11-сс/775/181/2017(м)
263/6898/17

Єдиний унікальний номер 263/6898/17 Слідчий суддя: ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/775/181/2017(м) Суддя-доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року м. Маріуполь

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

перекладача ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріал досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000133, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09 червня 2017 року про продовження строку тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шалі Шалінського району Чеченської Республіки Російської Федерації, чеченця, громадянина Росії, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, -

в с т а н о в и л а:

в провадженні СУ ГУНП в Донецькій області знаходиться кримінальне провадження № 0000133 від 14 квітня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 14 квітня 2017 року приблизно о 14.30 год., ОСОБА_10 , знаходячись на території ринку «17 мікрорайон» по вул. Троїцька в м. Маріуполь Донецької обл., за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , переслідуючи корисливий мотив, діючи умисно, з метою власного збагачення, застосувавши до потерпілого ОСОБА_14 психологічне та фізичне насильство, яке виразилось у нанесенні ударів по тулубу і голові та, погрожуючи вбивством, безпідставно вимагали в останнього грошові кошти в сумі 20000 доларів США.

14 квітня 2017 року ОСОБА_7 затриманий в порядку ст.208 КПК України.

15 квітня 2017 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 квітня 2017 року щодо ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів по 13 червня 2017 року.

Постановою заступника прокурора Донецької області від 06 червня 2017 року у кримінальному провадженні № 0000133продовжено строк досудового розслідування до трьох місяців, тобто до 15 липня 2017 року.

08 червня 2017 року до слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області звернувся старший слідчий СВ СУ ГУНП в Донецькій області ОСОБА_15 із клопотанням, погодженим з прокурором прокуратури Донецької області ОСОБА_6 , про продовження стосовно ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 30 днів.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09 червня 2017 року клопотання слідчого задоволено, підозрюваному ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 08 липня 2017 року включно.

Не погодившись із ухвалою слідчого судді, захисником ОСОБА_8 подана апеляційна скарга, в якій останній просить оскаржуване судове рішення скасувати і постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про продовження ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому захисник вважає, що продовження запобіжного заходу не співрозмірне з ризиками, визначеними ст.177 КПК України, прокурором не надані достатні докази обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення; не надано й доказів того, що інший, менш суворий запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

В доповненні до апеляційної скарги захисник ОСОБА_8 вказав, що ухвала постановлена слідчим суддею з порушенням правил територіальної підсудності. Зазначив, що слідчий повинен був звертатись до Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області, за місцем розташування слідчого підрозділу органу внутрішніх справ.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_8 та підозрюваного ОСОБА_7 на підтримання доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , які просили її задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою; прокурора, який заперечував відносно задоволення апеляційної скарги захисника, просив залишити її без задоволення, а ухвалу слідчого судді, як законну і обґрунтовану, без зміни; перевіривши матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні й обговоривши доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , в її межах, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Виходячи з вимог статей 131, 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст.199 КПК України, продовження строку тримання під вартою можливо лише за наявності таких умов:

1) матеріали кримінального провадження містять обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик (ризики), передбачений ст.177 КПК України, не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) матеріали кримінального провадження містять обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що зазначені обставини виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст.177,183,184,197,199 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при розгляді клопотання про продовження підозрюваному строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя дотримався вимог статей 197, 199 КПК України, перевіривши при цьому наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, наявність ризиків зазначених у ст.177 цього Кодексу, а також доведеність обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, таким чином, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст.178 КПК України повинні враховуватися при обранні запобіжного заходу.

У клопотанні про продовження строку тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 слідчий, відповідно до вимог ст.199 КПК України, зазначив, що ризики, передбачені у п.п.1,2,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України до теперішнього часу не зменшилися.

Тобто, враховуючи факт підозри ОСОБА_7 у вчиненні тяжкого злочину, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, а також те, що він є громадянином Російської Федерації, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , тобто наявний ризик того, що він, перебуваючи на волі може переховуватись від органів досудового розслідування, та не виконуватиме законні вимоги органів розслідування та суду, перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином; може впливати на потерпілого ОСОБА_14 та свідків у кримінальному провадженні, зокрема, на ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 тощо; знищити, сховати чи пошкодити речові докази, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, враховуючи, що підозрюваний не працює та не має стабільного джерела доходів, наявний ризик вчинення ним нового кримінального правопорушення.

В якості обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, слідчий навів те, що необхідно дослідити, перевірити всі доводи підозрюваних, усунути наявні в матеріалах досудового розслідування суперечності; отримати низку висновків судових експертиз, вилучити документи, які перебувають у володінні операторів телекомунікації (мобільного зв`язку) та провести їх аналіз; встановити та допитати додаткових свідків та очевидців; визначити остаточну кваліфікацію у вчиненому кримінальному правопорушенні; повідомити про підозру ОСОБА_7 та іншим особам в остаточній редакції; отримати характеризуючи матеріали на осіб підозрюваних; скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування; виконати інші слідчі (розшукові) тощо.

Як вбачається з наданих матеріалів та встановлено судом, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчинені тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, на підтвердження чого є відповідна сукупність доказів в матеріалах кримінального провадження.

Враховуючи наведене, вимоги апеляційної скарги захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, є непереконливими, оскільки слідчим суддею при розгляді клопотання були повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Дані, на які посилається захист в апеляційній скарзі, не спростовують даних, зазначених у підозрі, оскільки і інші докази з достатньою долею вірогідності свідчать про причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

Як вбачається з ухвали слідчого судді та журналу судового засідання, на основі наданих слідчим матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри могли мати місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься в клопотанні слідчого.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_7 до скоєння кримінального правопорушення, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як тримання під вартою.

З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів.

Крім того, слідчий суддя обґрунтовано дійшов до висновку про наявність реальних ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, передбачених ст.177 КПК України.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях «Панченко проти Росії» та «Бекчиєв проти Молдови» неодноразово зазначав, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Судом правильно зазначено, що на даний час продовжують існувати та не зменшилися певні ризики, передбачені ст.177 КПК України, та виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою, а також, те, що з урахуванням виняткової складності кримінального провадження та великим обсягом процесуальних, слідчих дій, завершити досудове розслідування у вказаний строк неможливо, у зв`язку із чим застосування більш м`яких запобіжних заходів не передбачається можливим.

Колегія суддів також звертає увагу, що слідчим суддею в даному випадку цілком правильно застосовано практику Європейського суду з прав людини щодо забезпечення не тільки прав підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів з огляду на тяжкість самої підозри, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства (рішення ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції»).

Таким чином, за відсутності підстав вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді щодо необхідності задоволення клопотання слідчого, оскільки слідчий та прокурор в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують продовження обмеження права ОСОБА_7 на свободу в саме такий спосіб процесуального примусу.

Також судом правильно було встановлено, що досудове розслідування за даним провадженням дійсно проводиться, але з врахуванням специфіки самого злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , значної кількості підозрюваних та інших учасників у даному кримінальному провадженні, необхідністю проведення низки слідчих дій, потребує певного часу та не може бути завершено на даний час з об`єктивних причин.

При розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу слідчим суддею враховані також й дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 , який є громадянином іншої держави, перебуває на території України, не маючи постійного місця проживання, вірогідно у подальшому може змінити місце свого проживання, у тому числи шляхом виїзду за кордон.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав вважати, що менш суворі запобіжні заходи, аніж тримання під вартою, будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні.

За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст.ст.197,199,370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування та обрання іншого виду запобіжного заходу ОСОБА_7 , про що йде мова в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.

Щодо доводів сторони захисту про порушення слідчим суддею правил територіальної підсудності розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу колегія суддів вважає їх необґрунтованими, виходячи з наступного.

Чинний кримінальний процесуальний закон визначає органами досудового розслідування не службових осіб - слідчих відповідних правоохоронних органів, а відповідні державні установи.

Згідно з наказом начальника ГУ НП в Донецькій області № 10 від 11 листопада 2015 року місцем розміщення працівників СУ ГУ НП в Донецькій області визначені приміщення, розташоване, зокрема за адресою: вул. Італійська, 32 в Жовтневому районі м. Маріуполя.

Тобто клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , відповідно до вимог ч.2 ст.132 КПК України, слідчим подана правильно до місцевого суду в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 199, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09 червня 2017 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ________________ ________________

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3