Справа № 368/745/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/860/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 03.08.2017

УХВАЛА
Іменем України
03 серпня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю:
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7
представника Кагарлицької ВК №115 ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео-конференції з Кагарлицькою виправною колонією №115 матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 20 червня 2017 року, якою відмовлено в задоволенні спільного подання начальника Кагарлицької виправної колонії №115 та спостережної комісії про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням засудженому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та жителю до засудження АДРЕСА_1 , українця, громадянина України,-

В С Т А Н О В И Л А:
Начальник Кагарлицької виправної колонії №115 спільно зі спостережною комісією звернувся до Кагарлицького районного суду Київської області Київської області із поданням про заміну покарання більш м`яким покаранням засудженому ОСОБА_7 , оскільки він добре працює, має хорошу поведінку, приймає активну участь у громадському житті відділення та установи, а за добросовісне відношення до праці, громадських доручень, та зразкову поведінку має від адміністрації установи 5 заохочень, дисциплінарних стягнення не має.
Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 20 червня 2017 року відмовлено в задоволенні подання, мотивуючи рішення тим, що статтею 61 КК України передбачено, що обмеження волі встановлюється на строк від одного до п`яти років, а не відбутий строк покарання у засудженого становить 6 років 231 день, що перевищує визначений законом строк покарання на 1 рік та 231 день, а це значить, що заміна покарання на обмеження волі буде суперечити принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин. Крім того, суд зазначив, що засуджений не повністю підпадає під дію положень ст.82 КК України, так як процес його виправлення не досягнув тієї стадії, що відбування покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним, а зменшення строку покарання не ґрунтується на вимогах закону.
Не погоджуючись із таким рішенням, засуджений подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області та задовольнити подання начальника Кагарлицької виправної колонії №115 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.
На думку апелянта, рішення суду є незаконним, оскільки обставини, викладені в ухвалі суду, суперечать фактичним обставинам справи та доказам. Вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги головний висновок, викладений в поданні про зміну покарання більш м`яким, що він став на шлях виправлення. А також, що в порушення ч.1 ст. 82 КК України зазначив, що не відбутий строк покарання в разі заміни покарання, перевищує п`ятирічний строк, визначений ст. 61 КК України, на 1 рік та 231 день.
ОСОБА_7 вважає, що за змістом ст.82 КК України, не ставиться в залежність зменшений термін заміненого покарання від невідбутої частини призначеного до заміни покарання, а також, положення вказаної статті не вказує на обов`язкове врахування при заміні покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину, строку невідбутого покарання, крім як засуджений повинен стати на шлях виправлення та відбути 1/3 частини строку покарання.
Враховуючи викладене, засуджений вважає, що суд першої інстанції не належно оцінив всі обставини справи та не врахував думку адміністрації і прокурора про необхідність задоволення подання.
Апелянт просить суд звернути увагу, що він раніше не судимий, злочин вчинив вперше, який кваліфікується як тяжкий з необережності, режим під час відбування покарання в колонії не порушував, сумлінно ставиться до праці, що свідчить про те, що він вже усвідомив протиправність своїх дій і став на шлях виправлення, зробив для себе належні висновки. Крім того, він розуміє, що має нести покарання за вчинений злочин, однак обмеження волі не звільнить його від відбування покарання, і він у подальшому буде продовжувати виправлятись, та приносити користь суспільству.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого в підтримку вимог та доводів апеляційної скарги, думку прокурора, яка просила апеляційну скаргу засудженого залишити без задоволення; врахувавши позицію представника Кагарлицької ВК №115; вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи і вимоги апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Чистиною 3 ст. 82 КК України визначено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині КК України для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше третини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин.

Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 було засуджено вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09 лютого 2015 року за злочин, передбачений ч. 3 ст. 286 КК України до 10 (десяти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати усіма транспортними засобами на 3 (три) роки. 06 червня 2017 року засудженим ОСОБА_7 було відбуто 1/3 призначеного строку покарання. Таким чином, станом на дату розгляду клопотання, невідбута частини призначеного ОСОБА_7 покарання, становила 6 років 231 день позбавлення волі.

Відповідно до ст. 51 КК України, обмеження волі є більш м`яким видом покарання порівняно з позбавленням волі.

Згідно із ч. 2 ст. 61 КК України, покарання у виді обмеження волі встановлюється на строк від одного до п`яти років.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 61 КК України, обмеження волі призначаються на строк від 1 місяців до 5 років, а не відбута частина покарання засудженим становить 6 років 231 днів, тобто, призначення такого виду покарання порушує вимоги ч. 1 ст. 82 КК України.
За даних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що заміна невідбутої частини основного покарання у вигляді позбавлення волі на більш м`яке, а саме на обмеження волі, незважаючи на наявність позитивних характеристик на засудженого, є неспіврозмірним покаранням вчиненному ОСОБА_7 злочину і суспільно - небезпечним наслідкам його вчинення.
На думку колегії, при вирішенні питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог чинного законодавства та дав належну оцінку особі засудженого та фактам позитивних змін в його поведінці, а також характеру вчиненого ним злочину та його наслідкам, та прийшов до обґрунтованого висновку про неможливість заміни покарання ОСОБА_7 на більш м`яке.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни або скасування колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого залишити без задоволення, а ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 20 червня 2017 року, якою відмовлено в задоволенні спільного подання начальника Кагарлицької виправної колонії №115 та спостережної комісії про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням засудженому ОСОБА_7 без змін.

Головуючий
Судді: