Справа № 182/2211/17
Провадження № 1-кп/0182/459/2017
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.08.2017 року м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі кримінальне провадження, відомості про вчинення кримінального правопорушення за яким внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.01.2014 № 0000425 по обвинуваченню
ОСОБА_3 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Нікополь Дніпропетровської обл., громадянина України, який не має реєстрації, мешкає у АДРЕСА_1 , працює вантажником в ТОВ „Сторчак, з середньою освітою, розлучений, має на утриманні доньку, ІНФОРМАЦІЯ_2 , не судимий
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України
за участю сторін судового провадження
прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника ОСОБА_5 -
встановив:
Обвинувачений ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , який засуджений вироком Нікопольського міськрайонного суду від 30.10.2014, й ОСОБА_7 , кримінальне провадження відносно якого закрито у зв`язку з його смертю ІНФОРМАЦІЯ_3 , 18.04.2013 приблизно о 13.00 год., знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, з метою таємного викрадення чужого майна, діючи за попередньою змовою групою осіб, проникли на територію домоволодіння ОСОБА_8 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , і, скориставшись відсутністю власника і сторонніх осіб, шляхом ривка пошкодили петлі вхідних дверей, які утримували навісний замок, підсобного приміщення, що є іншим приміщенням, після чого проникли до нього, звідки, реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, шляхом демонтування, таємно умисно з корисливих мотивів викрали: 1 лист плити із нержавіючої сталі розміром 2х0,8м, вартістю 300 грн; 1 чавунний лист плити опалення розміром 2х0,8м вартістю 300 грн; металеві кутки довжиною 1 м у кількості 2-х штук, загальною вартістю 80 грн; металеву здвижку димаря вартістю 100 грн; металеву настінну вішалку вартістю 100 грн. Викрадене завантажили у автомобіль таксі, водій якого прибув на виклик за телефоном та не був повідомлений про їх злочинні наміри.
Після цього, продовжуючи свій єдиний злочинний намір, з метою таємного викрадення чужого майна групою осіб за попередньою змовою, шляхом ривка пошкодили петлі вхідних дверей, що утримували навісний замок, й проникли у житловий будинок, звідки, реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, шляхом демонтування, таємно умисно з корисливих мотивів викрали: металеве ліжко, вартістю 200 грн; 12-ти секційну батарею опалення вартістю 300 грн, які разом завантажували до таксі.
Однак, під час вчинення викрадення майна із приміщення будинку ОСОБА_3 , ОСОБА_6 й ОСОБА_7 були помічені ОСОБА_9 , яка прийшла доглянути за городом вказаного домоволодіння. На її неодноразові вимоги зупинитися та повернути викрадене майно, останні не відреагували.
Після того, як ОСОБА_9 забрала у них 12-ти секційну батарею опалення вартістю 300 грн, яку вони разом несли, ОСОБА_3 , ОСОБА_6 й ОСОБА_7 , залишивши у будинку підготовлені для викрадення демонтовані металеві труби опалення діаметром 57 мм загальною довжиною 28 м., загальною вартістю 1 500 грн, усвідомлюючи факт їх викриття та відкритості своїх подальших корисливих дій, втекли до автомобіля таксі, та утримуючи викрадене в ньому, залишили місце події, тобто за попередньою змовою групою осіб відкрито умисно з корисливих мотивів викрали вищевказані речі ОСОБА_8 , спричинивши потерпілій матеріальний збиток на загальну суму 1 380 грн.
Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 3 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло, інше приміщення.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе визнав повністю і показав суду, що в квітні 2013 р. він приїхав у гості до ОСОБА_7 в с. Олексіївка, де вживали спільно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 алкогольні напої. Коли алкогольні напої скінчилися, ОСОБА_6 запропонував викрасти металеві вироби з будинку, розташованого поруч, в якому ніхто не проживав. Тоді вони втрьох прийшли до домоволодіння АДРЕСА_2 . ОСОБА_7 та ОСОБА_6 проникли до літньої кухні, звідки викрали металеві вироби. Він у цей час дзвонив знайомому таксисту, домовлявся про перевезення металевих виробів у м. Нікополь, т.я. у селі не було пунктів прийому металобрухту. У двір він не заходив. Коли приїхало таксі, вони усі почали грузити викрадене, а хлопці ще пішли у будинок. Коли виносили батарею, до домоволодіння підійшла хазяйка, яка почала кричати та говорила, щоб повернули викрадене. Вони не реагували. Але, кола хазяйка забрала у них батарею, вони, залишивши частину викраденого майна у автомобілі, уїхали. Хлопці самі здавали майно на пункт прийому, а він поїхав додому. Потім дізнався, що потерпіла звернулася у міліцію. Він уїхав у м. Харків на заробітки й там останнім часом проживає і працює. Фактично створив сім`ю, проживає у цивільному шлюбі. Кається у скоєному. Просить суворо не наказувати його та не направляти у місця позбавлення волі.
Потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до суду не з`явилися, згідно поданих заяв просять суд розглянути кримінальне провадження за їх відсутності. Цивільний позов заявляти не бажають. Покарання просять призначити ОСОБА_3 без реального позбавлення волі.
У зв`язку з визнанням вини, оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, інші докази у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджувалися. При цьому судом було роз`яснено, що в цьому випадку сторони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини, які не досліджувалися, в апеляційному порядку.
Таким чином, суд вважає, що винуватість обвинуваченого повністю доведена.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 мають правильну правову кваліфікацію за ч. 3 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло, інше приміщення..
При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також вимоги ст. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК, відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином; обставини справи; особу винного, який працює; відповідно ст.. 89 КК України вважається таким, що немає судимості, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, за місцем проживання і роботи характеризується позитивно; обставини, що пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття та відшкодування завданого збитку потерпілим, обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину у стані сп`яніння, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі.
Але, враховуючи всі обставини справи, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, тому, вважає можливим застосувати щодо нього ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, поклавши обов`язки, передбачені п. 1), 2) ч. 1 ст. 76 КК України.
Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлено.
Запобіжний захід застосовано в вигляді домашнього арешту, строк якого закінчується 23.08.2017.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Речові докази відсутні.
На підставі наведеного, керуючись ст. 370, 371, 374 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому йому обвинуваченню за ч. 3 ст. 186 КК України і призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.
На підставі п 1), 2) ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 в період іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлено.
Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту продовжити до вступу вироку в законну силу, після чого скасувати.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Речові докази відсутні.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської обл. протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з подачею апеляції через Нікопольський міськрайонний суд.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку вручити сторонам кримінального провадження.
Головуючий суддя: ОСОБА_1