АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/544/17 Справа № 690/90/17 Категорія: ч.3 ст. 186 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 серпня 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ватутінського міського суду Черкаської області від 04 травня 2017 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ватутіне Черкаської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, офіційно не працює, отримує дохід від сезонних робіт, одруженого, неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого:

- 10.12.2003 р. Звенигородським районним судом Черкаської області за ч.3 ст. 186 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки;

- 22.12.2005 р. Ватутінським міським судом Черкаської області за ч.3 ст.185, ч.2 ст. 309, ч.1 ст. 263 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 ч.1 КК України приєднано частково не відбутий строк 1 рік по вироку Звенигородського районного суду Черкаської області від 10.12.2003 р. та остаточно призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі. Звільнений 08.09.2009 р. згідно постанови Вінницького районного суду Вінницької області від 31.08.2009 р. на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково, невідбутий строк покарання 1 рік, 10 місяців, 1 день;

- 29.09.2010 р. Ватутінським міським судом Черкаської області за ч.2 ст.185 КК України, до 2 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднаний не відбутий строк покарання 6 місяців позбавлення волі та остаточно призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. Звільнений 05.03.2013 р. згідно ухвали Уманського районного суду Черкаської області від 25.02.2013 р. на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково, невідбутий строк покарання 7 місяців 4 дні позбавлення волі.

- 25.03.2016 р. Ватутінським міським судом Черкаської області за ч.2 ст.309 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік, судимість у встановленому порядку не знята та не погашена,,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України і призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України до призначеного за цим вироком покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Ватутінського міського суду Черкаської області від 25.03.2016 р. 1 місяць і остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_9 до набрання цим вироком законної сили залишено без змін тримання під вартою.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 зараховано з моменту його затримання, тобто з 25 січня 2017 року, зарахувавши відповідно до ч.5 ст. 72 КК України строк його попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирішено долю речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Згідно вироку суду першої інстанції ОСОБА_9 визнано винним та засуджено за те, що він під час іспитового строку, 21 січня 2017 р. приблизно о 10 год., перебуваючи в квартирі АДРЕСА_3 в гостях у раніше знайомої йому ОСОБА_10 (потерпілої), помітив на ній золоті сережки у вухах, після чого в нього виник умисел, направлений на грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, з проникненням у житло. Реалізуючи свій злочинний намір, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, ОСОБА_9 , 21.01.2017 р. біля 11 год. пішов від потерпілої, та з метою зміни своєї зовнішності, щоб ОСОБА_10 його не впізнала, зайшов до знайомого, в якого переодягнувся в інший верхній одяг. Після чого, приблизно о 13 год. зателефонував раніше відомому таксисту (свідок ОСОБА_11 ), домовився з ним зустрітись в м. Ватутіне на пр. Ватутіна, 25 (Аптека №55), і коли той під`їхав, сів в обумовленому місці у машину та повідомив таксисту, щоб той його підвіз на вул. Кірова, де вийшов біля будинку №8, в якому проживає потерпіла, при цьому надавши вказівку таксисту, щоб він його зачекав біля магазину «Едем» (500 м. від місця злочину) приблизно 10 хвилин.

Продовжуючи свій злочинний намір ОСОБА_9 цього ж дня в період часу з 13 год. 30 хв. до 13 год. 45 хв., діючи умисно, з корисливих мотивів, подзвонив у дверний дзвінок та через вхідні двері без відповідного дозволу власника, ОСОБА_10 , яка відкрила вхідні двері, відштовхнув потерпілу, тобто протиправно проник до квартири АДРЕСА_3 , в якій із застосування насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, яке виразилось у закритті рукою рота та хватанні за шию, відкрито, повторно викрав, змусивши потерпілу дозволити йому зняти з її вух пару золотих сережок, вагою 4,9 гр., вартістю 5380 грн. 20 коп., після чого із місця вчинення злочину зник.

Викрадені у ОСОБА_10 золоті сережки обвинувачений в той же день продав у м. Звенигородка (свідку ОСОБА_12 ) за 1000 грн., а виручені кошти обернув на свою користь, чим завдав потерпілій матеріальних збитків.

Не погоджуючись з вказаним вироком, обвинувачений ОСОБА_9 , подав апеляцію, в якій вказує, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано обставини що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, визнання вини, бажання виправити ситуацію та позицію самої потерпілої. Просить вирок суду першої інстанції пом`якшити, та застосувати відносно нього положення ст. 69 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення поданої апеляції, та просила вирок суду першої інстанції залишити без змін, думку обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляцію, та просили її задоволити з наведених в ній підстав, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, з урахуванням обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_9 не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

Висновок суду, щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення за яке його засуджено при обставинах наведених у вироку, підтверджений зібраними по справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винність у вчинені кримінального правопорушення.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення злочину обвинуваченим.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та обґрунтовано постановив обвинувальний вирок, а посилання ОСОБА_9 на суворість призначеного покарання є необґрунтованими та безпідставними.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання судом першої інстанції повністю враховано вимоги ст. 65, 66, 67 КК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляція ОСОБА_9 щодо суворості призначеного покарання не підлягає задоволенню, оскільки при призначенні покарання, місцевий суд вірно врахував суспільну небезпеку вчиненого злочину, дані про особу підсудного, те, що він за місцем проживання характеризується негативно, раніше неодноразово судимий за умисні злочини проти власності, вчинив злочин під час однорічного іспитового строку, будучи звільненим від відбування покарання у виді 2 років позбавлення волі з випробуванням за вироком Ватутінського міського суду Черкаської області від 25.03.2016 р., не працює, хоча обвинувачений, зазначивши про його сезонні підробітки, будь-яких доказів щодо цього, у т.ч. його характеристики, як робітника, суду не надав, одружений, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, перебуває на обліку у лікаря психіатра з 06.02.1979 р., проте згідно висновку судово-психіатричного експерта №87 від 01.03.2017 р. Віліщук за своїм психічним станом не потребує застосування будь-яких примусових заходів медичного характеру. Так в якості обставин що пом`якшують покарання, судом першої інстанції вірно враховано щире каяття, яке полягає в тому, що він визнав свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, примирення з потерпілою, яка не наполягає на реальному покаранні для обвинуваченого. Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом першої інстанції вірно враховано рецидив злочину та вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Таким чином, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що мета покарання, передбачена ч.2,3 ст. 50 КК України, може бути досягнута виключно при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 міри покарання у виді позбавлення. А тому вирок суду є законним і обґрунтованим, а доводи наведені в апеляції ОСОБА_9 щодо суворості призначеного покарання непереконливими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки доводи викладені в апеляції вже враховані судом першої інстанції при винесенні вироку.

За зазначених вище обставин призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_9 відповідає вимогам кримінального закону, є необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових злочинів і призначено в межах санкцій ч.3 ст. 186 КК України.

Крім того, відповідно до ч.3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_9 вчинив новий злочин протягом іспитового строку, а тому за таки обставин судом першої інстанції призначене мінімальне покарання передбачене ч.3 ст. 186 КК України з урахуванням положень ч.3 ст. 78 та ч.1 ст. 71 КК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для застосування положень ст. 69 КК України відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , а тому вирок Ватутінського міського суду Черкаської області від 04 травня 2017 року, є законним та обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляції обвинуваченого ОСОБА_9 немає.

Крім того, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тому, на думку колегії суддів, обвинуваченому ОСОБА_9 необхідно зарахувати строк попереднього ув`язнення у відповідності до ч.5 ст. 72 КК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Ватутінського міського суду Черкаської області від 04 травня 2017 року- залишити без задоволення.

Вирок Ватутінського міського суду Черкаської області від 04 травня 2017 рокувідносно обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін.
Відповідно до вимог ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день перебування в СІЗО за два дні позбавлення волі, тобто з 25.01.2017 року по 20 червня 2017 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяця з моменту її проголошення, а засудженим з часу отримання копії ухвали.

Головуючий :

Судді :