АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/1182/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/118/17 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.156, ч.4 ст.301, ч.2 ст.302, ч.2 ст.303 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2017 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9

потерпілої - ОСОБА_10

законного представника неповнолітньої потерпілої - ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002271 від 18 серпня 2015 року, за апеляційною скаргою прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_12 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 березня 2017 року про повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_7 , -

в с т а н о в и л а:
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 березня 2017 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002271 від 18 серпня 2015 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.156, ч.4 ст.301, ч.2 ст.302, ч.2 ст.303 КК України, повернуто прокурору, у зв`язку з невідповідністю обвинувального акту вимогам КПК України.

В обґрунтування прийнятого рішення, місцевим судом зазначено про невідповідність обвинувального акту вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України щодо формулювання обвинувачення, оскільки не конкретизовано в яких саме кримінально-караних діях обвинувачується ОСОБА_7 , не повною мірою розкрита суб`єктивна та об`єктивна сторона вчинених ним кримінальних правопорушень, а саме формулювання обвинувачення не відповідає кваліфікації кримінальних правопорушень, відображених в обвинувальному акті; не викладено фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

Також судом зазначено про допущене порушення вимог КПК України, яке позбавило можливості належно забезпечити права неповнолітньої потерпілої ОСОБА_10 під час досудового розслідування, яке полягало у незалученні в установленому законом порядку під час досудового розслідування законного представника неповнолітньої.

Крім того, судом вказано на невідповідність обвинувального акту статусу офіційного документу, у зв`язку з тим, що він не скріплений печаткою прокуратури, а також на наявність у ньому відомостей, які не повинні зазначатися у вказаному процесуальному документі.

Однією з підстав, що унеможливлює призначення кримінального провадження до судового розгляду, суд вказав порушення при складанні реєстру матеріалів досудового розслідування, оскільки в реєстрі зазначено про проведення процесуальних дій, які не проводились під час досудового розслідування, а також відсутні відомості про процесуальні рішення та дії, які проводились під час досудового розслідування.

Також суд першої інстанції звернув увагу на порушення стороною обвинувачення вимог п.2 ч.2 ст.291 КПК України щодо зазначення в анкетних даних обвинуваченого інформації, яка не передбачена КПК, а також п.5 ч.2 ст.291 КПК України щодо кваліфікації кримінальних правопорушень з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність, який діяв саме на момент вчинення кримінальних правопорушень.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_12 вказує на незаконність ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 березня 2017 року у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

На думку апелянта, обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 повністю відповідає вимогам закону, оскільки у ньому викладені всі положення, визначені ст. 291 КПК України.

Просить скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 березня 2017 року про повернення обвинувального акту стосовно ОСОБА_7 прокурору та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідача суддю апеляційного суду, міркування прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу, навів аналогічні, викладеним у ній, мотиви і просить скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.03.2017 року та повернути матеріали кримінального провадження до суду першої інстанції для виконання вимог ст.ст.314-316 КПК України; потерпілу ОСОБА_10 та її законного представника ОСОБА_11 , які підтримали думку прокурора щодо необхідності скасування ухвали місцевого суду; обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_9 . І ОСОБА_8 , які заперечили щодо доводів апеляційної скарги прокурора і просять відмовити у її задоволенні; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору в тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що обвинувальний акт не відповідає положенням кримінального процесуального законодавства, яким регламентуються вимоги до даного процесуального документу.

Так, відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити відомості, які прокурор вважає встановленими, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Європейським Судом з прав людини сформульовано ряд положень, згідно з якими під обвинуваченням у сенсі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський Суд з прав людини розуміє не лише офіційне повідомлення про обвинувачення, а й інші заходи, пов`язані з підозрою у вчиненні злочину, які спричиняють серйозні наслідки або істотним чином позначаються на становищі підозрюваного, тобто вважає необхідним виходити зі змістовного, а не формального розуміння обвинувачення (рішення у справі «Девеєр проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року; «Екле проти ФРН» від 15 липня 1982 року, «Фоті та інші проти Італії» від 10 грудня 1982 року).

Виходячи з цих положень як вітчизняного, так і європейського законодавства, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що у формулюванні обвинувачення ОСОБА_7 відсутні дані про подію злочину, оскільки не конкретизовано де, коли і за яких обставин були вчинені злочини, не відображено мотив, мету та спосіб вчинення злочинів; не конкретизовано твердження про виготовлення порнографічної продукції обвинуваченим, так як в обвинувальному акті не зазначено якої саме продукції і в якій формі вона виражена, що, в свою чергу, порушує право обвинуваченого на захист, яке гарантоване приписами ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка ратифікована Україною 17.07.1997 р. і положення якої імплементовані у кримінальному процесуальному законодавстві України.

Згідно положень ст. 62 Конституції України та ч. 1 ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, доки її вину не було доведено у порядку, передбаченому КПК України, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Тому, колегія суддів вважає правильним висновок місцевого суду, що констатація в обвинувальному акті факту вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень є неприпустимою, оскільки доведення винуватості чи невинуватості особи у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення встановлюється виключно судовим рішенням за результатами розгляду кримінального провадження.

Заслуговують на увагу доводи місцевого суду, щодо відсутності в обвинувальному акті відомостей про законного представника неповнолітньої потерпілої.

На думку колегії суддів, зазначені порушення при складанні обвинувального акту позбавляють можливості суд повно та всебічно розглянути кримінальне провадження та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України є обґрунтованими і належно мотивованими, а тому підстав для скасування ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 березня 2017року, про що ставить питання прокурор, не вбачає.

Разом з тим, твердження суду про необхідність скріплення підпису прокурора на обвинувальному акті печаткою, колегія суддів вважає безпідставним.

Вимоги, яким повинен відповідати обвинувальний акт регламентовані ст.291 КПК України. За змістом ч.3 ст.291 КПК України обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно. Скріплення печаткою обвинувального акту вказаною правовою нормою не передбачено. Тому відсутність печатки на обвинувальному акті не може слугувати підставою повернення його прокурору.

Також не може бути підставою для повернення обвинувального акту наявність у ньому інформації про національність обвинуваченого, про його освіту, зайнятість та судимість, а також про сімейний стан та наявність неповнолітніх дітей, оскільки відображення цих відомостей сприяє більш повній характеристиці особи і може бути використано як при кримінально-правовій кваліфікації його дій, так і при призначенні покарання.

Що стосується порушень у складанні реєстру матеріалів досудового слідства, то зазначені в ухвалі суду першої інстанції недоліки не є такими, які перешкоджають призначенню обвинувального акту до розгляду.

Відсутність вказівки на редакцію статті, за якою ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення, також не може бути перешкодою для призначення кримінального провадження до судового розгляду, оскільки це питання може бути вирішено безпосередньо під час судового розгляду.

Зважаючи на ці обставини, колегія суддів вважає, що ухвалу місцевого суду слід змінити, виключивши з її мотивувальної частини вказівку суду на вказані вище порушення положень кримінального процесуального законодавства, що регламентують вимоги до обвинувального акту.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_12 задовольнити частково.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 березня 2017 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002271 від 18.08.2015 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.156, ч.4 ст.301, ч.2 ст.302, ч.2 ст.303 КК України, повернуто прокурору змінити.

Виключити з мотивувальної частини ухвали вказівку суду на:

- необхідність скріплення обвинувального акта печаткою;

- порушення стороною обвинувачення вимог п.2 ч.2 ст.291 КПК України щодо зазначення в анкетних даних обвинуваченого інформації, яка не передбачена КПК;

порушення у складанні реєстру матеріалів досудового слідства;

- порушення стороною обвинувачення вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України щодо кваліфікації кримінальних правопорушень з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність, з посиланням на закон, який діяв на момент вчинення кримінальних правопорушень.

В решті ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 березня 2017 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2