Справа № 183/1664/17
№ 1-кп/183/609/17
В И Р О К
іменем України
11 травня 2017 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження № 0000081 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Миролюбівка, Попільнянського району Житомирської області, з середньо - технічною освітою, не одруженого, військовослужбовця за контрактом, сержанта, військової частини польова пошта НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в:
11 жовтня 2016 року наказом № 286 командира військової частини (по стройовій частині) польова пошта НОМЕР_1 , яка з лютого 2017 року тимчасово дислокується польовим табором на території НОМЕР_2 загальновійськового полігону в АДРЕСА_2 , військовослужбовця за контрактом, сержанта ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 та призначено на посаду навідника 3 кулеметного відділення, кулеметного взводу, роти вогневої підтримки військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку" особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.
Сержант ОСОБА_4 , будучі військовослужбовцем відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.
07 лютого 2016 року наказом № 41 командира військової частини (по стройовій частині) польова пошта НОМЕР_1 , військовослужбовця військової служби за контрактом сержанта ОСОБА_4 було направлено для проходження лікування до військового шпиталю військової частини НОМЕР_3 , яка дислокується у АДРЕСА_2 .
13 лютого 2016 року сержант ОСОБА_4 після закінчення лікування у військовому шпиталі військової частини НОМЕР_3 повинен був прибути на службу до військової частини польова пошта НОМЕР_1 та приступити до виконання своїх службових обов`язків.
Однак, 13 лютого 2017 року сержант ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , не з`явився вчасно на службу з лікування до розташування військової частини НОМЕР_1 та у подальшому до польового табору, що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_1 та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв до 16 березня 2017 року, коли сержант ОСОБА_4 самостійно прибув до польового табору, що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .
Таким чином у період з 13 лютого 2017 року по 16 березня 2017 року, сержант ОСОБА_4 після закінчення лікування, не з`явився вчасно на службу до польового табору, в військову частину польова пошта НОМЕР_1 без поважних причин та незаконно перебував поза межами військової частини польова пошта НОМЕР_1 , в умовах особливого періоду.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю підтвердивши, що зазначене в обвинувальному акті повністю відображає обставини скоєного ним злочину та показав, що дійсно 13 лютого 2017 року він не повернувся до військової частини з шпиталю, де він знаходився на лікуванні, оскільки йому повідомили, що його мати, 1948 року народження, у якої він є єдиним годувальником, захворіла та у зв`язку із хворобою, не могла самостійно пересуватися. У зв`язку, з чим він, не отримавши дозволу від керівництва поїхав додому, де доглядав мати до покращення її стану здоров`я. Після чого, розуміючи, що він скоїв злочин, добровільно, із зізнанням з`явився до військової прокуратури, а потім повернувся до військової частини, де до цього часу продовжує військову службу, знаходячись в зоні проведення антитерористичної операції. У скоєному щиро кається.

В судовому засіданні сторони не оспорювали обставини, при яких скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення встановленою і його дії належить кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно до військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що за місцем служби він характеризується негативно (а.п.23), скоєний ним злочин відноситься до категорії тяжких.
Однак, обставин, що обтяжують його покарання згідно ст. 67 КК України не встановлено.

Крім того, обвинувачений є особою, що раніше не судима, вину визнав повністю, позитивно характеризується з місця мешкання (а.п.40), на обліках у лікарів не перебуває (а.п.22,24,25), брав участь в проведенні антитерористичної операції, має статус учасника бойових дій (а.п.27), має на утримані мати похилого віку, 1948 року народження.

Щире каяття ОСОБА_4 , його активне сприяння розкриттю злочину, з`явлення із зізнанням визнаються обставинами, що пом`якшують його покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а тому суд, вважає можливим для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України, а саме більш м`яке, не зазначене санкцією статті за цей злочин, у вигляді службового обмеження з відрахуванням в дохід держави 10% його грошового забезпечення щомісячно, як було обґрунтовано запропоновано стороною обвинувачення, що буде співрозмірним та достатнім для досягнення мети покарання та виправлення засудженого.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, а також всі обставини по справі, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді службового обмеження строком на 1 (один) рік з відрахуванням в дохід держави 10% його грошового забезпечення щомісячно.

Копію вироку ОСОБА_4 , вручити негайно.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів лише з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1