УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" грудня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6
розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.121 КК України, -
З Київської місцевої прокуратури №4 до Дніпровського районного суду м. Києва надійшов для розгляду вищевказаний обвинувальний акт та додані до нього документи, які ухвалою судді призначені до розгляду у підготовчому судовому засіданні.
Під час проведення підготовчого судового засідання прокурор, просив призначити обвинувальний акт до судового розгляду, вважаючи, що органом досудового розслідування були дотримані вимоги кримінального процесуального закону.
Захисник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 заперечувала проти призначення обвинувального акту до судового розгляду та зазначила про необхідність повернення обвинувального акту прокурору, оскільки він не відповідає вимогам КПК України. Обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтримали клопотання захисника ОСОБА_4 .
Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 клопотав прозаміну йому ОСОБА_7 на іншого за рахунок держави,оскільки останній не виконує своїх обов`язків, а саме: не цікавиться розглядом кримінального провадження до нього та в судове засідання не з`являється.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт та долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, суд приходить до наступного.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановлену цим Кодексом.
Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України.
Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.
Зокрема, згідно з п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення. При цьому, за змістом цієї норми, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність.
У відповідності до ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться не в межах повідомлення особі про підозру, а в межах висунутого їй обвинувачення відповідно до обвинувального акту, який є важливим процесуальним документом і основою для захисту обвинуваченого в суді.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення /рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79/. Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду /рішення від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52/.
Проте, під час підготовчого судового засідання встановлено, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки не містить формулювання обвинувачення відповідно до положень закону, оскільки в даному обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повалили ОСОБА_8 на підлогу кімнати та ОСОБА_6 розпочав наносити удари ножем в різні частини тіла потерпілого. Внаслідок спільних злочинних дій ОСОБА_5 та ОСОБА_6 потерпілий ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер, що свідчить про умисел на вчинення ними діяння яке спричинило смерть іншої людини.
Тому на думку суду виклад фактичних обставин кримінального правопорушення вчиненого ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які прокурор вважає встановленими, не відповідають правовій кваліфікації кримінального правопорушення на які він посилається в обвинувальному акті, зазначаючи положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Також, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 усвідомлюючи можливість їх подальшого притягнення до кримінальної відповідальності за свої злочинні дії, бажаючи уникнення відповідальності та приховати сліди скоєного ними злочину, залучивши інших осіб поклали ОСОБА_8 на простирадло та витягли його з приміщення будинку на вулицю. Тобто, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, вказаним вище особам фактично не висунуто обвинувачення у вчиненні відповідного кримінального п равопорушення, що унеможливлює судовий розгляд кримінального провадження та можливість забезпечення справедливого судового розгляду, у зв`язку з чим, обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору через його невідповідність вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.
Крім цього, стаття 2 КПК України визначає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
При цьому, стаття 62 Конституції України визначає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Згідно ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини особа, яку звинувачують у вчиненні злочину, виходячи із загального принципу, основаного на понятті справедливого судового розгляду, повинна бути присутньою на слуханнях у суді першої інстанції. Зокрема, при розгляді справи «Претто та інші проти Італії» Європейський суд констатував, що «публічний характер судочинства, про який йдеться у пункті 1 статті 6 Конвенції, захищає сторони від таємного здійснення правосуддя поза контролем з боку громадськості; він служить одним зі способів забезпечення довіри до судів. Забезпечуючи прозорість правосуддя, він сприяє досягненню цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, а саме справедливості досудового розгляду, гарантія якого є одним з основних принципів усякого демократичного суспільства в розумінні Конвенції».
Згідно зі ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
В статті 9 Конституції України йдеться про те, що міжнародні договори, ратифіковані Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено норми, за якими практика Суду визнається джерелом права в Україні, а рішення є обов`язковим для виконання Україною.
За таких умов, вищевикладене свідчить про порушення вимог КПК України та безпосередньо статті 291 цього Кодексу, у рамках даного кримінального провадження, а тому з цих підстав обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, на підставі п.3 ч.3 ст.314 КПК України, підлягають поверненню прокурору, як такі, що не відповідають вимогам закону.
Крім того, відповідно до ст. 53 КПК України, обвинувачений має право на першу вимогу мати захисника. Суд залучає захисника у порядку, передбаченому ст. 49 КПК України, для здійснення захисту за призначенням.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд зобов`язані забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо: підозрюваний, обвинувачений, заявив клопотання про залучення захисника, але за відсутністю коштів чи з інших об`єктивних причин не може його залучити самостійно.
Беручи до уваги те, що клопотань щодо зміни обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , запобіжного заходу не надійшло, суд, враховуючи вимоги ч.3 ст.315 КПК України, вважає за доцільне обраний щодо них запобіжний захід у виді тримання під вартою в Київському СІЗО Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області продовжити ще на два місяці.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 49, 53, 314-316, 331, 369 КПК України, суд,-
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 - задовольнити.
Призначити обвинуваченому ОСОБА_6 захисника, замінивши адвоката ОСОБА_9 .
Обов`язок забезпечення ОСОБА_6 захисником покласти на Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у місті Києві.
Продовжити застосування запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у виді тримання під вартою в Київському СІЗО Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області на час розгляду справи в суді строком на 60 днів, до 23 лютого 2017 року включно.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з моменту її проголошення.
Суддя: