АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/4072/16-к Номер провадження 11-кп/786/186/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.122 КК України С.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 березня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого, судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника обвинуваченого ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження № 0000795, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 02.04.2016, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 10 жовтня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтави, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працюючого в ПАТ «Полтавагаз», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

визнано винним та засуджено за ч.1 ст. 122 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від вiдбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік, якщо він протягом року не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п. 3,4 ч.1 ст. 76 КК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_8 на користь потерпілого матеріальну шкоду в розмірі 17942, 50 грн. та моральну шкоду в розмірі 3000 грн., а всього: 20942, 50 грн.

Цивільний позов прокурора в інтересах Бюджетно-фінансового управління виконавчого комітету Полтавської міської ради до ОСОБА_8 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від правопорушення в сумі 4276, 10 грн. задоволено. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь Бюджетно-фінансового управління виконавчого комітету Полтавської міської ради 4276,10 грн.

ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за вчинення злочину за наступних обставин.

01.04.2016 року близько 13.00 год. ОСОБА_8 , перебуваючи поблизу будинку №13/18 по вул. Гетьмана в м. Полтаві, в ході раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_9 наніс останньому удар ногою в ділянку голені лівої ноги, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому середньої третини лівої великогомілкової кістки зі зміщенням та закритого косого перелому середньої третини лівої малогомілкової кістки зі зміщенням, котрі кваліфікуються як ушкодження середнього ступеню тяжкості.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду у зв`язку з невідповідністю висновків суду викладених у судовому рішенні фактичним обставинам провадження та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, виправдати його у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

В обґрунтування апеляції обвинувачений вказує, що у вироку суду відсутні мотиви неврахування окремих доказів, таких як довідка №4899 травпункту 1-ї МКЛ від 04.04.2016, згідно якої у ОСОБА_8 виявлено забій, підшкірна гематома лівої гомілки.

Судом не встановлено яким чином потерпілий ОСОБА_9 отримав травму.

Суд не вмотивував підстави взяття до уваги показання потерпілого з приводу моменту удару, які суттєво суперечать показанням обвинуваченого та свідків події.

Крім того, суд не вірно з`ясував показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які є суперечливими та поміняв їх місцями у вироку.

Посилається на недоведеність у його діях прямого умислу направленого на спричинення потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Інші учасники судового розгляду вирок суду не оскаржили.

В судове засідання потерпілий ОСОБА_9 та його представник не з`явилися з невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, про що свідчить наявна в матеріалах провадження телефонограма.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляцію та просили її задовольнити, думку прокурора, ОСОБА_6 , яка просила вирок суду залишити без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суду вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Із матеріалів провадження вбачається, що в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 не визнав себе винуватим в умисному спричинені потерпілому ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесних ушкоджень та заперечував свою причетність до утворення у потерпілого тілесних ушкоджень, стверджуючи про те, що потерпілий сам упав та почав кричати, від чого потерпілий упав на землю не розумів.

Проте, сам обвинувачений ОСОБА_8 не заперечував того, що між ним та потерпілим ОСОБА_9 01 квітня 2016 року біля будинку №13/18 по вул. Гетьмана в м. Полтаві біля першого під`їзду виникла сварка через припаркований потерпілим автомобіль.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, а саме спричинення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, ґрунтуються на зібраних у кримінальному провадженні доказах, які безпосередньо були досліджені в суді першої інстанції.

На підтвердження встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано послався на сукупність зібраних під час досудового розслідування письмових доказів, а також показання потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 у судовому засіданні, дав їм належну та об`єктивну оцінку, про що змістовно та обґрунтовано зазначив в оскаржуваному вироку.

Так, потерпілий ОСОБА_9 пояснив суду, що біля першого під`їзду будинку АДРЕСА_2 01 квітня 2016 року під час сварки ОСОБА_8 наніс йому удар ногою у взутті по передній частині лівої ноги від чого він упав та відчув сильний біль. При цьому, свідок ОСОБА_12 намагалася перешкодити їх сварці.

Покази потерпілого узгоджуються з показами свідка ОСОБА_12 , яка факт виникнення сварки між потерпілим та ОСОБА_8 підтвердила у своїх показаннях та пояснила, що моменту удару вона не бачила, але зрозуміла, що ОСОБА_8 ударив ОСОБА_9 , оскільки перебуваючи у положенні повернутою спиною до ОСОБА_9 та обличчям до ОСОБА_13 намагалася вгамувати останнього, в цей час ОСОБА_8 зайшов їй за спину до ОСОБА_9 , в цей час вона почула сильний удар та крик ОСОБА_9 , який уже лежав на землі із зламаною ногою, голосно кричав.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що наближаючись до першого під`їзду буд. АДРЕСА_2 , біля якого виникла сварка, побачила як ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_9 та сильно вдарив ногою по нозі потерпілого, внаслідок чого ОСОБА_9 впав та почав голосно кричати від болі, оскільки у нього була зламана нога.
Свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_3 , 01 квітня 2016 року вона визирнула у вікно та побачила, що біля першого під`їзду сварилися ОСОБА_13 та невідомим їй раніше чоловік ОСОБА_8 із ОСОБА_9 , біля них була ОСОБА_12 , яка їх розбороняла. ОСОБА_12 стояла обличчям до ОСОБА_13 , а в цей час ОСОБА_9 ішов до другого під`їзду, його окликнув ОСОБА_8 підійшов до нього і різко вдарив йому ногою в ногу, від удару ОСОБА_9 упав та почав голосно кричати. Свідок почала хвилюватися і вибігла на двір, у ОСОБА_9 була зламана нога, його поклали на лавку та викликали швидку допомогу і поліцію.

Колегія суддів звертає увагу на вказівку сторони захисту про допущені судом першої інстанції у вироку неточності, що стосуються прізвищ свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , котрі поміняні місцями, проте не вважає допущені судом описки істотними і такими, що перешкодили суду правильно встановити обставини справи.

Згідно ст.379 КПК України суд має право за власною ініціативою виправити допущені в ухваленому ним судовому рішенні описки або очевидні арифметичні помилки. Однак, при цьому суд не вправі змінювати зміст судового рішення та будь-яким чином зачіпати суть судового рішення. Описки - це неправильне написання слів, що може мати істотне значення у певному конкретному судовому рішенні (прізвище, ім`я, адреса, дата, строки).

Допущені описки у прізвищах свідків, незважаючи на їх наявність, є технічними і ніяким чином не може свідчити про неправдивість та невідповідність встановлених судом фактичним обставинам, не впливають на законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судового рішення і можуть бути виправлені в порядку ст.379 КПК України.

Згідно наявних у матеріалах провадження протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками потерпілий, а також свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 упізнали ОСОБА_8 , який спричинив потерпілому тілесні ушкодження.
Показання потерпілого ОСОБА_9 та зазначених свідків на підтвердження встановлених судом обставин заподіяння йому тілесних ушкоджень узгоджуються з висновками судово-медичної експертизи, відповідно до якої у потерпілого ОСОБА_9 виявлено середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому середньої третини лівої великогомілкової кістки зі зміщенням та закритого косого перелому середньої третини лівої малогомілкової кістки зі зміщенням, які утворилися від дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, яким могла бути нога людини у взутті.

Правильність цих висновків підтвердив допитаний у судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_14 .

Відповідно до протоколів слідчих експериментів з участю потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з фотографіями від 06.05.2016 останні пояснили про обставини нанесення ударів потерпілому, та показали яким чином наносились йому удари, та в які частини тіла, заподіявши йому тілесні ушкодження.

Крім цього, за висновками додаткової судово медичної експертизи, показання потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 дані ними в ході проведення слідчих експериментів з кожним окремо не суперечать отриманим об`єктивним даним при судово-медичній експертизі потерпілого.

При цьому, версія обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що потерпілий сам, замахнувшись правою ногою, наніс обвинуваченому удар по лівій нозі, про що обвинувачений стверджував в ході проведення з ним слідчого експерименту, беззаперечно спростовується висновком експерта обласного бюро СМЕ №1090 від 20.07.2016 року, згідно якого покази підозрюваного ОСОБА_8 дані ним 13.07.2016 року в ході проведення слідчого експерименту за його участю, протирічать анатомічній локалізації та механізму утворення тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_9 .

Не підтвердженими є посилання апелянта на невідповідність викладених у вироку висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, тому як вони узгоджуються із змістом, як пояснень допитаних у суді осіб, так і письмових доказів, досліджених у судовому засіданні.

Далі, показання свідка ОСОБА_11 не заперечують факту спричинення саме обвинуваченим ушкоджень потерпілому.

Щодо розбіжностей у показаннях, на яких наголошує захисник обвинуваченого в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає, що вони не є суттєвими та не впливають на правильність висновку суду першої інстанції, оскільки суд вірно відповідно до вимог ст. 94 КПК України оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом та оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Характер тілесних ушкоджень спростовують нанесення їх обвинуваченим з необережності, на що посилається у своїй апеляційній скарзі захисник.

Колегія суддів відноситься критично до показань свідка ОСОБА_13 про те, що саме потерпілий ОСОБА_9 замахнувся ногою на обвинуваченого, оскільки такі показання викликають обґрунтовані сумніви спростовуються в своїй сукупності показаннями самого потерпілого та свідків. Такі свідчення ОСОБА_13 , на переконання колегії суддів, мають за мету пом`якшити кримінальну відповідальність обвинуваченого за вчинений злочин.

Вивченням матеріалів кримінального провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом кримінального провадження.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про час, місце і обставини виникнення конфлікту між потерпілим та ОСОБА_8 є вірним, ґрунтується на доказах, які повно, всебічно і об`єктивно перевірені в суді, тому твердження в апеляційній скарзі про протилежне, не відповідає дійсності.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст. 122 КК України судом першої інстанції кваліфіковано правильно.

Як видно із вироку, при вирішенні питання про вид та міру покарання обвинуваченому, судом першої інстанції враховано характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного ним злочину, дані про особу винного, який раніше до відповідальності не притягувався, за місцем роботи характеризується виключно позитивно, одружений, наявність пом`якшуючих обставин, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та обрав йому справедливе покарання у межах санкції даної статті обмеження волі.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, встановивши вину ОСОБА_8 у вчиненні злочину та виходячи з конкретних обставин кримінального провадження, прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання у виді двох років обмеження волі, в межах визначених санкцією частини статті кримінального закону, та звільненні ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з покладенням на нього відповідних обов`язків, визначених ст. 76 КК України. На думку апеляційного суду, дане рішення суду відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 про стягнення матеріальної та моральної шкоди з обвинуваченого розглянутий судом правильно.

За таких обставин, постановлений вирок є законним, обґрунтованим і справедливим, підстав для скасування чи зміни вироку суду щодо ОСОБА_8 колегія суддів не вбачає, у зв`язку із чим вирок слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтави від 10 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Головуючий суддя : ОСОБА_2
Судді : ОСОБА_3
ОСОБА_4