Справа № 460/2761/17

Яворівський районний суд Львівської області
у складі головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
з участю прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченого: ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, не одруженого, безпартійного, військовослужбовця військової частини польова пошта НОМЕР_1 , не судимого,
за ч.1 ст.408 КК України, -
13 жовтня 2014 року, наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 за №118, солдата ОСОБА_4 було зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду кухаря господарчого відділення взводу матеріального забезпечення 1 механізованого батальйону.
Вимоги ст.ст.17, 65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зобов`язують кожного захищати Вітчизну, суверенітет та територіальну цілісність України.
У відповідності до вимог ст.ст.11, 16-17, 30, 37, 127-130, 199, 216 Статуту внутрішньої слдіби Збройних сил України та ст.ст.4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, солдат ОСОБА_4 зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та Законів України, сумлінно та чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю та честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, а також забезпечувати у військовій частині постійну бойову готовність, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитися в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).
В порушення вищевказаних вимог нормативно-правових актів, солдат ОСОБА_4 , з метою ухилитися від проходження військової служби та провести час на власний розсуд, не одержавши дозволу відповідного командира, без поважних причин, 03 грудня 2014 року, близько 08 години, самовільно залишив військову частину-польова пошта НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 та ухилявся від військової служби, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
З 03 грудня 2014 року, солдат ОСОБА_4 , проводить час на власний розсуд, обов`язки військової служби не виконує, свою належність до Збройних Сил України, а також той факт, що він незаконно перебуває за межами вказаної військової частини, приховує. Під час незаконного перебування за межами військової частини-польова пошта НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_4 до органів місцевої влади та військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоч об`єктивно мав можливість це зробити.
Таким чином, своїми діями обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинив дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини та місця служби з метою ухилитися від військової служби, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.408 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину, підтвердив факт вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.408 КК України за обставин, викладених у обвинувальному акті, пояснивши при цьому, що як військовослужбовець за контрактом, він, після повернення із зони АТО, у зв`язку із незадовільним станом свого здоров`я, змушений був повернутися додому, щоб належним чином підлікуватися. Розуміє, що поступив неправильно, щиро розкаюється у вчиненому, просить також суворо його не карати і не позбавляти волі.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд, заслухавши думку учасників судового розгляду визнає недоцільним подальше дослідження доказів, стосовно фактичних обставин самовільного залишення ОСОБА_4 військової частини та місця служби з метою ухилитися від військової служби, так як вони ніким не оспорюються і учасники судового розгляду не заперечують проти цього.
При цьому, суд з`ясував правильне розуміння сторонами кримінального провадження змісту цих обставин, відсутність сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Аналізуючи докази, що були дослідженні по справі, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.408 КК України в судовому засіданні доведена повністю і кримінальне правопорушення кваліфіковано вірно, оскільки він, як військовослужбовець, вчинив дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини та місця служби з метою ухилитися від військової служби.
Обираючи вид і розмір покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, посередньо характеризується за місцем служби, брав безпосередню участь в зоні АТО, повністю визнав свою вину, обставини, які пом`якшують покарання, як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням
Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд,-
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.408 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.
Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 ст.75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обовязки.
Згідно ст.76 КК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обовязки:
-не покидати територію військової частини без дозволу командира частини,
-контроль за поведінкою засудженого військовослужбовця покласти на командира частини.
У випадку звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 з військової служби, контроль за його поведінкою покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання ОСОБА_4 .
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області, протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, через Яворівський районний суд Львівської області.
Вирок виготовлений в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя: ОСОБА_1