26.06.2017 363/2128/17
В И Р О К
Іменем України
26 червня 2017 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника - ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Вугледар Донецької області, українця, громадянина України, не одруженого, який має повну середню освіту, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.407 КК України,
Органом досудового розслідування встановлено, 15.05.2013 року старший солдат ОСОБА_5 призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 та на підставі розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_3 від 29.07.2014 №1/3/2-1346 прибув із військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ).
Наказом командира вказаної військової частини від 31.07.2014 року №3 старший солдат ОСОБА_5 зарахований до списків особового складу військової частини, на всі види забезпечення та призначений на посаду водія 3 відділення 2 взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на автомобілях) військової частини НОМЕР_2 у військовому званні «старший солдат».
Відповідно до вимог ст.ст. 2,4,24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», старший солдат ОСОБА_5 вважається військовослужбовцем, який проходить військову строкову службу.
Відповідно до Указу Президента України «Питання органу військового управління Національної гвардії України» №346/2014 командувач Національної гвардії України користується щодо військовослужбовців Національної гвардії України правами Міністра оборони України, які передбачені «Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», що поширює свою дію на військовослужбовців НГУ.
Відповідно до Закону України «Про Національну гвардію» №876-7 від 13.03.2014, головний орган військового управління Національної гвардії України, органи військового управління оперативно-територіальних об`єднань Національної гвардії України, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, навчальні військові частини (центри), бази, установи та заклади Національної гвардії України є правонаступниками відповідних органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих навчальних закладів, навчальних військових частин, органів і підрозділів забезпечення, установ внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України.
Вимогами ст.ст.17,65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Статті 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Проходячи військову службу, старший солдат ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІV, ст.ст.1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-ХІV (далі - Статутів) повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.
Незважаючи на викладене, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 20.10.2014 року № 79 старший солдат ОСОБА_5 вибув у відпустку строком на 10 діб, з якої зобов`язаний був повернутися 29.10.2014 року та у порушення вищевказаних нормативно-правових актів, 29.10.2014 року бажаючи тимчасово ухилитися від несення обов`язків військової служби та провести час на власний розсуд, діючи з прямим умислом, не одержавши дозволу відповідного начальника (командира), самовільно без поважних на те причин не повернувся з відпустки до розташування військової частини НОМЕР_2 та ухиляється від несення обов`язків військової служби понад один місяць.
23.05.2017 року старший солдат ОСОБА_5 заявив про себе, добровільно з`явившись до військової прокуратури Дарницького гарнізону Центрального регіону України.
Таким чином, старший солдат ОСОБА_5 у період з 14.10.2014 року по 23.05.2017 року, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, бажаючи тимчасово ухилитися від несення обов`язків військової служби не одержавши дозволу відповідного начальника (командира), без поважних на те причин не повернувся з відпустки до військової частини НОМЕР_2 (дислокується у АДРЕСА_3 ,) тривалістю понад один місяць, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд.
Дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 3 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу з відпустки без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем строкової служби.
26.06.2017 року, під час призначення справи до підготовчого судового засідання, між обвинуваченим ОСОБА_5 , за участі захисника ОСОБА_4 та прокурором військової прокуратури Дарницького гарнізону ОСОБА_3 укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.472 КПК України.
Згідно даної угоди прокурор військової прокуратури Дарницького гарнізону ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_5 , за участі захисника ОСОБА_6 , дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.3 ст.407 КК України. ОСОБА_5 беззастережно визнав вину у пред`явленому обвинуваченні. Узгоджене покарання за ч. 3 ст. 407 КК України, з застосуванням ст.69 КК України, а саме того, що ОСОБА_5 з`явився із зізнанням, щиро покаявся, активно сприяв розкриттю злочину, вчинив злочин внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин, перейдя до більш м`якого покарання не зазначеного в санкції статті, у вигляді штрафу у розмірі 550 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 9350 гривень.
Роз`яснені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 КК України, наслідки невиконання угоди.
Відповідно ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.
Згідно з ч.4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.
Розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язковою участю сторін угоди (ч.2 ст.474 КПК України).
Судом встановлено, що ОСОБА_5 , обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, який відповідно до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, сторони добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зміст угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України та закону, крім того, сторони угоди в суді наполягали на узгодженому покаранні ОСОБА_5 , з застосуванням ст.69 КК України, у вигляді штрафу у розмірі 550 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, та наслідки невиконання угоди передбачені ст. 476 КК України.
Процесуальні витрати по справі відсутні.
Цивільній позов по справі не заявлено. Речові докази по справі відсутні.
Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 475 КПК України суд, -

ЗАСУДИВ:
Затвердити в підготовчому судовому засіданні угоду про визнання винуватості укладену 26.06.2017 року між прокурором військової прокуратури Дарницького гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участі захисника ОСОБА_4 .
ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання, з застосуванням ст.69 КК України, у вигляді штрафу у розмірі 550 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 9350 (дев`ять тисяч триста п`ятдесят) гривень.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.
Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1