АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кс/774/3183/17 Справа № 1-4/06 Головуючий у 1 й інстанції - Доповідач - ОСОБА_1
У Х В А Л А
про повернення скарги

04 серпня 2017 року м. Дніпро
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , ознайомившись зі скаргою засудженого ОСОБА_2 на рішення Центральної комісії Міністерства юстиції України від 11.05.2017 р. № 4.10/3-2017 про відмову у переведенні ОСОБА_2 до іншої установи відбування покарань, -

В С Т А Н О В И В:
03.08.2017 р. до Апеляційного суду Дніпропетровської області надійшла вищезазначена скарга, у якій засуджений ОСОБА_2 в порядку ст. ст. 537, 539 КПК України оспорює законність та обґрунтованість рішення Центральної комісії Міністерства юстиції України від 11.05.2017 р. № 4.10/3-2017 про відмову у переведенні ОСОБА_2 до іншої установи відбування покарань.

Розглянувши дану скаргу, вважаю за необхідне повернути її заявнику з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання:
1) про відстрочку виконання вироку;
2) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання;
3) про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким;
4) про звільнення від відбування покарання вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років;
5) про направлення для відбування покарання жінок, звільнених від відбування покарання внаслідок їх вагітності або наявності дітей віком до трьох років;
6) про звільнення від покарання за хворобою;
7) про застосування до засуджених примусового лікування та його припинення;
8) про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком;
9) про звільнення від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку;
10) про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53, частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України;
11) про застосування покарання за наявності кількох вироків;
12) про тимчасове залишення засудженого у слідчому ізоляторі або переведення засудженого з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або колонії до слідчого ізолятора для проведення відповідних процесуальних дій під час досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених іншою особою або цією самою особою, за які вона не була засуджена, чи у зв`язку з розглядом справи в суді;
13) про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України;
13-1) про оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань;
13-2) про застосування заходу стягнення до осіб, позбавлених волі, у виді переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери);
13-3) про зміну обов`язків, покладених на засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням;
14) інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.
Оскарження рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи попереднього ув`язнення здійснюється в порядку, встановленому для п. 13-1 ч. 1 ст. 537 КПК України.
Відповідно до положень ч. 2 та ч. 9 ст. 539 КПК України питання, пов`язані із застосуванням при виконанні вироку положень закону України про кримінальну відповідальність або кримінального процесуального закону, вирішуються у межах кримінального судочинства. У той же час оскарження рішень, дій та бездіяльності адміністрації установ виконання покарань здійснюється в порядку адміністративного судочинства.
Питання переведення засуджених для подальшого відбування покарання з однієї виправної чи виховної колонії до іншої врегульовані положеннями ч. 2 ст. 93 КВК України, відповідно до якої таке переведення допускається за виняткових обставин, які перешкоджають дальшому перебуванню засудженого в цій виправній чи виховній колонії. Порядок переведення засуджених визначається нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.
Відповідно до п. 3 Розділу ІІ «Положення про центральну, міжрегіональну комісії та комісію слідчого ізолятора з питань визначення особам, засудженим до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, виду колонії, порядок направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту й обмеження волі, та їх переведення», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.02.2017 р. № 266/30134, до компетенції Центральної комісії віднесено зокрема розгляд питань про переведення засуджених з однієї установи виконання покарань до іншої за межами зони діяльності одного міжрегіонального управління згідно з вимогами статей 57, 93 Кримінально-виконавчого кодексу України.
Згідно п. 6 Розділу VI того ж Положення, рішення центральної комісії може бути оскаржене до суду у порядку, передбаченому законодавством України.
Аналіз вищенаведених положень законодавства не дає підстав для згоди з думкою заявника про те, що порушене ним питання у розумінні п. 14 ч. ст. 537 КПК України відноситься до всякого роду сумнівів і протиріч, які виникають під час виконання вироків, оскільки воно не стосується ані суті виконуваного вироку, ані призначеного йому покарання, і для свого вирішення не потребує застосування положень закону про кримінальну відповідальність або кримінального процесуального закону.
Фактично заявником оскаржується рішення органу державної виконавчої влади, прийняте у межах його владних управлінських функцій щодо забезпечення формування та реалізації державної політики у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, контролю за дотриманням прав людини і громадянина, вимог законодавства щодо виконання і відбування кримінальних покарань, реалізацією законних прав та інтересів засуджених та осіб, узятих під варту, які випливають з підпунктів 25, 27 пункту 3 Постанови КМУ від 02.07.2014 р. № 228 «Про затвердження Положення про Міністерство юстиції України».
Оскаржуване рішення належить вважати таким, що відповідає критеріям п. 13-1 ст. 537 КПК України, а отже його оскарження згідно ч. 9 ст. 539 КПК України підлягає здійсненню у межах адміністративного судочинства.
Такий висновок узгоджується і з правовою позицією щодо підсудності адміністративним судам справ з приводу рішень пенітенціарних органів про переведення засуджених з однієї колонії до іншої, яка була висловлена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Узагальнені судової практики розгляду судами деяких питань, які вирішуються судом під час виконання вироків (2017 р.).

За викладених обставин скаргу ОСОБА_2 належить повернути особі, що її подала, для оформлення та подання до належного суду в порядку адміністративного судочинства.
Керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:
Скаргу засудженого ОСОБА_2 на рішення Центральної комісії Міністерства юстиції України від 11.05.2017 р. № 4.10/3-2017 про відмову у переведенні ОСОБА_2 до іншої установи відбування покарань, повернути особі, що її подала, для оформлення та подання до належного суду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.
Суддя: ОСОБА_1