА_6 підставив руку і відмахнувся від можливого удару, а тоді повернувся і пішов до машини на своє подвір`я. Він не бачив, щоб ОСОБА_6 наносив ОСОБА_4 будь-яких ударів.

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 в скоєнні злочину також доводиться письмовими доказами, зокрема:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 04.11.2015 року, з якого вбачається, що 04.11.2015 року в АДРЕСА_2 приблизно о 13.00 год. ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_4 тілесні ушкодження (а.с.104);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 28.07.2016 року за участю ОСОБА_4 , та фототаблицею до нього, згідно якого вона детально розповіла про обставини нанесення ОСОБА_6 їй тілесних ушкоджень 04.11.2015 року в смт.Битків по вул. Шевченка (а.с.76-85);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 28.07.2016 року за участю свідка ОСОБА_14 , та фототаблицею до нього, згідно якого він розповів про обставини події 04.11.2015 року в смт.Битків по вул. Шевченка, зокрема інциденту між потерпілою ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_6 (а.с.86-89);

- висновком експерта № 280 від 05.11.2015 року, з якого вбачається, що у ОСОБА_16 виявлено такі тілесні ушкодження: подряпини передньої поверхні грудної клітки, які отримані від дії тупого твердого предмету з обмежуючою травмуючою поверхнею, може відповідати терміну утворення, вказаним підекспертною і згідно Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень відноситься до легких тілесних ушкоджень. Характер, локалізація виявлених тілесних ушкоджень не виключають можливості його утворення і від одного удару рукою або ногою у вказану анатомічну ділянку, в кількості не менше двох фізичних контактних дій (а.с.92);

Посилання обвинуваченого та сторони захисту на те, що потерпілій могли заподіяти тілесні ушкодження інші особи, або потерпіла, на їх думку, могла сама собі нанести тілесні ушкодження з метою оговорити обвинуваченого та притягнути того кримінальної відповідальності, суд вважає надуманими, нічим не підтвердженими і такими, що заперечуються висновком експерта № 280 від 05.11.2015 року, згідно до якого характер та локалізація виявлених у ОСОБА_4 тілесних ушкоджень не виключають їх утворення і від одного удару рукою або ногою у вказану анатомічну ділянку.

Даний факт підтвердив в судовому засіданні експерт ОСОБА_17 , показання якого суд визнає належними в частині з проведених експертного дослідження та отриманих за його наслідками результатів, і який пояснив, що ним було здійснено обстеження ОСОБА_4 у відповідності до положень законодавства України. Зроблені висновки у акті цілком і повністю відповідають дійсності, тобто за своєю суттю є правдивими. Крім того експерт наголосив, що в процесі даного дослідження було з`ясовано, що подряпини потерпілою не могли бути отримані в наслідок заподіяння їх самому собі. Наявні подряпини могли утворитися тільки в результаті зовнішнього впливу іншої особи, а не від падіння.

Зазначені докази по справі зібрані відповідно до вимог кримінально - процесуального закону, вони є допустимими, та такими, що в їх сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим діяння, інкримінованого йому стороною обвинувачення, відповідають показанням потерпілої та свідків у справі і які, на думку суду, повністю спростовують позицію захисту щодо відсутності достатніх доказів спричинення тілесних пошкоджень потерпілій обвинуваченим ОСОБА_6 та можливості відсутності причинного зв`язку між діями обвинуваченого (у випадку спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 ) та наявними тілесними ушкодженнями потерпілої ОСОБА_4 .

Також судом не встановлено порушення кримінально-процесуальних норм при прийнятті протоколу-заяви про вчинення кримінального правопорушення від 04.11.2015 року. Даний протокол - заява про вчинення кримінального правопорушення був досліджений судом, суд приймає його як належний доказ, і підстав для визнання його недопустимим доказом судом не встановлено, оскільки зазначення години прийняття у протоколі - заяві про вчинення кримінального правопорушення (дописано 9,00 год) і часу вчинення правопорушення (приблизно о 13.00 год.), суд вважає технічною помилкою, і дана обставина стосовно години прийняття і години вчинення правопорушення була з`ясована в судовому засіданні шляхом допиту як самого обвинуваченого, а також потерпілої, так і свідка ОСОБА_8 .

Свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_13 не були безпосередньо присутніми під час усього перебігу події, тому й не бачили нанесення ударів ОСОБА_4 , однак в своїх показаннях ці свідки не заперечували факту суперечки, яка мала місце 4 листопада 2015 року за участю потерпілої та обвинуваченого, тобто непрямо підтверджують існування обставин, про які суд повідомив потерпіла та інші свідки. Фактичні дані, отримані із показань цих свідків не підтверджують обставин, на які посилається обвинувачений ОСОБА_6 як на непричетність до вказаного кримінального правопорушення.

Суд дійшов до висновку, що вказані покази свідків в судовому засіданні були нечіткими, не містили точного опису обставин, нелогічні, мають фрагментарні свідчення, плутані пояснення, які між собою не узгоджуються, не відтворюють картину усіх подій які мали суттєве значення для кримінального провадження, а тому цілком обґрунтовано не враховуються судом як належні та достовірні докази не винуватості обвинуваченого і не можуть судом прийняті як належні докази.

Оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 .

Із суб`єктивної сторони злочин, передбачений ст.125 КК України характеризується тільки умисною виною. Відповідальність за ст.125 КК України настає і у тих випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров"ю і фактично було заподіяно легке тілесне ушкодження, а також заподіяння потерпілому фізичного болю, тобто ударів, побоїв чи інших насильницьких дій, що спричинили короткочасний розлад здоров"я.

ОСОБА_6 в ході судового розгляду фактично не заперечив того факту, що мав місце інцидент з потерпілою, разом із тим обвинувачений заперечує факт заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень, а вважає, що в його діях мала місце самооборона від, ніби-то, протиправних дій самої потерпілої, яка намагалася побити його ціпком, а він тільки оборонявся від неї. Однак такі пояснення та твердження суд розцінює як обраний ним засіб свого захисту та такі пояснення обвинуваченого спростовуються поясненнями самої потерпілої, яким суд надає віри, оскільки вони є послідовними, узгоджуються між собою та знаходяться в об`єктивному зв`язку із матеріалами кримінального провадження, стверджуються іншими об`єктивними доказами.

Виправдовування ОСОБА_6 стосовно того, що ОСОБА_4 сама перша напала на нього, намагаючись його вдарити, а він таким чином захищався від неї, суд не приймає до уваги, оскільки враховує його чоловічу стать, вік та статуру обвинуваченого, жіночу стать потерпілої, її невеликий зріст, її похилий вік та фізичні можливості потерпілої.

Твердження обвинуваченого про те, що він не мав жодного умислу на спричинення тілесного ушкодження потерпілій, а тому не повинен нести кримінальну відповідальність за ч.1 ст.125 КК України, яка передбачає наявність умислу на спричинення тілесних ушкоджень, є неспроможними та такими, що не підтверджуються здобутими у кримінальному провадженні доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_4 надала суду детальні показання щодо обставин події, також вона розповіла, що саме ОСОБА_6 шарпаючи її за одяг, наніс умисно удар по тілу (грудях), що узгоджується також із висновком судово-медичної експертизи № 280.

Таким чином, ОСОБА_6 , тримаючи потерпілу, якій 80 років, за руки і відштовхуючи її, мав припускати тяжкість наслідків, що можуть наступити від його дій. Отже, такі дії обвинуваченого суд розцінює саме як умисні та направлені на спричинення тілесного ушкодження потерпілій.

Також в даному випадку суд зазначає і про відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_6 стану необхідної оборони.

Як вбачається з вимог положень ст. 36 КК України право на необхідну оборону виникає лише за певних умов, визначених законом, а саме:

- оборона визнається необхідною лише у випадку, якщо дії, що становлять її зміст, вчинено з метою захисту охоронюваних законом: прав та інтересів особи, яка захищається; прав та інтересів іншої особи; суспільних інтересів; інтересів держави;

- оборона може здійснюватись від суспільно небезпечного посягання, тобто діяння, ознаки якого передбачені КК України;

- необхідна оборона має бути своєчасною та тоді, коли посягання є реальним, а не існувати лише в уяві того, хто захищається.

Разом з цим, відповідно до вимог чинного законодавства стан необхідної оборони можливий лише за наявності певних умов.

Проте, як свідчать матеріали кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 , на грунті неприязних стосунків, застосував фізичний вплив відносно потерпілої, наносячи їй удар, який згідно висновку судово-медичної експертизи № 280 від 05.11.2015 року, відноситься до легких тілесних ушкоджень .

Будь-яких об`єктивних, належних та допустимих доказів того, що обвинувачений заподіяв потерпілій тілесне ушкодження з метою захисту охоронюваних законом своїх прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання з боку потерпілої, стороною захисту не надано, не встановлено зазначеної обставини й судом.

Тому, будь-яких підстав вважати про наявність стану необхідної оборони у діях обвинуваченого, суд не вбачає.

Суд вважає покази, які дані в судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_6 в частині не визнання своєї вини в нанесенні легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_4 неправдивими, розцінює їх як намагання уникнути відповідальності за вчинення ним злочину. Дані покази спростовані дослідженими в судовому засіданні доказами - показами потерпілої, свідка, які є узгодженими та послідовними, результатом експертизи. Дані докази суд бере за основу обвинувального вироку.

Суд також не бере до уваги посилання сторони захисту на наявні докази невинуватості його підзахисного, які здобуті в ході досудового розслідування, зокрема протоколи допиту свідків, оскільки відповідно до ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнанні доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду.

Таким чином, оцінивши здобуті докази в їх сукупності, суд знаходить, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочині доведена повністю.

Суд вважає, що злочинні дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України як умисне заподіяння потерпілій ОСОБА_4 легких тілесних ушкоджень.

При обранні міри покарання обвинуваченому, суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, що має постійне місце проживання та реєстрації, за яким характеризується позитивно, що на обліку у лікаря психіатра чи нарколога не перебуває, а також його відношення до скоєного та поведінку до і після вчинення злочину.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання, суд відносить вчинення злочину стосовно особи похилого віку.

Враховуючи всі обставини справи, дані про особу обвинуваченого, думку потерпілої щодо покарання в межах закону, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_6 слід призначити покарання в межах, встановлених в санкції частини статті Кримінального кодексу у виді штрафу.

На думку суду, саме таке основне покарання буде достатнім і необхідним для виправлення ОСОБА_6 та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, справедливим у співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди слід задоволити частково з таких підстав.

За ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ст.56 КПК України потерпілі мають право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд враховує положення ст. 129 КПК України та бере до уваги доведеність підстав та розміру заявленого цивільного позову.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно пунктів 6, 7, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди із змінами та доповненнями, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Суд враховує, що потерпілою ОСОБА_4 перенесено фізичну біль, душевні страждання, переживання за своє здоров`я, вимушені зміни у життєвих планах і стосунках. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди в даному випадку суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості і враховує майновий стан обвинуваченого ОСОБА_6 , а тому суд вважає за можливе зменшити заявлену потерпілою суму моральної шкоди та стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 1200 грн. моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 680 грн.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 задоволити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_4 1200 грн. заподіяної моральної шкоди.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 30 днів з часу його проголошення шляхом подачі апеляції через Надвірнянський районний суд.

Копії вироку після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1