Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/372/17
Провадження № 1-в/553/85/2017
У Х В А Л А
Іменем України
10.05.2017м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві заяву засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла заява ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Засуджений в судове засідання не з`явився, попередньо надавши заяву про розгляд справи без його участі.

Прокурор у судовому засіданні не заперечував щодо задоволення даного клопотання.

Суд, вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання, особової справи засудженого, приходить до висновку, що дане клопотання підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого під час відбування покарання, а і полягає у стримуванні від порушень режиму, порушень правил внутрішнього розпорядку, вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, активна участь у суспільному житті та сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, тощо.

У постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», вказано, що умовно-дострокове звільнення може бути застосовано лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Отже, суд розглядаючи заяву засудженого про умовно-дострокове звільнення, зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.

Частина 3 цієї ж статті КК України передбачає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: 1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин; 2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі; 3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Порядок дострокового звільнення від відбування покарання визначений ч. 3 ст. 154 Кримінально-виконавчого кодексу України. Зокрема, дана норма передбачає, що стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 КК України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань надсилає подання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.

Відповідно до ч.1,3 ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Судом встановлено, що вироком Апеляційного суду Полтавської області від 26 березня 2008 року ОСОБА_4 засуджено за п.12 ч.2 ст.115 КК України на 14 років позбавлення волі. Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з 23 липня 2007 року, що уточнено Апеляційним судом Полтавської області.

Ухвалою Верховного Суду України від 14.08.2008 року вирок апеляційного суду Полтавської області від 26 березня 2008 року щодо ОСОБА_4 залишено без змін.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 25 січня 2016 року зараховано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в строк покарання, призначеного вироком Апеляційного суду Полтавської області від 26 березня 2007 року за п.12 ч.2 ст.115 КК України у виді 14 років позбавлення волі, строк попереднього ув`язнення за період з 23 липня 2007 року по 14 серпня 2008 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

З урахуванням викладеного, строк покарання засудженого складає: початок строку покарання 23.07.2007 року, кінець строку покарання 29.06.2020 року. Таким чином судом встановлено, що станом на 10.05.2017 року засуджений фактично відбув більше 3/4 строку покарання, невідбута частина покарання станом на 10.05.2017 року становить 3 роки 1 місяць 19 днів.

З характеристики засудженого, наданої начальником відділення СПС ПВК (№ 64) та затвердженої начальником установи 06.02.2016 року засуджений ОСОБА_4 покарання відбуває з 23.07.2007 року, за період перебування в СІЗО м.Полтави за порушення режимних вимог мав одне стягнення, стягнення погашено в установленому законом порядку. Заохочень не мав.

З 19.09.2008 року ОСОБА_4 відбуває покарання в Полтавській виправній колонії (№64). За час відбування покарання характеризується позитивно, дотримується встановлених правил поведінки та розпорядку дня. Мав одне стягнення, накладене правами начальника установи, стягнення погашене у встановленому законом порядку. Має п`ятнадцять заохочень, шість з яких оголошені правами начальника установи. У відношенні до представників адміністрації установи ввічливий, тактовний, виконує їхні законні вимоги. Працевлаштований на виробництві установи в бригаді по виготовленню бляшаних виробів, до праці ставиться сумлінно, з поставленими завданнями справляється вчасно. Приймає активну участь по благоустрою приміщень та території установи, розуміє їх необхідність.

За час відбування реалізована програма диференційованого виховного впливу «Професія», оволодів робітничими професіями слюсаря сантехніка та слюсаря по ремонту автомобілів в Полтавському навчальному центрі №64 при установі та впливу «Освіта», отримав повну загальну освіту в вечірній змінній школі №1 м.Полтави при установі. Приймав участь у програмі диференційованого виховного впливу «Правова просвіта». Заходи виховного характеру відвідував, робить вірні для себе висновки. У вільний час читає художню літературу та дивиться програми телепередач, подає позитивний приклад іншим засудженим. Негативно ставиться до злодійських традицій. Інтелектуально розвинутий добре.

За характером спокійний, врівноважений. У відношенні до інших засуджених не конфліктний, підтримує рівні та доброзичливі стосунки із засудженими, які мають позитивну спрямованість.

Отже, аналізуючи поведінку засудженого ОСОБА_4 протягом усього періоду відбування покарання, суд приходить до висновку, що таку поведінку засудженого можна визнати сумлінною та це свідчить про ті процеси позитивних змін, які відбулися та відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Так у засудженого на даний час відсутні стягнення, позитивна характеристика, на протязі відбування покарання був працевлаштований в установі відбування покарання, тобто займався суспільно корисною працею, підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними, критично ставиться до скоєного. А тому всі ці дані свідчать про виправлення засудженого.

Зважаючи на викладене вище, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_4 про його умовно-дострокове звільнення підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 152, 154 КВК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - задовольнити.

Засудженого ОСОБА_4 , згідно ст. 81 КК України звільнити умовно достроково від відбуття невідбутої частини строку покарання у вигляді позбавлення волі на 3 роки 1 місяць 19 днів.

На ухвалу протягом семи діб з моменту її проголошення може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_1