1-кп/755/177/17
В И Р О К
іменем України
"03" квітня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві кримінальне провадження №1-кп/755/177/17, кримінальне провадження під час досудового розслідування №0015524 від 10 листопада 2016 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровськ, українця, громадянина України, офіційно непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
1) 12.07.2012р. Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ст.ст. 185 ч.2, 75, 76 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком не 2 роки;
2) 02.10.2013р. Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ст.ст. 185 ч.2, 75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки;
3) 25.12.2013р. Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ст. 297 ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 71, 72, 78 ч.3 КК України частково приєднане невідбуте покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.07.2012 р. та остаточно призначено 3 роки 1 місяць позбавлення волі; ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 березня 2015 року невідбуту частину покарання ОСОБА_5 скорочено наполовину на підставі ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році»; звільненого 06 серпня 2015 року з Бердянської виправної колонії Запорізької області (№77) по відбуттю строку покарання;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Судом визнано доведеним, що 09 листопада 2016 року близько 22 год. 00 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи на території ПКіВ «Гідропарк», а саме в громадській вбиральні, побачив раніше не відомого йому ОСОБА_4 . В цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел спрямований на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою власного протиправного збагачення, обравши об`єктом свого злочинного посягання особисті речі, які належать громадянину ОСОБА_4 .
Так, ОСОБА_5 підійшов до громадянина ОСОБА_6 , 1982 року народження, та із застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, шляхом поштовху, що спричинило падіння потерпілого на підлогу, відкрито викрав кредитні картки та паспорт ОСОБА_4 , 1982 року народження, які знаходились в куртці останнього, чим завдав останньому матеріальних збитків.
В подальшому реалізуючи свій злочинний умисел, з метою незаконного збагачення ОСОБА_5 направився до станції метро та поїхав на станцію метро «Лівобережна», де неподалік вулиці Раскової, 8 в м.Києві, побачив банкомат «Січ» та намагався зняти готівку з картки «Восток», яку відібрав у громадянина ОСОБА_7 . Однак в подальшому ОСОБА_5 був затриманий працівниками поліції.
Таким чином, дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ст.186 ч.2 КК України.
Вказаних висновків суд дійшов провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винуватість свою не визнав та показав, що 09 листопада 2016 року близько 22 год. 00 хв. він зайшов до вбиральні, розташованої на території ПКіВ «Гідропарк» та побачив раніше не знайомого йому ОСОБА_4 . Останній почав руками чіпати його статеві органи, в результаті чого він його відштовхнув і ОСОБА_4 впав на підлогу, а в нього з кишень випали кредитні картки та паспорт. Він нахилився, щоб підняти паспорт та банківські картки, щоб повернути їх ОСОБА_4 , проте той кудись подівся. Наголосив на тому, що не мав наміру красти картки та паспорт потерпілого, але не заперечував, що намагався зняти ці кошти через банкомат.
Зокрема, будучи допитаним з дотриманням правил, передбачених частиною другою, третьою, п`ятою-чотирнадцятою статті 352 КПК України, у судовому засіданні та попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання потерпілий ОСОБА_6 надав суду показання, в яких підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини вчинення кримінального правопорушення в частині його часу, місця, способу вчинення та зокрема зазначив, що 09 листопада 2016 року близько 22 год. 00 хв. він перебував у вбиральні, яка знаходиться на території ПКіВ «Гідропарк». В цей час до вбиральні зайшов ОСОБА_5 , підійшов до нього, штовхнув його. Після чого ОСОБА_5 сів на нього та витяг в нього з кишені паспорт та кредитні картки і зник з місця злочину. Також ОСОБА_6 зазначив, що ОСОБА_5 намагався заволодіти його мобільним телефоном, проте йому це не вдалося.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора, а обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.
Згідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Статтею 86 КПК України зазначено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
Так, винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України підтверджується зібраними у справі доказами.
Зокрема, з протоколу огляду місця події, з долученою фототаблицею, від 09 листопада 2016 року, проведеного слідчим Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м.Києва ОСОБА_8 , за участі понятих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , вбачається, що в ході проведення даної слідчої дії у ОСОБА_5 виявлено та вилучено два зарядних пристрої чорного кольору, контрацептиви у кількості 8 шт., пачка сигарет, грошові кошти в сумі 27 грн., паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серія НОМЕР_1 , іменна банківська картка на ім`я ОСОБА_11 банку «Восток», банківська картка банку «Приватбанк», картка ломбарду «Скарбниця», накопичувальна картка магазину «Екомаркет», копія картки платника податків на ім`я ОСОБА_4 , чотири квитанції банку «Банк Січ». Вищевказані банківські картки, паспорт, ідентифікаційний код, квитанції банку «Банк Січ» було поміщено в експертний пакет №3513199.
Згідно протоколу огляду предмету, від 11 листопада 2016 року, проведеного слідчим Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_12 , вбачається, що здійснено огляд експертного пакету №3513199, в середині якого знаходяться паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , картка платника податків на ім`я ОСОБА_4 , банківська картка банку «Восток» № НОМЕР_2 , банківська картка банку «ПриватБанк» № НОМЕР_3 , квитанція №1 банку «Банк Січ», квитанція №2 банку «Банк Січ», квитанція №3 банку «Банк Січ», квитанція №4 банку «Банк Січ».
Згідно протоколу огляду предмету, проведеного слідчим Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_12 , вбачається, що здійснено огляд речей потерпілого ОСОБА_4 .
Порушень вимог ст.ст. 104-106, 223, 240 КПК України судом не встановлено та сторонами не доведено. У судовому засіданні обвинувачений цей факт не заперечував.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.
За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, а також зважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, за обставин, встановлених судом, а саме у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинений повторно.
При цьому суд враховує, що потерпілий чітко вказав на обвинуваченого ОСОБА_5 як на особу, яка вчинила відносно нього злочин. Поряд з цим покази потерпілого у повній мірі узгоджуються із дослідженими у справі доказами.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винуватого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.
Обставин, згідно ст.66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд не вбачає.
Обставин, згідно ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд не вбачає.
Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації, раніше неодноразово судимий, неодружений, не працює, думку державного обвинувача, позицію потерпілого у справі, щодо необхідної міри покарання; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у мінімальних межах, установлених у санкцією ст. 186 ч. 2 КК України, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчиненні нових злочинів, у виді позбавлення волі.
Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, фактичного їх обґрунтовування обставинами, які відповідно до норм КК України є не припустимим, оскільки не дають підстав для звільнення цих осіб від відбування покарання або ж його призначення із застосуванням ст. 69 цього Кодексу, характер вчинення злочину, його спосіб, які вказують в своїй сукупності, у даному конкретному випадку, на те, що тяжкість вчиненого ним злочину та його особа з іншими вищезазначеними обставинами встановленими у цьому провадженні не свідчать про можливість виправлення останнього без відбування покарання чи за допомогою призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом враховуючи відсутність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі у межах санкції ст. 186 ч.2 КК України, є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Згідно ст. 72 ч. 5 КК України зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_5 строк його попереднього ув`язнення з 09 листопада 2016 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлений.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Питання щодо речових доказів у кримінальному проваджені, суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_5 строк його попереднього ув`язнення з 09 листопада 2016 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу залишити без змін у виді тримання під вартою.
Речові докази по справі, які були вилучені під час огляду місця події 09 листопада 2016 року за адресою: м. Київ, вул. Р.Окіпної, 8 (паспорт, картку платника податків та банківські картки) залишити у володінні потерпілого ОСОБА_4 .

Речовий доказ по справі, а саме мобільний телефон марки «SAMSUNG», чорно-сріблястого кольору залишити у володіння потерпілого ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1