В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17.01.2017 Справа №607/14321/16-к

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тернополі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003824 від 16 листопада 2016 року, щодо

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та зареєстрований у АДРЕСА_1 , проживає у АДРЕСА_2 , громадянина України, із середньою освітою, одруженого, не працює, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

за участі:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,-

встановив:

ОСОБА_3 21 жовтня 2016 року приблизно о 13 год., перебуваючи у квартирі АДРЕСА_3 . вирішив таємно викрасти чуже майно.

Для цього він, у вказаному місці та в зазначений час, переконавшись в тому, що за ним ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені сторонніми особами, таємно з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу викрав банківську карту «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка знаходилась по місцю проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , та належить ОСОБА_5 . В подальшому ОСОБА_3 використав вказану карту та, за допомогою банкомата, зняв з рахунку грошові кошти в сумі 4 700 грн., що належать ОСОБА_5 , чим спричинив їй матеріальні збитки на цю суму.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні, визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у обвинувальному акті, в повному обсязі, погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, та відмовився від їх дослідження під час судового розгляду. Дав показання про те, що події відбувались саме так, як і описано у обвинувальному акті, а саме: у жовні 2016 року він викрав банківську карту, яка знаходилась за місцем його проживання. Остання належала потерпілій, котра є сестрою його дружини. У подальшому, знаючи пін-код до даної корти, він, скориставшись банкоматом, зняв 4 700 грн. і витратив їх на власні потреби. Про це дружині не було нічого відомо. У вчиненому щиро кається, обіцяє більше такого не вчиняти та відшкодувати заподіяну шкоду, повертаючи кошти по 1 тис. грн. щомісячно. У судових дебатах попросив вибачення у потерпілої.

Потерпіла ОСОБА_5 , в судовому засіданні пояснила, що у жовні 2016 року вона перебувала у Республіці Польща. Свою банківську корту залишила сестрі. 21 жовтня 2016 року з цієї карти були викрадені кошти. Сестра їй повідомила, що це її чоловік ОСОБА_3 , з кишені її куртки забрав вказану карту і зняв з неї кошти. Після цього карту вона, тобто сестра, заблокувала. На рахунку було приблизно 5 000 грн., а залишилось 71 грн. та копійки. Також потерпіла вказала, що хоча шкода їй не відшкодована, однак ОСОБА_3 вона просить суворо не карати.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

При призначенні покарання ОСОБА_3 суд, відповідно до вимог статей 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини провадження, особу винного: раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні одну малолітню та одну неповнолітню дітей, а також матір-пенсіонерку; обставину, що пом`якшує покарання: щире каяття; відсутність обставин, які б обтяжували покарання.

Аналізуючи наведені обставини та зважаючи на викладену вище позицію потерпілої, суд вважає, що обвинуваченому доцільно призначити покарання у виді штрафу.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд,
ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 /вісімсот п`ятдесят/ грн.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Тернопільський міськрайонний суд.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуюча суддяОСОБА_1