печерський районний суд міста києва
Справа № 757/6312/17-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 лютого 2017 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю представника особи, яка звернулась з клопотаням, адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Богодухівське» про скасування арешту майна,-
ВСТАНОВИВ:
03.02.2017 р. в провадження слідчого судді надійшло клопотання клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Богодухівське» (далі СТОВ «Богодухівське») про скасування арешту грошових коштів, що знаходяться на рахунках в ПАТ «Креді Агріколь Банк» (МФО 300614), юридична адреса: м. Київ, вул. Пушкінська, будинок 42/4.
В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що матеріали кримінального провадження не вказують на ймовірну причетність СТОВ «Богодухівське» до вчинення злочинів за викладених у клопотанні органу досудового розслідування обставин, вказане товариство здійснює реальну господарську діяльність, жодній посадовій особі СТОВ «Богодухівське» про підозру не оголошено, грошові кошти на вищевказаних рахунках речовими доказами в кримінальному провадженні не визнано. За таких обставин стверджувати про те, що грошові кошти, які перебувають на рахунках СТОВ «Богодухівське» відповідають визначеним ч. 2 ст. 167, ст. 98 КПК України критеріям не видається можливим. Натомість внаслідок накладення арешту СТОВ «Богодухівське`позбавлено можливості вести господарську діяльність, сплачувати обов`язкові платежі до бюджету, виплачувати заробітну плату, розраховуватися з постачальниками. Зазначене в своїй сукупності беззаперечно свідчить про безпідставність накладення арешту та обумовлює необхідність його скасування.
У судовому засіданні представник заявника подане клопотання підтримав та просив суд задовольнити клопотання, посилаючись на доводи, викладені у ньому.
Орган досудового розслідування, за клопотанням якого накладено арешт на майно, - ГСУ НП України про розгляд клопотання повідомлено належним чином, свого представника до суду не направило, слідчий суддя визнав за можливе розглянути клопотання у його відсутність.
Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, заслухавши обґрунтування представника заявника, приходить до наступного.
Судовим розглядом встановлено, що ГСУ НП України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000019, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.01.2016 року, за фактом використання підроблених документів, складених від імені засновників СТОВ «Богодухівське» та заволодінням майном цього підприємства, за ознаками кримінального правопорушенння, передбаченого ч. 1 ст. 358, ч.3 ст. 206-2 КК України.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10.01.2017 року, справа № 757/1197/17-к накладено арешт на грошові кошти СТОВ «Богодухівське», що знаходяться на рахунках в ПАТ «Креді Агріколь Банк» (МФО 300614), юридична адреса: м. Київ, вул. Пушкінська, будинок 42/4, а саме:
?р/р № НОМЕР_1 , відкритий у гривні;
?р/р № НОМЕР_2 відкритий у гривні;
?р/р № НОМЕР_3 відкритий у гривні;
?р/р № НОМЕР_4 відкритий у гривні,
в частині видатку коштів, з можливістю зарахування на зазначені рахунки коштів, що надходять.
Клопотання слідчого розглянуто без участі СТОВ «Богодухівське».
У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у СТОВ «Богодухівське» права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.
З наданих матеріалів клопотання, а саме: ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.11.2016 року, справа № 757/51651/16-к у цьому кримінальному провадженні вже скасовувався накладений арешт на рахунки СТОВ «Богодухівське».
Окрім цього, як вбачається з Довідки, підписаної заступником директора з фінансово-економічних питань СТОВ «Богодухівське» ОСОБА_5 , станом на 27.01.2017 року на підприємстві існує заборгованість по оплаті праці та податках до бюджету.
. Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
Як вбачається з мотивувальної частини ухвали Печерського районного суду м. Києва від 10.01.2017 року, справа № 757/1197/17-кпри накладенні арешту слідчий суддя виходив з того, що незастосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, може призвести до пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі такого майна.
Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та слідчий не дотрималися.
Так, відповідно до положень ст. 170 КПК України, арешт на майно юридичної особи може бути накладений лише у випадку, коли щодо даної юридичної особи здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна.
Арешт може бути накладений на гроші, цінні папери та інше майно яке перебуває у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.
Згідно ч. 1 ст. 96-3 КК України, підставами для застосування до юридичної особи заходів кримінально-правового характеру, в тому числі і конфіскації майна, є:
1) вчинення її уповноваженою особою від імені та в інтересах юридичної особи будь-якого із злочинів, передбачених у статтях 209 і 306, частинах першій і другій статті 368-3, частинах першій і другій статті 368-4, статтях 369 і 369-2 цього Кодексу;
2) незабезпечення виконання покладених на її уповноважену особу законом або установчими документами юридичної особи обов`язків щодо вжиття заходів із запобігання корупції, що призвело до вчинення будь-якого із злочинів, передбачених у статтях 209 і 306, частинах першій і другій статті 368-3, частинах першій і другій статті 368-4, статтях 369 і 369-2 цього Кодексу;
3) вчинення її уповноваженою особою від імені юридичної особи будь-якого із злочинів, передбачених у статтях 258 258-5цього Кодексу;
4) вчинення її уповноваженою особою від імені та в інтересах юридичної особи будь-якого із злочинів, передбачених статтями 109, 110, 113, 146, 147, частинами другою - четвертою статті 159-1, статтями 160, 260, 262, 436, 437, 438, 442, 444, 447цього Кодексу.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів клопотання, кримінальне провадження № 0000019, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.01.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч.3 ст. 206-2 КК України, які не зазначено в ст. 96-3 КК України.
Незважаючи на те, що досудове розслідування в кримінальному провадженні триває протягом тривалого часу, жодній посадовій особі СТОВ «Богодухівське» про підозру у вчиненні злочину не оголошено, версія органу досудового розслідування про те, що грошові кошти на рахунках СТОВ «Богодухівське» є предметом вчинення злочину, належним чином не досліджена та не підтверджена допустимими в розумінні ст. 86 КПК України доказами.
Враховуючи, що у матеріалах клопотання відсутні достатні докази вчинення злочину за участю СТОВ «Богодухівське», наявність підстав вважати, що існує правова підстава для арешту рахунків СТОВ «Богодухівське» взагалі спростовується, а також враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як орган досудового розслідування не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння СТОВ «Богодухівське» належним йому майном, у зв`язку з чим вважає доцільним скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.
Керуючись ст. ст. 98, 167, 170,171, 172, 173, 174 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
Клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Богодухівське» про скасування арешту майна задовольнити.
Скасувати арешт майна СТОВ «Богодухівське», а саме - арешт грошових коштів, що знаходяться на рахунках в ПАТ «Креді Агріколь Банк» (МФО 300614), юридична адреса: м. Київ, вул. Пушкінська, будинок 42/4, а саме:
?р/р № НОМЕР_1 , відкритий у гривні;
?р/р № НОМЕР_2 відкритий у гривні;
?р/р № НОМЕР_3 відкритий у гривні;
?р/р № НОМЕР_4 відкритий у гривні,
накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10.01.2017 року, справа № 757/1197/17-к у кримінальному провадженні № 0000019 від 12.01.2016 року за ознаками кримінального равопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358, ч.3 ст. 206-2 КК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1