печерський районний суд міста києва
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10.01.2017 Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000252, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Рокитне Рокитнівського району Рівненської області, громадянина України, який не одружений, військовослужбовець строкової служби, зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_1 , раніше не судимий, -

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,-

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:
Згідно висунутого обвинувачення, ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем строкової військової служби, обіймаючи посаду механіка ремонтного відділення автомобільної техніки ремонтного взводу автомобільної техніки ремонтної роти автомобільної техніки ремонтно-відновлювального батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_2 , у військовому званні солдата, 19.07.2016 приблизно о 19:00, в умовах особливого періоду, діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, у порушення вимог ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551-XIV від 24.03.1999 року, самовільно, без дозволу командування, без поважних причин залишив НВМКЦ «Головний військовий клінічний госпіталь» (м. Київ, Печерський район, вул. Госпітальна, 18), де перебував на стаціонарному лікуванні та направився до місця свого проживання у смт. Рокитне Рокитнівського району Рівненської області, де став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення до військової частини або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього, доки 29.08.2016, о 21:00 співробітниками Військової служби правопорядку був доставлений до військової прокуратури Київського гарнізону, після чого того ж дня, приблизно о 21:30, під час перевезення до військової частини польова пошта НОМЕР_2 здійснив втечу, у подальшому 18.09.2016 прибув до військової частини польова пошта НОМЕР_2 , де пробув до 20.09.2016 та надалі здійснив самовільне залишення військової частини і переховувався за місцем проживання до 28.09.2016, 06:30, коли співробітниками Військової служби правопорядку був доставлений до військової прокуратури Київського гарнізону ( АДРЕСА_2 ).

«10» січня 2017 року між прокурором військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_4 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_3 за участю захисника в порядку, передбаченому ст. ст. 468, 469 та 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою прокурор та обвинувачений ОСОБА_3 дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин, ОСОБА_3 у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочину та погодився з правовою оцінкою його дій за ч. 4 ст. 407 КК України. Також сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_3 має понести за вчинений злочин, а саме із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді тримання у дисциплінарному батальйоні строком на 2 (два) роки.

Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Прокурор та захисник, кожний окремо, в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просили угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в ній міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні також просив затвердити угоду про визнання винуватості і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, за обставин, як вони викладені в обвинувальному акті.

Таким чином, суд вважає, що обставини вчинення ОСОБА_3 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, знайшли своє об`єктивне підтвердження під час судового засідання.

Злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України, згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином, від якого в даному випадку потерпілих немає.

Суд, шляхом заслуховування пояснень сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, при цьому судом встановлено, що ОСОБА_3 повністю усвідомлює зміст угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Покарання сторонами угоди визначено у відповідності до положень ст. ст. 50, 65-67, 69 КК України, з урахуванням характеру та тяжкості висунутого ОСОБА_3 обвинувачення, даних про його особу, обставин, що пом`якшують покарання, як то щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину, а також обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, як то хвороба серця, виключно позитивні характеристики обвинуваченого та притягнення до кримінальної відповідальності вперше.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 відповідають вимогам КПК та КК України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження цієї угоди.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 373, 374 та 475 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :
Затвердити угоду від «10» січня 2017 року між прокурором військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 про визнання винуватості.

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та із застосуванням вимог 69 КК України призначити покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні строком на 2 (два) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 обраховувати з 28 вересня 2016 року.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити у виді тримання під вартою.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з дня його проголошення, у разі не подачі на нього апеляції.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити прокурору і обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1