пр. № 1-кп/759/90/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 квітня 2017 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 00008239 за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, розлученого, працюючого в автопідприємстві Господарсько-фінансового департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України на посаді водія, зареєстрованого та проживаючого за адресом: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України,
сторони кримінального провадження прокурори ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , захисник: ОСОБА_7 , обвинувачений: ОСОБА_3 , інші учасники потерпіла ОСОБА_8 ,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 17.08.2016 приблизно о 13 год. 00 хв., знаходячись поблизу будинку № 5 по вул. Симиренка в м. Києві на території зупинки громадського транспорту «вул. Симиренка» та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, скоїв хуліганство відносно громадянки ОСОБА_8 , яке виразилось в заподіянні останній тілесних ушкодженьза наступних обставин.

Так, ОСОБА_3 17.08.2016 приблизно о 13 год. 00 хв., знаходячись поблизу будинку № 5 по вул. Симиренка в м. Києві на території зупинки громадського транспорту «вул. Симиренка» та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, побачив раніше невідому йому ОСОБА_8 , яка була зі своїми малолітніми дітьми ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , на лівому плечі якої знаходилась жіноча сумочка. ОСОБА_3 , підійшовши до ОСОБА_8 ззаду, схопив рукою за сумку та шляхом ривка зірвав вказану сумку з плеча ОСОБА_8 , відірвавши при цьому ручки сумки, після чого ОСОБА_8 , відчувши, що сумка падає, втримала її ліктем та повернулась в сторону ОСОБА_3 , на що останній в свою чергу наніс їй удар в область грудей.
В цей момент до ОСОБА_3 підбігла малолітня донька потерпілої ОСОБА_10 , 2003 року народження, яка була поряд, і ОСОБА_3 наніс їй удар в область обличчя, після чого потерпіла схопила ОСОБА_3 та почала кликати на допомогу. ОСОБА_3 намагався відштовхнути потерпілу і в результаті боротьби вони впали на землю. На крики потерпілої про допомогу підбігли перехожі, які затримали ОСОБА_3 .
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, не визнав та показав, що 17.08.2016 приблизно о 12 год. після робочої зміни вінзайшов до магазину на вул. Зодчих в м. Києві, де зустрівся з наглядно знайомим ОСОБА_11 та випив приблизно 200 г горілки. Вийшовши з магазину, спочатку стояв і курив, розмовляючи по телефону, потім перейшов через дорогу, після чого запаморочилось і більше нічого не пам`ятає. Отямився він на зупинці громадського транспорту в той момент, коли до нього підійшли працівники поліції та повідомили, що була крадіжка. Одягнувши на нього кайданки, працівники поліції повели його в автомобіль. Хто викликав поліцію йому не відомо.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 показала, що 17.08.2016 приблизно о 12 год. 50 хв. вона із своїми двома малолітніми дітьми ОСОБА_9 та ОСОБА_10 перебувала поблизу будинку № 5 по вул. Симиренка в м. Києві на території зупинки громадського транспорту «вул. Симиренка». На відстані приблизно шести метрів від неї перебував в стані алкогольного сп`яніння раніше незнайомий їй обвинувачений ОСОБА_3 . В якийсь момент вона відчула різкий ривок сумки, яка знаходилась на її лівому плечі. Так як сумка була старенька, то ручки в ній обірвались, однак вона своїм ліктем втримала сумку і, повернувшись назад, побачила обвинуваченого, який стояв і спочатку дивився на неї, а потім вдарив її в груди. Тоді вона схватила обвинуваченого за верхній одяг (за сорочку). В цей момент сумка, яка не була закрита на замок, впала на землю і її вміст розсипався. Донька почала кричати до обвинуваченого чого він б`є матір. Тоді обвинувачений вдарив доньку по обличчю (у вухо). Після цього вона, розізлившись на обвинуваченого та, схвативши його за сорочку, почала останнього трясти, кричати на нього та кликати на допомогу. Вони вдвох впали на землю і почали боротися, обвинувачений намагався її вдарити, вона тримала його руки. До них підбігло декілька чоловік, які перебували на зупинці громадського транспорту та почали тримати обвинуваченого. Падаючи, вона вдарила коліно.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показав, що він проходив біля зупинки громадського транспорту по вул. Симиренка в м. Києві та почув крик потерпілої, яка була на відстані приблизно десяти метрів від нього, біля неї стояв обвинувачений, руки якого були на сумці потерпілої. Обвинувачений перебував в дуже сильному стані алкогольного сп`яніння, його поведінка була неадекватна, він намагався тягти за сумку, наносячи удари потерпілій. Потерпіла чинила опір обвинуваченому та кричала, щоб він її не чіпав, вони боролися. Біля потерпілої стояла дівчинка, яка плакала і хотіла відтягнути обвинуваченого, але останній в той момент вдарив дівчинку. Спочатку в нього-свідка склалося враження, що дана ситуація це сімейний конфлікт. Дізнавшись у потерпілої, що це не її чоловік, він та ще інші особи почали тримати обвинуваченого до приїзду поліції. Обвинувачений наніс потерпілій приблизно 3-4 удари, сумка залишилась у потерпілої, вона її з рук не випускала. Він не бачив, щоб обвинувачений і потерпіла падали.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показав, що він проходив біля зупинки громадського транспорту по вул. Симиренка в м. Києві, де було дуже багато людей, та побачив приблизно на відстані десяти метрів як обвинувачений смикав за сумку потерпілої, яку остання утримувала у своїх руках, не відпускаючи її. Після чого обвинувачений наніс потерпілій приблизно п`ятнадцять ударів в живіт. Жінка, захищаючись від обвинуваченого, кликала на допомогу підійшла її донька, обвинувачений вдарив дівчинку, яка відійшла та почала плакати. Він-свідок думав, що це сімейний конфлікт. З`ясувавши у потерпілої та дівчинки, що цей чоловік їм не відомий, він разом і іншими перехожими почали утримувати обвинуваченого та чекали на приїзд поліції. Чи падав обвинувачений з потерпілою на землю він не бачив. Коли він-свідок відтягнув обвинуваченого від потерпілої, обвинувачений вчепився за його-свідка сумку та намагався нею його-свідка задушити. В обвинуваченого була можливість втекти, однак останній не втікав.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показав, що був присутній в одному з кабінетів Святошинського районного управління поліції в м. Києві в якості понятого з приводу крадіжки, а саме під час огляду речей з жіночої сумки. Які саме речі були оглянуті він не пам`ятає. По фактичних обставинах справи йому нічого не відомо.

Судом досліджено безпосередньо в судовому засіданні письмовий доказ, наданий стороною обвинувачення висновок експерта № 2139 від 19.08.2016, відповідно до якого у потерпілої ОСОБА_8 виявлене садно по передній поверхні лівого колінного суглобу, яке могло утворитись 17.08.2016 внаслідок одноразового травматичного впливу та за критерієм тривалості розладу здоров`я відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Вищенаведені докази суд визнає належними, допустимими та такими, що мають значення у даному кримінальному провадженні. Відтак, суд кладе їх в основу обвинувального вироку і виходячи з позиції ЄСПЛ визнає їх досить переконливими, щоб на підставі їх розумної оцінки визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні злочину за встановлених судом обставин.

Інший досліджений в судовому засіданні письмовий доказ, а саме протокол огляду місця події від 18.08.2016 суд визнає неналежним доказом, оскільки відповідно до даного протоколу об`єктом огляду є письмовий стіл, який розташований у приміщенні Святошинського УП ГУ НП в м. Києві, та на якому виявлено жіночу сумку з вмістом речей потерпілої ОСОБА_8 . Однак, з показань потерпілої ОСОБА_8 , а також свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 судом встановлено, що місцем вчинення злочину відносно потерпілої ОСОБА_8 є територія зупинки громадського транспорту «вул. Симиренка» поблизу будинку № 5 по вул. Симиренка в м. Києві, а також дата його вчинення 17.08.2016. У зв`язку з чим, протокол огляду місця події від 18.08.2016 суд відхиляє як доказ та не бере його до уваги.
Разом з тим, суд вважає, що обсяг обвинувачення та кримінально-правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_3 , які викладені в обвинувальному акті за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України,не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду даної справи.

Так, відповідно до вимог закону, грабіж характеризується відкритим способом викрадення чужого майна. При насильницькому грабежі винний не тільки прикладає певні зусилля для того, щоб безпосередньо вилучити чуже майно, а ще і вдається до насильницького впливу на потерпілого чи інших осіб. При цьому насильство застосовується для протиправного вилучення такого майна (тобто, воно має прикладний, «інструментальний» характер).

Відповідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» грабіж потрібно вважати закінченим з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним. Якщо особа, котра протиправно заволоділа майном, такої реальної можливості не мала, її слід розглядати залежно від обставин справи як закінчений чи незакінчений замах на вчинення відповідного злочину.

Однак, матеріалами справи не доведено, що ОСОБА_3 із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинив закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна.
У даній справі сторонами провадження не надано і не здобуто під час судового розгляду жодного доказу, який вказував би на наявність в діях ОСОБА_3 корисливого мотиву. Доводи прокурора з цього приводу суд відхиляє, оскільки на них не може ґрунтуватися обвинувачення в контексті принципу презумпції невинуватості та доведеності вини (ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України).

Так, для насильницького грабежу необхідно, щоб насильство було причиною переходу майна від потерпілого до винного, в даній ситуації насильство пов`язане з хуліганством, тобто воно не знаходилося в прямому причинному зв`язку із заволодінням сумки потерпілої ОСОБА_8 . Дану обставину підтвердила, як потерпіла ОСОБА_8 , так і свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які у своїх показаннях вказували, що обвинувачений наносив потерпілій тілесні ушкодження, сумка знаходилася у потерпілої, вона не випускала її з рук.
Потерпіла ОСОБА_8 свої показання давала послідовно та детально, підстав для обмови обвинуваченого в неї не було, а тому їй не вірити у суду причин не має. Потерпіла наполягала на тому, що обвинувачений знаходився в дуже сильному стані алкогольного сп`яніння, її сумку навіть не намагався вирвати з рук, хоча таку можливість мав, однак нікуди не втікав, не виривався, сумка самовільно випала з її рук вже після того, як вона схватила обвинуваченого за сорочку. В судовому засіданні потерпіла запевняла, що саме такі обставини вона зазначала слідчому. Вважає, що обвинувачений вчинив відносно неї хуліганські дії.

Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в судовому засіданні показали, що обвинувачений смикав за сумку потерпілої, яку остання тримала у своїх руках, не відпускаючи її, наносив останній удари, а також те, що в обвинуваченого була можливість втекти, однак останній не втікав. Даний конфлікт спочатку свідки сприймали як сімейний.

Таким чином, враховуючи принцип презумпції невинуватості, згідно якого всі сумніви мають трактуватись на користь обвинуваченого, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 стороною обвинувачення кваліфіковані не вірно, а тому суд вважає за необхідне перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК Українина ч. 1 ст. 296 КК України.

Дослідивши безпосередньо в судовому засіданні докази, надані стороною обвинувачення, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 296 КК України як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю.

Вирішуючи питання про міру та вид покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, освіта середня спеціальна, розлучений, займається суспільно-корисною працею працює на посаді водія в автопідприємстві Господарсько-фінансового департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України, за місцем роботи характеризується позитивно, має постійне місце проживання, за яким скарг на його поведінку не надходило, на диспансерних наркологічному та психіатричному обліках не перебуває, а також враховує конкретні обставини, спосіб, обстановку вчиненого ним злочину, його відношення до скоєного, відсутність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого суд визнає: вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння огляд на стан сп`яніння проводився 17.08.2016 о 16 год. 04 хв. за допомогою спеціального технічного засобу алкотестеру 6810 «DRAGER», тест № 2660, результат якого виявив 2,58 проміле спирту у крові.

Одночасно суд враховує і те, що обвинувачений з потерпілою примирилися, потерпіла не має до обвинуваченого жодних претензій матеріального та морального характеру.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, суддійшов висновку, що обвинуваченому необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 296 КК України у виді штрафу у мінімальних межах, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нового злочину.

Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 368, 373-376 КПК України, суд,-

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, за яким призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Речові докази: телефон марки «Нокіа» імей: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ; чохол шкіряний чорний на телефон; картки оператора мобільного зв`язку «Лайф» НОМЕР_3 та «Київстар» НОМЕР_4 ; розчіска; косметичка;парфуми; гаманець шкіряний рожевий; картки «Приватбанку» зарплатна та кредитна; тіні для очей; джгут медичний; засіб для дезінфекції рук; паспорт громадянина України ОСОБА_8 , паспорт громадянина України ОСОБА_15 ; окуляри для читання з чохлом, які передано на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_8 залишити законному володільцеві.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляції через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1