АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа№636/2958/15-к Головуючий I інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/1115/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.407 КК України
23 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м.Харкова кримінальне провадження №11-кп/790/1115/17 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 30 липня 2015 року, -
ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Колосівки Великобагачанського району Полтавської області, громадянина України, українця, одруженого, з середньо-спеціальною освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 22.04.2015 року призваного на строкову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 , солдата, такелажника 1 такелажного відділення такелажного взводу роти забезпечення батальйону забезпечення, раніше не судимого,
засуджено за ч.4 ст.407 КК України із застосуванням ст.69 КК України на 2 роки позбавлення волі.
На підставі ст.62 КК України ОСОБА_8 замінено призначене покарання у виді позбавлення волі, строком на 2 роки на тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців на той самий строк.
Кримінальне провадження було розглянуто у порядку, передбаченому ст.349 КПК України.
Як установив суд, 22 квітня 2015 року солдат ОСОБА_8 . ІНФОРМАЦІЯ_3 призваний на строкову військову службу та направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 .
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №123 від 22 квітня 2015 року, солдат ОСОБА_8 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду старшого механіка відділення обслуговування та ремонту техніки взводу забезпечення живучості інженерно-технічної роти військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до вимог ст.ст.1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.2, 9, 11, 16, 127, 128, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_8 під час проходження строкової військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України. Крім цього, згідно вищевказаних положень, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Однак солдат ОСОБА_8 , в порушення вищевказаних норм чинного законодавства України, 02 червня 2015 року вирішив стати на злочинний шлях та самовільно без поважних причин залишив територію військової частини НОМЕР_1 . Реалізуючи свій злочинний умисел, солдат ОСОБА_8 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби в умовах особливого періоду, близько 04 год. 02 червня 2015 року, в порушення ст.ст.2, 9, 11, 16, 127, 128, 130, 222-226 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, без поважних причин, без дозволу командирів та начальників, в умовах особливого періоду, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , а вільний час, що з`явився у зв`язку із цим до 09 год. 40 хв. 04 червня 2015 року використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків із строкової військової служби. У подальшому, о 09 год. 40 хв. 04 червня 2015 року солдат ОСОБА_8 був затриманий працівниками правоохоронного органу.
Таким чином солдат ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби в умовах особливого періоду, близько 04 год. 02 червня 2015 року, в порушення ст.ст.2, 9, 11, 16, 127, 128, 130, 222-226 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, без поважних причин, без дозволу командирів та начальників, в умовах особливого періоду самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , а вільний час, що з`явився у зв`язку із цим до 09 год. 40 хв. 04 червня 2015 року використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків із строкової військової служби.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зазначив, що ОСОБА_8 був поза місцем проходження військової служби дві доби і 04 червня 2015 року добровільно з`явився в органи правопорядку, а тому факт затримання останнього органами правопорядку не відповідає дійсності. Вважає, що дії обвинуваченого повинні кваліфікуватися за ч.1 ст.407 КК України, як самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем строкової служби тривалістю понад три доби, але не більше місяця, так як в Україні не вводився військовий стан, а військові дії відбуваються у країні у зв`язку з проведенням антитерористичної операції. Просить вирок скасувати, перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч.4 ст.407 КК України на ч.1 ст.407 КК України, призначити за цим законом покарання - 1 рік тримання в дисциплінарному батальйоні та на підставі ст.75 КК України звільнити останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, а вироку без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Згідно вимог, передбачених ч.2 ст.394 КПК України, судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 цього Кодексу.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Як слідує із матеріалів кримінального провадження, перед прийняттям рішення про дослідження доказів у передбаченому ч.3 ст.349 КПК України порядку, суд попередньо з`ясував у обвинуваченого та інших учасників судового провадження, всі вищевказані в цьому законі обставини і, впевнившись що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, а їх позиції добровільні, роз`яснив ОСОБА_8 наслідки розгляду провадження у зазначеному вище порядку, проти чого останній не заперечував.
Даних, які б свідчили про неналежне виконання судом вимог ч.3 ст.349 КПК України щодо роз`яснення порядку і наслідків розгляду кримінального провадження в передбаченому вище порядку, не встановлено.
З огляду на наведене, виходячи із положень ч.3 ст.404 КПК України, колегія суддів не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, у тому числі обставин затримання обвинуваченого і кваліфікації його дій за ч.4 ст.407 КК України, на які захисник посилаєть ся в апеляційній скарзі, оскільки вони у судовому засіданні ніким не оспорювались і щодо них докази не досліджувалися відповідно до положень ч.4 ст.349 КПК України, порядок застосування якої не був порушеним.
З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.4 ст.407 КК України безпідставні.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначено необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, згідно з вимогами ст.65 КК України.
При цьому суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, визнав свою винуватість, щиро покаявся, активно сприяв розкриттю злочину, визнавши останні три обставини пом`якшуючими покарання, відсутність обтяжуючих покарання обставин, а тому, призначив йому із застосуванням ст.ст.69, 62 КК України покарання, яке, на думку колегії суддів, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення Кіндзера і попередження нових злочинів.
Таким чином, підстав для зміни вироку та пом`якшення обвинуваченому покарання, шляхом застосування положень ст.75 КК України, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 405, 407,409, 419 КПК України, колегія суддів,-
Вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 30 липня 2015 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, засудженим, - у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий:

Судді: