АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
представника власника майна ОСОБА_6
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника власника майна ТОВ «ВАНТАЖНА БАЗА ЛЗТА» - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30.06.2017 року,-
В с т а н о в и л а:
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_6 в інтересах власника майна ТОВ "ВАНТАЖНА БАЗА ЛЗТА", подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні клопотання про арешт майна.
Апелянт запевняє, що арешт зазначеного вище майна є безпідставним та незаконним, оскілки ОСОБА_8 не є підозрюваною чи обвинуваченою у вказаному кримінальному провадженні, ТОВ "ВАНТАЖНА БАЗА ЛЗТА" не є стороною кримінального провадження, а отже його майно не може бути заарештоване з метою забезпечення цивільного позову чи для застосування конфіскації у випадку призначення покарання. Не підлягає вказане майно спеціальній конфіскації, оскільки воно не було придбане за грошові кошти здобуті кимось незаконним шляхом. Набуття корпоративних прав на ТОВ "ВАНТАЖНА БАЗА ЛЗТА" відбулось в 2004 році, задовго до подій з липня 2011 по лютий 2014 року, які становлять обставини кримінального провадження, а заснування і участь в інших товариствах відбулась за власні кошти ОСОБА_8 , яка має сталий високий дохід.
Окрім цього, апелянт вважає, що при постановлений ухвали не було враховано п.п. 5, 6 ч.2 ст. 173 КПК України, а саме розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна. Зокрема, арештом банківських рахунків заподіюється істотна шкода правам ТОВ "ВАНТАЖНА БАЗА ЛЗТА", оскільки товариство фактично припиняє здійснювати господарську діяльність. В клопотанні про арешт майна не наведене достатнє обґрунтування необхідності арешту майна, на визначена мета накладення такого арешту.
Також апелянт просить поновити йому строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 30 червня 2017 року, посилаючись на те, що копія оскаржуваної ухвали не була надіслана в адресу керівника підприємства, а про її постановления йому стало відомо лише 06 липня 2017 року після ознайомлення з матеріалами справи.
Заслухавши доповідь судді, думку представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін ухвалу слідчого судді, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити у задоволенні клопотання прокурора.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно ч. 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що ухвалу від 30.06.2017 року було постановлено без виклику представника власника майна, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.
Що стосується безпосередньо поданої апеляційної скарги, то колегія суддів звертає увагу на наступні обставини.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя не дотримався.
30.06.2017 року прокурор - заступник начальника управління з розслідування злочинів, вчинених на тимчасово окупованих територіях Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, а саме на банківські рахунки ТЗВО "ВАНТАЖНА БАЗА ЛЗТА" (код ЄДРГІОУ 32327825), а саме: № НОМЕР_1 , відкритий у АТ "УкрСиббанк" (МФО 351005, м. Київ, вул. Андріївська, 2/12); № НОМЕР_2 , відкритий у АТ "УкрСиббанк" (МФО 351005. м. Київ, вул. Андріївська, 2/12); № НОМЕР_3 , відкритий у АТ "УкрСиббанк" (МФО 351005, м. Київ, вул. Андріївська, 2/12.
30.06.2017 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва клопотання прокурора задоволено, накладено арешт на майно.
Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
При цьому слідчий суддя вказаної норми закону не дотримався, оскільки ч. 10 ст. 170 КПК України чітко регламентує перелік майна, що може бути арештоване. В даному випадку, прокурор мав ініціювати арешт майна грошових коштів, що знаходяться на банківських рахунках, разом з тим прокурор зазначив у клопотанні необхідність накладення арешту на банківські рахунки, а слідчий суддя не дослідив належним чином клопотання та додані до нього матеріали та наклав арешт на банківські рахунки із зазначенням їх переліку, що не передбачено чинним кримінальним процесуальним законом України.
Згідно норм Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту, та відповідно накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.
Однак, в ухвалі слідчий суддя, взагалі не обґрунтував, яким саме чином вказані банківські рахунки можуть бути предметом злочину, стосовно яких існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що вони є доказом злочину, підлягають спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна, відсутнє також посилання на те, яка сума знаходиться на розрахункових рахунках та за якими операціями грошові кошти надійшли на вказані у клопотанні прокурора банківські рахунки, оскільки в даному кримінальному провадженні саме грошові кошти можуть виступати предметом злочину, а не самі рахунки.
З урахуванням викладеного, а саме того, що за матеріалами клопотання неможливо чітко встановити тих обставин, на які посилається орган досудового розслідування, апеляційний суд вважає, що у даному кримінальному провадженні відсутні правові підстави для накладення арешту на майно, що відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України мало стати підставою для відмови у задоволенні клопотання, однак безпідставно не було зроблено слідчим суддею.
На підставі викладених обставин, які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду, істотне порушення вимог КПК України, ухвала слідчого судді як незаконна підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора, як такого, що внесено до суду з порушенням вимог КПК України та за недоведеності необхідності арешту майна, який, при викладених у клопотанні обставинах, явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
П о с т а н о в и л а:
Поновити представнику власника майна ТОВ «ВАНТАЖНА БАЗА ЛЗТА» - адвокату ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження.
Апеляційну скаргу представника власника майна ТОВ «ВАНТАЖНА БАЗА ЛЗТА» - адвокату ОСОБА_6 задовольнити.
Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора - заступника начальника управління з розслідування злочинів, вчинених на тимчасово окупованих територіях Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 про накладення арешту на майно, а саме на банківські рахунки ТЗВО "ВАНТАЖНА БАЗА ЛЗТА" (код ЄДРГІОУ 32327825), а саме: № НОМЕР_1 , відкритий у АТ "УкрСиббанк" (МФО 351005, м. Київ, вул. Андріївська, 2/12); № НОМЕР_2 , відкритий у АТ "УкрСиббанк" (МФО 351005. м.Київ, вул. Андріївська, 2/12); № НОМЕР_3 , відкритий у АТ "УкрСиббанк" (МФО 351005, м. Київ, вул. Андріївська, 2/12) відмовити.
Ухвала Апеляційного суду м. Києва оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/3790/2017 Категорія ст. 170 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_9
Доповідач: ОСОБА_1