АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 184/2021/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/36/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар - ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 25 січня 2017 року, в режимі дистанційного судового провадження, апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженої на ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2016 року за поданням адміністрації ОВЦ №79 та спостережної комісії виконкому відносно засудженої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким у вигляді виправних робіт.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8
засуджена ОСОБА_6
захисник ОСОБА_7
представник ОВЦ №79 ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А :
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання про заміну не відбутої частини покарання ОСОБА_6 більш м`яким у вигляді виправних робіт.
В апеляційній скарзі засуджена просить скасувати ухвалу суду та задовольнити клопотання ОВЦ № 79 і спостережної комісії Покровської міської ради Дніпропетровської області та замінити не відбуту частину покарання більш м`яким, у вигляді виправних робіт.
Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2014 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 2 (два) роки. На підставі п. "є" ст.1 та ст.14 Закону України "Про амністію у 2014 році" звільнити обвинувачену ОСОБА_6 від відбування призначеного як основного так і додаткового покарання по амністії. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої суму у розмірі 10 554 грн.10 коп. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином та суму у розмірі 600 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.
14.10.2014 року ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03.07.14 року було змінено та виключено з мотивувальної та резолютивної частини посилання суду на застосування амністії до ОСОБА_6 на підставі п. "є" ст.1 та ст.14 Закону України "Про амністію у 2014 році". В іншій частині вирок залишено без змін.
14.11.2014 року вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_6 визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення , яке передбачене ч. 4 ст. 358 КК України та призначено покарання у виді арешту на строк 6 (шість ) місяців. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за даним вироком, більш суворим покаранням у виді 4 (чотири) роки позбавлення волі з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 2 (два) роки, призначеного за вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03.07.2014 року та остаточно призначено покарання у виді 4 (чотири) роки позбавлення волі з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 2 (два) роки.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.06.2015 року ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.10.2014 року щодо ОСОБА_6 було скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
19.08.2015 року вироком апеляційного суду Дніпропетровської області вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03.07.2014 року частково змінений, а саме: в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного основного та додаткового покарання по амністії на підставі п. "Є" ст. 1 та ст. 14 ЗУ "Про амністію у 2014 році" від 08.04.2014 року - вирок скасований, в іншій його частині був залишений без змін.
28.10.2015 року Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області апеляційну скаргу ОСОБА_6 про застосування до неї Закону України "Про амністію в 2014 році" було залишено без задоволення, а ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2015 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про звільнення від відбування покарання на підставі ЗУ "про амністію у 2014 році" було залишено без змін.
16.03.2016 року Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вирок апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.08.2015 року був залишений без змін.
27.07.2016 року Ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області засудженій ОСОБА_6 було зараховано в строк основного покарання термін попереднього ув`язнення з 22.10.2014 року до 14.12.2014 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Таким чином, початок строку відбуття покарання - 22.10.2014 р., кінець строку - 29.08.2018р.
17.11.2016 року адміністрація ОВЦ № 79 і спостережна комісія виконкому Покровської міської ради Дніпропетровської області звернулись до суду з поданням про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким у вигляді виправних робіт відносно ОСОБА_6 на підставі ст.82 КК України та вказують на те, що вона сумлінним ставленням до праці та зразковою поведінкою стала на шлях виправлення, за час відбування покарання характеризується позитивно, мала одне стягнення, яке знято заохоченням у встановленому законом порядку, вимоги режиму відбування покарання та правила внутрішнього розпорядку установи виконує, у взаємодії з іншими засудженими не конфліктна, а тому заслуговує на розгляд питання про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким у вигляді виправних робіт.

Ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2016 року у задоволенні подання було відмовлено, та своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що засуджена ОСОБА_6 не стала на шлях виправлення, тому слід відмовити у задоволенні клопотання про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким у вигляді виправних робіт.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 посилається на ті обставини, що суд безпідставно відмовив в задоволенні подання адміністрації ОВЦ № 79 та спостережної комісії виконкому Покровської міської Ради, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Суд в ухвалі вказав, що оскільки у засудженої є лише одне заохочення за весь час відбуття покарання, то це не може свідчити про її виправлення. Але на думку захисника, заміна не відбутої частини покарання більш м`яким не може бути застосована, якщо засуджений не виправився, а став на шлях виправлення, що свідчить про неправильне розуміння і тлумачення судом закону України.
Крім того, захисник вказує про невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а саме те, що судом не було досліджено довідку з Орджонікідзевського міського відділу Державної виконавчої служби від 21.11.2016 року про те, що засудженою на користь потерпілої була сплачена повністю матеріальна шкода в розмірі 10 554,10 грн. та 13688,83 грн. моральної шкоди. Тому висновок суду про те, що засудженою шкода потерпілій не відшкодовувалась, не відповідає фактичним обставинам справи. Також захисник зазначає, що засуджена добровільно звернулась до адміністрації ОВЦ № 79 з проханням працевлаштуватись, і була працевлаштована швачкою на внутрішньому виробництві, незважаючи на онкологічне захворювання третьої стадії та з 01.10.2014 року інвалідність третьої групи, це свідчить про те, що ОСОБА_6 стала на шлях виправлення.
В доповненнях до апеляційної скарги захисник надав копію постанови Начальника Орджонікідзевського виправного центру № 79 від 30.12.2016 року про заохочення засудженої ОСОБА_6 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги засуджена ОСОБА_6 вказує, що відбула більше половини строку призначеного покарання, а пільга на заміну покарання на більш м`яке наступила ще після відбуття 1/3 частини покарання. На думку засудженої суд першої інстанції виніс необґрунтовану ухвалу, так як вона раніше не судима, в момент ДТП була тверезою, за місцем проживання і роботи характеризується позитивно, не покидала місця злочину, своїм транспортом доставила потерпілу в лікарню і активно сприяла в розкритті злочину, повністю визнала свою вину та розкаялась, надавала матеріальну допомогу потерпілій. Також засуджена зазначає, що за період відбування покарання, маючи інвалідність, працює на швейному виробництві, активно бере участь в організації і проведенні спортивних і культурно-масових заходах, які проходять на території виправного центру; відповідально відноситься до виконання роботи по благоустрою і ремонту організації.
В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженої та її захисника, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Засуджена ОСОБА_6 та її захисник в судовому засіданні просили суд задовольнити апеляційні скарги та замінити не відбуту частину покарання більш м`яким, у вигляді виправних робіт.
У судовому засіданні представник ОВЦ-79 підтримала подання адміністрації Орджонікідзевського ВЦ-79 і спостережної комісії виконкому Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області про застосування до засудженої ОСОБА_6 заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, у вигляді виправних робіт ст. 82 КК України та просила задовольнити апеляційну скаргу засудженої та її захисника.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги засудженої ОСОБА_6 та її захисника не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 82 КК України, підставою заміни не відбутої частини покарання більш м`яким у вигляді виправних робіт є: фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому покарання та може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Так, приймаючи рішення про відмову в задоволенні подання адміністрації Орджонікідзевського ВЦ-79 і спостережної комісії виконкому Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області про застосування до засудженої ОСОБА_6 заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, у вигляді виправних робіт, суд першої інстанції послався на те, що засуджена не довела своє виправлення, не досягла такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів, її поведінка не може свідчити про її виправлення.
З цим висновком колегія суддів погоджується, оскільки він відповідає обставинам кримінального провадження, даним про особу і поведінку засудженої ОСОБА_6 , що свідчить про те, що засуджена ОСОБА_6 не стала на шлях виправлення.

На думку колегії суддів, розглядаючи подання щодо засудженої ОСОБА_6 , суд першої інстанції належним чином дослідивши всі обставини провадження та в достатній мірі вмотивував свій висновок про те, що вона не заслуговує на заміну призначеного судом покарання більш м`яким, при цьому суд врахував не тільки факт відбуття засудженою певної частини покарання, а й тяжкість і характер вчиненого нею кримінального правопорушення, поведінку засудженої під час відбування покарання, становлення її на шлях виправлення.

Судом першої інстанції обґрунтовано були враховані вимоги ст.50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Як вбачається з матеріалів особової справи, початок строку відбування покарання засудженій ОСОБА_6 рахується з 14 листопада 2014 року ( а.кп.1), таким чином вона фактично відбула більше половини строку покарання із покарання призначеного за вироком суду, лише з урахуванням строку попереднього ув`язнення відповідно до вимог ст.72 КК України, тому, суд прийшов до правильного висновку про те, що мета виправлення засудженої за такий короткий строк не досягнута.
Колегія суддів приймає до уваги, що засуджена ОСОБА_6 за весь час відбування покарання має два заохочення (а.кп.39, 122), одне з яких було отримано засудженою тільки 30.12.2016 року, тому зазначена обставина не може свідчити про те, що засуджена стала на шлях виправлення.
При цьому, Верховний Суд України та Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ неодноразово звертали увагу судів на те, що під час вирішення питання про сумлінну поведінку та ставлення до праці в разі вирішення питання про можливість застосування до засудженого ст.82 КК України, слід відрізняти пристосовування засуджених до вимог адміністрації колонії з метою отримання пільг або уникнення покарання від виправлення засуджених.
Також, не заслуговують на увагу та не підлягають задоволенню доводи , викладені в апеляційній скарзі засудженої та її захисника ОСОБА_7 в тій частині , що суд при вирішенні питання про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким ОСОБА_6 , не прийняв до уваги стан здоров`я засудженої, яка страждає на тяжке захворювання та визнана інвалідом 3-ї групи.
Судом першої інстанції перевірялись зазначені доводи і суд прийшов до правильного висновку про те, що відповідно до ст. 82 КК України заміна не відбутої частини покарання більш м`яким , може бути застосовано, якщо засуджений став на шлях виправлення, а звільнення від покарання за хворобою відбувається відповідно до ст.84 КК України.
Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що засуджена не стала на шлях виправлення, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги засудженої ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 .

Колегія суддів також звертає увагу, на посилання захисника в апеляційній скарзі про неповноту судового розгляду, про те, що суд не дослідив довідку від 21.11.2016 року з Орджонікідзевського міського відділу державної виконавчої служби про відшкодування шкоди потерпілій та вважає їх необґрунтованими.
Відповідно до технічного запису судового засідання, судом першої інстанції була досліджена зазначена захисником довідка.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до довідки від 21.11.2016р. засудженою ОСОБА_6 за виконавчим листом виданим 22.10.2014 року було сплачено потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду в сумі 10554, 10 грн. та моральну шкоду в сумі 13688,83 грн. (а.кп.54).
Дані кошти засудженою були сплачені лише після ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2016 року, якою було відмовлено ОСОБА_6 в умовно-достроковому звільненні від подальшого відбування покарання, а до цього часу шкода потерпілій не відшкодовувалась.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2016 року, якою було відмовлено в задоволенні подання адміністрації Орджонікідзевського ВЦ-79 і спостережної комісії виконкому Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області про застосування до засудженої ОСОБА_6 заміни не відбутої частини покарання більш м`яким у вигляді виправних робіт, відповідає фактичним обставинам справи та не підлягає скасуванню.
Підстав для заміни не відбутої частини покарання більш м`яким засудженій ОСОБА_6 колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст.82 КК України, ст.ст. 404, 405, 407, 409, 537 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги засудженої ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженої ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2016 року про відмову у задоволенні подання про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким у вигляді виправних робіт ОСОБА_6 на підставі ст.82 КК України залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4