Дата документу Справа № 311/815/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 311/815/16-к Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/778/593/17 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_7
розглянула 13 квітня2017 року у закритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 14 грудня 2016 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Василівка Запорізької області, громадянки України, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України.

Встановлені вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 грудня 2016 року обставини:
12 лютого 2016 року близько 19 годин 00 хвилин, ОСОБА_8 , знаходячись у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_9 спав та не спостерігає за її діями, з його куртки чорного кольору, діючи повторно, з раптово виниклим прямим умислом, направленим на таємне викрадення майна, діючи таємно, з корисливих мотивів, викрала мобільний телефон марки «Нокіа Х2-02» у корпусі чорного кольору, вартість якого складає 400 гривень. Після чого зникла з місця події і отримала можливість розпорядитися викраденим майном на свій розсуд. Зазначеним кримінальним правопорушенням обвинувачена ОСОБА_8 спричинила потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

06 січня 2016 року близько 21 години 00 хвилин, ОСОБА_8 , знаходячись у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , скориставшись тим, що потерпіла ОСОБА_10 знаходиться в іншій кімнаті та не спостерігає за її діями, з журнального столика, діючи повторно, з раптово виниклим прямим умислом, направленим на таємне викрадення майна, діючи таємно, з корисливих мотивів, викрала мобільний телефон марки «Нокіа-1800» у корпусі чорного кольору, вартість якого складає 200 гривень. Після чого зникла з місця події і отримала можливість розпорядитися викраденим майном на свій розсуд, зазначеним кримінальним правопорушенням обвинувачена ОСОБА_8 спричинила потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вищезазначену суму.

07 лютого 2016 року близько 01 години 00 хвилин, ОСОБА_8 , знаходячись у приміщенні квартири АДРЕСА_4 , скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_11 спить та не спостерігає за її діями, діючи повторно, з раптово виниклим прямим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, діючи таємно, з корисливих мотивів, з журнального столика, викрала мобільний телефон марки «Нокіа J12» у корпусі червоного кольору, вартість якого, згідно висновку експерта № 298 від 12.03.2016 року складає 462 гривні 17 копійок, спричинивши потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вищевказану суму. Після чого зникла з місця вчинення злочину, отримавши можливість розпорядитися викраденим майном на свій розсуд.

Так як у ході досудового слідства потерпілим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 було повернено викрадене майно, вони цивільні позови не заявляли, оскільки не мають претензій до обвинуваченої ОСОБА_8 .

Вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 грудня 2016 року:
ОСОБА_8 визнана винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України та їй призначено покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано не відбуту частину покарання за попереднім вироком Василівського районного суду Запорізької області від 09.02.2016 року і остаточно призначено покарання у вигляді 2 років 8 місяців позбавлення волі.
Строк покарання постановлено рахувати з 10.03.2016 року по14 грудня 2016 року, зарахувавши строк попереднього ув`язнення в строк відбування покарання, відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_8 , до вступу вироку в законну силу, залишено без змін - тримання під вартою.
Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави витрати на проведення експертизи по кримінальному провадженню у розмірі 263 грн. 88 коп.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_8 , вважає призначене судом покарання суворим, невідповідним принципам достатності покарання для виправлення обвинуваченої. Посилається на повне визнання ОСОБА_8 вини, щире розкаяння у суді, прохання вибачення у потерпілих, активне сприяння слідству у розкритті злочину, відсутність у потерпілих шкоди від посягань на власність, позитивні дані, що характеризують ОСОБА_8 , просить вирок суду змінити та призначити обвинуваченій покарання у виді 2 років 7 місяців позбавлення волі.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_12 , не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації її дій, посилається на суворість призначеного покарання, просить, врахувавши повне визнання нею вини, розкаяння, відшкодування збитків шляхом повернення викраденого майна, призначити їй покарання у виді 2 років 7 місяців позбавлення волі.

Заслухавши доповідача, адвоката ОСОБА_7 , який підтримав доводи та вимоги апеляційних скарг, думку прокурора, який висловив заперечення апеляційним скаргам, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України та загальної засади змагальності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 в інкримінованих кримінальних правопорушеннях зроблений на досліджених, наведених та оцінених у вироку доказах.
Виходячи з визнаних судом доведеними фактичних обставин справи, дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 2 ст. 185КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Висновки суду першої інстанції щодо наведених обставин не оспорюються, отже перевірці апеляційним судом не підлягають.
Стосовно вимог апеляційних скарг щодо пом`якшення призначеного покарання, судова колегія виходить з положень ст. ст. 50, 65 КК України, які судом першої інстанції при призначенні обвинуваченій ОСОБА_8 покарання були дотримані.
Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Отже ці дані підлягають обов`язковому врахуванню.

Крім того, під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень ст.ст. 66, 67 КК України.

Визнання обвинуваченоюсвоєї вини, суд врахував в якості обставини, що пом`якшує покарання.

Отже, місцевий суд при призначенні ОСОБА_8 покарання, врахував і обставину, заявлену в апеляційних скаргах.

Одночасно суд першої інстанції прийняв до уваги наявність судимостей за вчинення корисливих злочинів, які не зняті та не погашені в установленому законом порядку, вказані злочини обвинувачена вчинила у випробувальний термін, що свідчить про схильність ОСОБА_8 до вчинення протиправних злочинних діянь та небажання ставати на шлях виправлення та стало наслідком при призначенні остаточного покарання застосування положень ст. 71 КК України.

Стосовно інших відомостей щодо особистості ОСОБА_8 , то остання за місцем проживання характеризується негативно, не працює.
Суд першої інстанції вважав, що виправлення ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та не вбачав підстав при призначенні покарання за ч. 2 ст. 185 КК України з застосуванням ст. 69 КК України, мотивувавши свій висновок.

Наявність обставин щодо незнятих та непогашених судимостей у сукупності із скоєнням декількох епізодів злочинів, що на думку судової колегії, засвідчує системний характер протиправної поведінкиОСОБА_8 , а також беручи до уваги вище наведені відомості відносно особистості обвинуваченої, яка суспільно-корисною працею не займається, давали суду підстави для призначення покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства з застосуванням положень ст. 71 КК України.
Обставини, на які посилаються апелянти, як на підстави для зміни вироку суду і зменшення розміру покарання, вже були належним чином враховані судом під час його призначення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що призначенеОСОБА_8 покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, є домірним скоєному та особистості обвинуваченої, а тому, вимоги, викладені в апеляційних скаргах обвинуваченою ОСОБА_8 та адвокатом ОСОБА_7 задоволенню не підлягають.
Підстав вважати призначене ОСОБА_8 покарання явно несправедливим через його суворість, про що зазначається в апеляційних скаргах, не вбачається, наслідком чого є відмова у задоволенні апеляційних скаргах обвинуваченої та її захисника.

Одночасно судова колегія вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ув`язнення попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Тобто, у розумінні положень ч. 1 зазначеної статті закону, попереднє ув`язнення закінчується з моменту набрання вироком законної сили, що має місце, згідно положень ст. 532 КПК України, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Натомість, районний суд, зараховуючи ОСОБА_8 у строк відбуття покарання певний період попереднього ув`язнення останньої, який обмежив датою винесення оскаржуваного вироку на наведені положення уваги не звернув, що потребує, згідно ч. 2 ст. 404 КПК України, реагування з боку апеляційного суду.

Таким чином, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, у строк відбування покарання, призначеного ОСОБА_8 слід зарахувати строк попереднього ув`язнення обвинуваченої з 14.12.2016 р. по 13.04.2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 14 грудня 2016 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, залишити без змін.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 в строк відбуття призначеного вироком покарання термін її попереднього ув`язнення по даному кримінальному провадженню з 14.12.2016 року по 13.04.2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженою, яка утримується під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4