АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/729/17 Справа № 192/9/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2017 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпропетровськ, громадянин України, раніше судимий, якому відмовлено у задоволенні клопотання про умовно дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, ВСТАНОВИЛА: Засуджений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2017 року, якою відмовлено останньому у задоволенні клопотання про умовно дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, вважає її необґрунтованою та просить задовольнити його клопотання про застосування ст. 81 КК України. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що він працює у промисловій зоні виправної установи, приймав участь у ремонті гуртожитку, має заохочення, стягнень не має, приймає активну участь у програмі диференційованого виховного впливу, має дружину, неповнолітню дитину та матір похилого віку, а також вину визнав повністю і розкаявся у скоєному. Відповідно до ухвали суду, яка оскаржується, засуджений ОСОБА_8 відбув 2/3 частини строку покарання, працевлаштований в Солонянській виправній колонії № 21 управління Державної пенітенціарної служби України в Дніпропетровській області робочим в промисловій зоні, має одне заохочення за сумлінне ставлення до праці, застосоване у 2016 році, а в установі перебуває з лютого 2015 року, що не носить систематичний характер і є недостатніми для оцінки ставлення до праці засудженого, як належне. Крім того, стягнень за порушення утримання немає, за весь період відбування покарання характеризується посередньо, порушень режиму утримання не допускав, але не бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що ОСОБА_8 на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення. Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_8 та його захисника, які просили задовольнити вимоги апеляційної скарги, а ухвалу суду скасувати, як незаконну і необґрунтовану та постановити нову ухвалу, застосувавши до засудженого положення ст. 81 КК України, думку прокурора, який заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав. Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив. Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення. Статтею 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого. Відповідно до Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання. Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі. Розглядаючи клопотання про умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 , суд повно і всебічно вивчив дані про особу засудженого та дійшов вмотивованого висновку про відмову у застосуванні щодо засудженого умовно-дострокового звільнення від подальшого відбуття призначеного покарання з посиланням на ті обставини, що за весь період відбування покарання не можна визнати поведінку ОСОБА_8 сумлінною, з чим погоджується колегія суддів. Твердження засудженого про те, що він працевлаштований, має одне заохочення, приймає активну участь у програмі диференційованого виховного впливу, мають місце, однак колегія суддів вважає, що зазначені судом обставини, які характеризують засудженого протягом всього часу відбування покарання, не свідчать про його сумлінну поведінку за весь період відбування покарання, крім того, виконання засудженим своїх прямих обов`язків має враховуватись у сукупності з усіма іншими обставинами. Так, судом обґрунтовано враховано, що засуджений за весь час відбування покарання характеризується посередньо, мав лише одне заохочення тільки у 2016 році. Крім того, засуджений хоча і не має стягнень, однак не бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, 23 грудня 2016 року комісією установи відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення засудженому як такому, що не довів свого виправлення ( а. п. 11). Щодо працевлаштування засудженого, то дана обставина була з`ясована під час судового засідання та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 дійсно працевлаштований, однак до праці ставиться задовільно (а. п. 6, 12), що не є достатнім для прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання в силу ст. 81 КК України. Наявність у засудженого дружини, неповнолітньої дитини та матері похилого віку не є визначеною підставою в силу ст. 81 КК України для прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності відмови у задоволенні клопотання, оскільки на думку колегії суддів відсутні достатні підстави стверджувати, що ОСОБА_8 протягом строку відбування покарання довів своє виправлення, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги засудженого не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду, тому у задоволенні вимог його апеляційної скарги слід відмовити. Рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів і підстав, а тому підстави для його скасування відсутні. Керуючись ст. ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2017 року щодо засудженого ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4