Справа № 639/8756/15-к
1-кп/639/114/17
У Х В А Л А
Іменем України
25 травня 2017 року м. Харків
Колегія суддів Жовтневого районного суду м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника адвоката ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові обвинувальний акт по кримінальному провадженню за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, українця, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше судимого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ,
у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.187 КК України,
встановила:
В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, оскільки строк дії ухвали суду щодо застосування вказаної міри запобіжного заходу відносно обвинуваченого закінчується 10 червня 2017 року, судове засідання по справі відкладається через неявку потерпілих та свідків, ризики, які були враховані при обранні такої міри запобіжного заходу відносно обвинуваченого, а саме того, що останній може незаконно впливати на потерпілих, свідків по справі, переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення не зникли.
Суд, вислухавши думку учасників процесу, обвинуваченого, його захисника, які заперечували проти задоволення клопотання посилаючись на його необґрунтованість та погіршення стану здоров`я ОСОБА_7 , тривалість розгляду справи через неявку потерпілих та свідків сторони обвинувачення, просили змінити відносно останнього міру запобіжного заходу на не пов`язаний із ізоляцією від суспільства, вивчивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступних висновків.
Згідно ч.ч.1, 3 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Згідно п.5 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Судове засідання по справі неодноразово відкладалось через неявку потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також свідків сторони обвинувачення, які належним чином повідомлялися судом про день та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилися про причини неявки суд не повідомляють.
Вжитими судом заходами місце знаходження потерпілих по справі не встановлено.
Згідно матеріалів справи, вказана вище міра запобіжного заходу відносно обвинуваченого обрана слідчим суддею 22.09.2015 року та продовжена судом до 10.06.2017 року.
ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисних тяжких злочинів за ч.3 ст.185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, з проникненням у житло та особливо тяжкого злочину за ч.3 ст.187 КК України, тобто нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із проникненням до приміщення, за які кримінальним законом визначено покарання до 6 років, та від 7 до 12 років позбавлення волі відповідно.
Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового слідства та суду; знищити, сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і може бути застосований лише у разі, якщо прокурор наявною сукупністю дозволених законом засобів доказування доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим в ст..177 КПК України.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_7 раніше судимий, до моменту арешту не працював, має постійне місце мешкання в м.Харкові, страждає на ряд хронічних захворювань, згідно даних отриманих з медичної частини ХУВП №27 від 23.02.2016р., ОСОБА_7 поставлений 04.01.2016р. Діагноз: Гіпертонічний криз, не ускладнений, ІХС. Дифузний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст. ІІ ступеню.
Суд враховує, що при розгляді клопотання про запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів» п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України». «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу» п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 року справа «Хайреддінов проти України».
При цьому береться до уваги, що «ризик втечі або уникнення правосуддя» зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, трохи пом`якшує цей страх і зменшує його наміри втекти [7]. При обґрунтуванні цієї підстави необхідне дослідження характеристики особистості, утримуваної під вартою. При цьому на користь звільнення свідчать: відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя [21, с. 98]. Справа ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії».
Перешкоджання встановленню істини за кримінальною справою за практикою Суду, може здійснюватися шляхом «тиску на свідків», «знищення або фальсифікації доказів», «змовляння зі спільниками або свідками», «затягування і заплутування розслідування». Суд неодноразово вказував на те, що на її обґрунтованість впливає час. В даному конкретному випадку на час розгляду питання щодо міри запобіжного заходу, можливість здійснення тиску на свідків і знищення доказів за кримінальною справою не може розглядатися як підстава утримання особи під вартою, коли свідки у встановленому законом порядку не допитані з вини сторони обвинувачення, а докази у провадженні є закріпленими, отже, «ризик змовляння» завдяки цьому зменшується [22, с. 335].
Таким чином наявність підстави «існування ознак тяжкого злочину» у практиці Суду збігається з підставою «суворості передбаченого покарання». Ця підстава не може бути застосованою самостійно без інших підстав позбавлення особи свободи. Справа «Ілійков проти Болгарії», в якій Суд закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів» [25, c. 282] і теж втрачає свою вагу із збігом розумного терміну.
Також при розгляді клопотання судом враховується і інша практика Європейського суду з прав людини з даного питання. Так, зокрема, у справі «Луценко проти України» у остаточному рішенні від 19 листопада 2012 року у п. 62 зазначено: «Суд наголошує, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбулось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у вищезазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме - гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи, рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України», пункт 26. Будь-яке свавільне тримання під вартою не може відповідати пункту 1 статті 5 Конвенції.
Таким чином, на даний час суд приходить до висновку, що продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 не є виправданим, оскільки прокурором не доведено недостатність застосування відносно обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, на які посилалася в судовому засіданні.
Аналізуючи вказане вище, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, вік обвинуваченого, наявність у обвинуваченого захворювань, постійного місця проживання, тривалість розгляду даного провадження, яка викликана неявкою в судове засідання потерпілих та свідків обвинувачення, суд вважає, що на цей час необхідно змінити відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід на особисте зобов`язання, яке забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
На підставі викладеного, керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 177, 183, 331 КПК України, колегія суддів,
у х в а л и ла:
У задоволенні клопотання прокурора відмовити.
Клопотання сторони захисту - задовольнити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , міру запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання.
Покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою суду, не відлучатись з населеного пункту, де він проживає чи перебуває без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування з будь-яким учасником даної кримінальної справи до закінчення її розгляду.
Звільнити ОСОБА_7 з-під варти в залі суду.
Визначити строк дії ухвали до 23липня 2017 року включно.
Ухвала оскарженню не підлягає. Виконується негайно після її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3