Справа № 635/ 3864/17
Провадження № 1-кс/635/868/2017
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 липня 2017 року смт. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , слідчого СВ Харківського ВА ГУ НА в Харківській області ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора Харківської місцевої прокуратури № 6 Харківської області ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000104 від 08.06.2017 року, за ознаками правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України,

в с т а н о в и в:
Прокурор Харківської місцевої прокуратури № 6 Харківської області ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000104 від 08.06.2017 року, за ознаками правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначає, що проведеним досудовим розслідуванням по кримінальному провадженню встановлено факт самовільного зайняття земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, площею 50 Га, що розташовані поблизу с. Сороківка та території Вільхівської сільської ради Харківського району Харківської області та перебували у постійному користуванні ОСОБА_5 .

Як вбачається з заявленого прокурором клопотання про арешт майна, у ході досудового розслідування встановлено, що громадянка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якій згідно Державного акту на право постійного користування землею надано 50 Га земель для ведення сільськогосподарського (фермерського) господарства померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На даний час земельна ділянка не успадковувалася, належить до земель державної власності інформація щодо відведення її у власність або користування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня. Разом з цим, вказана земельна ділянка на даний час перебуває в обробітку засіяна сільськогосподарською культурою соєю 2017 року врожаю.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яке оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Таким чином, прокурор в клопотанні посилається на те, що місце факт самовільного використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної форми власності площею 50 га, яка засіяна сільськогосподарською культурою (соєю). Разом з цим відомостей про те, що будь-якій особі, в рамках зазначеного кримінального провадження повідомлено про підозру, не надано.

Також прокурор зазначає, що наявні на зазначених земельних ділянках посіви сільськогосподарських культур матимуть важливе доказове значення в рамках кримінального провадження (ст. 91 КПК України). Застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження обумовлене необхідністю збереження майбутнього врожаю соняшника в якості речового доказу у кримінальному провадженні за наявністю ризиків його знищення, приховування, відчуження, як предмета, що зберіг на собі сліди кримінального правопорушення.

Крім того прокурор зазначає, що право власності на вказане майно неможливо підтвердити документально за відсутності документів, ідентифікуючих ознак майна, на яке необхідно накласти арешт зазначити також немає можливості.

Заслухавши думку слідчого ОСОБА_6 , дослідивши клопотання та матеріали, якими воно обґрунтоване, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

При цьому, згідно приписів ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Також ч. 2 ст.170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається зокрема з метою забезпечення збереження речових доказів, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України є земельна ділянка як об`єкт права власності. Земельна ділянка - це частина земельної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами суб`єктів власності. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки (ст. 79 ЗК України).

Отже, на думку слідчого судді, прокурором в кловопанні та слідчим в суді не доведено, що врожай сільськогосподарських культур (соняшника) відноситься до предметів, які відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України.

Відомостей про наявність цивільного позову у кримінальному провадженні № 0000104 немає, тому прокурором не порушується питання щодо накладення арешту на врожай, саме з метою забезпечення цивільного позову.

Санкція ч. 1 ст. 197-1 КК України не містить додаткового покарання у вигляді конфіскації врожаю.

Також, слідчий суддя зазначає, що прохання прокурора про накладення арешту на врожай не узгоджується з вимогами ст. 171 КПК України, зокрема щодо необхідності зазначення точної кількості та індивідуальних характеристик майна про арешт якого йдеться у клопотанні.

Крім того, суд звертає увагу, що врожай сільськогосподарських культур (сої) на яке за клопотанням прокурора необхідно накласти арешт, має ваду псуватися та врожай повинен бути зібраний у відповідний термін із застосуванням спеціальної сільськогосподарської техніки. Відповідно до ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя повинен врахувати зокрема наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, слідчий суддя доходить висновку, що у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на врожай сільськогосподарських культур (сої) слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 36, 131 - 132, 170 - 173 КПК України,

п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання прокурора Харківської місцевої прокуратури № 6 Харківської області ОСОБА_4 про накладення арешту на врожай 2017 року сільськогосподарської культури (сої) в рамках розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000104 від 08.06.2017 року, за ознаками правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя: ОСОБА_1