АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0003108 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 16 червня 2016 року, стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Саратов Російської Федерації, українця, громадянина України, із середньою-спеціальною освітою, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 23.12.2002 вироком Оболонського районного суду за ч. 1 ст. 152, ч. 3 ст. 152 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі строком на вісім років,

За участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки.

Відповідно до ст.100 КПК України вирішено питання про речові докази.
За вироком суду, 26.03.2016, близько 03 год. 30 хв., ОСОБА_5 разом із ОСОБА_7 вживав алкогольні напої за місцем свого мешкання, що за адресою: АДРЕСА_1 , де між останніми виник словесний конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин. У цей час у ОСОБА_5 виник умисел спрямований на заподіяння ОСОБА_7 тяжкого тілесного ушкодження.

Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_5 , взяв дерев`яну дощечку та наніс нею ОСОБА_7 два удари по голові, чим спричинив останньому закриту черепно лицеву травму, що відповідно до висновку експерта №832/Е від 21.04.2016 відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що суд першої інстанції необґрунтовано та незаконно призначив м`яке покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , - у виді обмеження волі, зокрема прокурор вважає, що районний суд при призначенні виду покарання не надав належної і достатньої оцінки даним про підвищену суспільну небезпечність особи обвинуваченого, який раніше судимий, злочин вчинив маючи не зняту та не погашену судимість в установленому законом порядку, належних висновків не зробив та на шлях виправлення не став.
Прокурор стверджує, що наведеним обставинам суд першої інстанції не дав належної оцінки, та внаслідок формального підходу дійшов помилкового висновку, щодо застосування положень ст. 69 КК України, вважає дане рішення не відповідає принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарання.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_5 , який заперечував проти апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, з наступного.
За змістом положень ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Викладені у вироку суду першої інстанції висновки про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, а саме у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, ґрунтуються на сукупності зібраних, взаємоузгодженими між собою та досліджених судом доказах, які є правильними і відповідають фактичним обставинам справи.
Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що під час досудового розслідування і в судовому засіданні не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку ( ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 як і на правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст. 121 КК України.
При призначенні покарання суд першої інстанції відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України врахував те, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив злочин, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття та добровільне відшкодування заподіяної шкоди, також враховано обставини, які обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочину.
Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особам.
Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Відповідно до фактичних обставин даної справи, а також конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення мотив, спосіб, знаряддя вчинення злочину, кількість та характер спричинених тілесних ушкоджень, ставлення потерпілого, а також наявність пом`якшуючих обставини, колегія суддів вважає, що районний суд обґрунтовано застосував щодо обвинуваченого положення ч.1 ст. 69 КК України, призначивши більш м`яке покарання, ніж передбачено законом у виді обмеження волі на строк 3 роки, яке буде достатнім для його виправлення та перевиховання.
Таке рішення, буде відповідати цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Доводи апеляційної скарги прокурора, про те, що при призначенні ОСОБА_5 покарання у виді 3 років обмеження волі, судом не достатньо враховано особу обвинуваченого та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення є безпідставними, оскільки як вбачається із матеріалів кримінального провадження, зокрема із оскаржуваного вироку районного суду, обставини, на які посилається прокурор у своїй апеляційній скарзі, як на такі, що їх не достатньою мірою враховано при призначенні покарання, судом першої інстанції враховані.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування вироку суду першої інстанції - відсутні.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 16 червня 2016 року стосовно ОСОБА_5 за ч.1 ст.121 КК України залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду м. Києва може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:

___________ _____________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Провадження № 11-кп/796/481/2017
Категорія : ч.1 ст.121 КК України
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8
Доповідач: ОСОБА_1