Справа № 484/4636/15-к 24.04.2017
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 квітня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0001551, за апеляційними скаргами прокурора Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_6 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 7 грудня 2016 року відносно
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Первомайську Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше судимого:
02.12.2011 р. Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі, ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 30.07.2014 р. звільнено умовно-достроково на 9 місяців 27 днів,
обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8 ,
обвинувачений ОСОБА_7 ,
захисник ОСОБА_9 ,
потерпілий ОСОБА_6 ,
представник потерпілого ОСОБА_10 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 грудня 2016 року ОСОБА_7 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 1 700 грн.
На підставі ч. 3 ст. 72 КК України визначено, призначене покарання у виді штрафу виконувати самостійно від вироку Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02.12.2011 р.
Ухвалено стягнути у відшкодування витрат на лікування потерпілого на користь Первомайської центральної лікарні 1 798,92 грн., на користь потерпілого ОСОБА_6 2 000 грн. і моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.
Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
Прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді 3 місяців арешту.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02.11.2011 р., остаточно призначити покарання у виді 1 року позбавлення волі.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Потерпілий ОСОБА_6 просить вирок скасувати і призначити обвинуваченому покарання у виді 1 року арешту, стягнути на його користь 2 000 грн. витрат на лікування та 15 000 грн. моральної шкоди.
Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого у вчинені злочину та фактичних обставин справи, зазначає, що вирок суду є незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині незастосування ст. 71 КК України та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Вказує на те, що вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07.12.2016 р. ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, яке він вчинив 19.05.2015 р., тобто у період невідбутої частини покарання за вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02.12.2011 р., яким останнього засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі, і, на підставі ухвали Новобузького районного суду Миколаївської області від 30.07.2014 р. умовно-достроково звільнено від відбування покарання на строк 9 місяців 27 днів. Наведені обставини, на думку апелянта, свідчать про те, що при призначенні ОСОБА_7 остаточного покарання, судом першої інстанції не застосовано закон, який підлягав застосуванню, а саме ст. 71 КК України.
Також прокурор вважає, що суд враховуючи такі обставини, як ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого не надав їм належної оцінки, що потягло за собою безпідставне призначення покарання найменш суворого, з передбачених санкцією ч. 2 ст. 125 КК України.
На думку апелянта, суд першої інстанції:
- не надав оцінки даним про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше судимий, вчинив злочин у період умовно-дострокового звільнення, не відшкодував потерпілому витрати на лікування;
- не врахував обставини скоєного злочину, у виді заподіяння потерпілому невстановленим слідством предметом легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я (колото-різаної рани гомілки);
- не врахував, що ОСОБА_7 вже відбував покарання за вчинення злочину проти життя і здоров`я, проте належних висновків не зробив і знову вчинив аналогічний злочин;
- не прийняв до уваги відсутність працевлаштування ОСОБА_7 , що виключає його можливість сплатити штраф.
Наведені обставини на думку прокурора свідчать про недотримання судом загальних засад призначення покарання та унеможливлює досягнення його мети виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_11 зазначає, що судом не прийнято до уваги вчинення ОСОБА_7 нового злочину в період умовно-дострокового звільнення, та безпідставно прийнято до уваги лише пояснення останнього щодо можливості сплати штрафу, без підтвердження будь-яких доказів його доходів, тобто не врахований майновий стан обвинуваченого.
Вважає встановлений судом розмір стягнення моральної шкоди на його користь недостатнім, оскільки після нанесення йому легких тілесних ушкоджень, він був змушений перебувати на стаціонарному лікуванні, порушився звичайний спосіб його життя, деякий час він був змушений їздити до іншого міста для проходження додаткових обстежень, під час лікування не міг займатись домашнім господарством для забезпечення нормальної життєдіяльності сім`ї.
Потерпілий також посилається на норми ст. 23 ЦК України, якою передбачені права особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
19.05.2015 р. близько 22.30 год. поблизу буд. АДРЕСА_2 ОСОБА_7 зустрів ОСОБА_6 . Між обвинуваченим та потерпілим виник конфлікт на ґрунті тривалих особистих неприязних відносин, під час якого ОСОБА_7 умисно наніс ОСОБА_6 один удар рукою в область голови та один удар ногою в область живота, після якого ОСОБА_6 , обороняючись, вивів з рівноваги ОСОБА_7 , від чого останній упав на землю. Перебуваючи в лежачому положенні на землі та, продовжуючи виконувати свій намір на спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 умисно наніс невстановленим слідством предметом три удари в область лівої гомілки, від яких потерпілий отримав колото-різані поранення та упав на землю. ОСОБА_7 в свою чергу піднявся з землі та умисно наніс ОСОБА_6 один удар ногою в область голови.
За висновком експерта № 314-М від 09.06.2015 р., у ОСОБА_6 виявлено колото-різані рани гомілки, садно обличчя. Дані тілесні ушкодження могли утворитися у строк, вказаний в медичних документах. Колото-різані рани лівої гомілки виникли від дії будь-якого колючо-ріжучого предмета та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Садно лоба утворилось від дії тупого твердого предмета і відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.
Дії ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Заслухавши доповідь судді, прокурора та потерпілого на підтримку їх апеляційних скарг, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення скарг прокурора та потерпілого, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступного.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні вказаного у вироку кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи та ніким не оспорюються.
Суд вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 та дійшов висновку про доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.
Разом з тим, в частині призначеного покарання вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 7 грудня 2016 року відносно ОСОБА_7 підлягає скасуванню в частині призначення покарання з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду (ст. 410 КПК України), невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК України), істотне порушення вимог кримінально процесуального закону (ст. 412 КПК України), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України).
Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи його ступінь тяжкості, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. А згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Приймаючи рішення про призначення ОСОБА_7 покарання в мінімальних за видом, в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу, суд першої інстанції послався на сукупність певних обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також інші дані про особу обвинуваченого.
На думку апеляційного суду, висновки суду першої інстанції в цій частині є невірними, оскільки суд не в повній мірі врахував обставини вчиненого злочину, а саме заподіяння потерпілому невстановленим предметом колото-різаної рани гомілки, що потягло короткочасний розлад здоров`я, а також дані про особу ОСОБА_7 , який раніше неодноразово судимий, останній раз (Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області 02.12.2011 р.) за вчинення аналогічного злочину проти життя та здоров`я особи за який відбував покарання у виді п`яти років позбавлення волі реально та 07.08.2014 р звільнившись умовно-достроково з місць позбавлення волі в період умовно-достроково звільнення вчинив новий злочин.
Враховуючи наведені обставини апеляційний суд вважає, що ОСОБА_7 на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив, його поведінка свідчить про його соціальну небезпечність, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги прокурора та потерпілого в частині невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого заслуговують на увагу, а тому, з урахуванням щирого каяття обвинуваченому ОСОБА_7 слід призначити більш суворе покарання ніж штраф в межах заявлених в апеляційних скаргах вимог.
Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 засуджений 02.12.2011 р. Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі. Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 30.07.2014 р. ОСОБА_7 звільнений умовно-достроково від відбування покарання, невідбутий строк покарання складав 9 місяців 27 днів.
За даним вироком ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, який вчинений 19 травня 2015 року, тобто в період невідбутого строку покарання після умовно-дострокового звільнення.
За змістом вироку суд першої інстанції хоча і зазначив про вчинення ОСОБА_7 злочину до повного відбуття покарання призначеного судом за вчинений раніше злочин проте даній обставині не надав належної правової оцінки.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 81 КК України, у разі вчинення особою, до якої застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового злочину, суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.
За змістом ст. 72 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком, а остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Статтею 72 КПК України передбачені правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення.
Крім того, за роз`ясненнями, що містяться у п. 26 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі, коли особа була засуджена до позбавлення волі і була звільнена від відбування покарання умовно-достроково і в період строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.
Наведених правових норм судом першої інстанції дотримано не було, а тому доводи прокурора щодо незастосування судом закону, який підлягав застосуванню, а саме вимог ст. 71 та 72 КПК України при призначенні ОСОБА_7 покарання є обґрунтованими.
З урахуванням того, що невідбута ОСОБА_7 частина покарання у виді позбавлення волі, а санкцією ч. 2 ст. 125 КК України такого виду покарань не передбачає, остаточне покарання повинно бути призначено з урахуванням положень ч. 1 ст. 72 КК України.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 КК України, покарання у виді арешту встановлюється на строк від одного до шести місяців, до того ж санкцією ч. 2 ст. 125 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 окрім іншого, передбачено можливість призначення покарання у виді арешту на строк до шести місяців, у зв`язку з чим прохання потерпілого про призначення обвинуваченому покарання у виді арешту на 1 рік є безпідставними.
Позовні вимоги потерпілого в частині стягнення з обвинуваченого витрат на лікування судом першої інстанції задоволені в межах заявлених позовних вимог в повному обсязі в розмірі 2 000 грн.
Рішення суду щодо розміру відшкодування моральної шкоди потерпілому 5 000 грн., судом у вироку вмотивовано належним чином. При цьому, суд обґрунтовано послався на врахування реального обсягу моральних страждань потерпілого, пов`язаних із заподіянням йому тілесних ушкоджень, необхідністю проходити лікування, змінами, у зв`язку з цим, звичайного способу життя.
З урахуванням викладеного, судом першої інстанції додержані вимоги ст. 23 ЦК України, а також роз`яснення, які містяться в п.п. 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р. (з наступними змінами). Розмір визначеного судом першої інстанції відшкодування моральної шкоди 5000 грн. відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Відсутні підстави для зміни вироку в цій частині та збільшення зазначеного відшкодування до 15 000 грн., як того просить потерпілий.
За таких обставин вимоги потерпілого ОСОБА_6 про стягнення на його користь матеріальної шкоди, а саме витрат на лікування в розмірі 2 000 грн. та моральної шкоди в розмірі 15 000 грн. є такими, що не підлягають задоволенню.
З огляду на наведене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді штрафу, а тому вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 7 грудня 2016 року, ухвалений відносно ОСОБА_7 підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 та ч. 2 ст. 409 КПК України з постановленням свого вироку відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 420 КПК України та застосуванням вимог ст. 71 КК України.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 414, 419, 420, 424, 532 КПК України, апеляційний суд
у х в а л и в :
апеляційні скарги прокурора та потерпілого задовольнити частково.
Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 7 грудня 2016 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання у виді штрафу в розмірі 1 700 грн. скасувати.
Призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України покарання у виді 3 місяців арешту.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02.12.2011 р. та, відповідно до п. «а» п.п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 10 місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Судді
_____________________ ________________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3