Дата документу Справа № 335/9220/16-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/239/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 185 ч.3 КК УкраїниСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2017 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 і його захисника ОСОБА_7 на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 12 жовтня 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком суду ОСОБА_8 засуджено за те, що він, будучи раніше засуджений за скоєння корисливих злочинів, судимість за які в установленому законом порядку не знято і не погашено, знову скоїв корисливий злочин за таких обставин.

Так, 23 липня 2016 року ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій, шляхом вільного доступу проник до кімнати № 103 бази відпочинку «Запоріжсталь», звідки таємно викрав мобільний телефон Sony ST25i Xperia U вартістю 700 гривень, грошові кошти у сумі 3000 гривень та 300 доларів США (згідно офіційного курсу Національного банку України дорівнює 7413 гривень), що належать ОСОБА_9 , завдавши останньому матеріальну шкоду на суму 11013 гривень.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане із проникненням у житло.

Йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. Вирішено питання про запобіжний захід, речові докази, початок строку відбування покарання, зарахування у строк покарання терміну попереднього ув`язнення.

В апеляційних скаргах ОСОБА_8 і його захисник, не оспорюючи обставин справи, доведеність вини і правову кваліфікацію дій обвинуваченого, просили зазначений вирок суду в частині призначеного покарання змінити. При цьому захисник вимагала звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання у відповідності до ст.75 КК та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК, а обвинувачений просив призначити йому покарання із застосуванням положень ст.69 КК, призначивши покарання нижче від найнижчої межі.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши думку прокурора, яка заперечила проти доводів і вимог апеляційних скарг, вважаючи за необхідне вирок суду залишити без змін; вислухавши обвинуваченого і його захисника, які наполягали на задоволенні своїх апеляційних скарг; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляції не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Подія злочинів, доведеність винуватості ОСОБА_8 у їх вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь, а також вид призначеного покарання в апеляційному порядку не оскаржені. В зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст. 404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.
Вимагаючи звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного йому покарання у відповідності до ст.75 КК та покладенням передбачених ст.76 КК обов`язків, захисник виходила з того, що обвинувачений повністю визнав свою вину, та щиро розкаявся. Обтяжуючих покарання обставин суд не встановив. Крім того, ОСОБА_8 сприяв органам досудового розслідування і суду у встановленні обставин скоєння злочину. Скоєний ним злочин мав місце внаслідок збігу тяжких для обвинуваченого обставин, які пов`язані з повним безгрошів`ям після звільнення з місць позбавлення волі. Обвинувачений має твердий намір стати на шлях виправлення. Потерпілий на призначенні суворого покарання не наполягав. Спричинена шкода відшкодована.

В свою чергу, ОСОБА_8 , вимагаючи призначити йому покарання нижче від найнижчої межі, посилався на ті ж самі обставини.

Проте з такими доводами і вимогами погодитись не можна з огляду на наступне.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Мотивуючи своє рішення про призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, суд з достатньою повнотою врахував, що обвинуваченим вчинено тяжкий злочин. Часткове відшкодування шкоди мало місце внаслідок примусового вилучення органом досудового розслідування викраденого у потерпілого майна.
ОСОБА_8 раніше аж 8 разів притягувався до кримінальної відповідальності. Судимості з обвинуваченого не знято та не погашено у встановленому законом порядку. Всі вісім судимостей мають місце за вчинення корисливих злочинів. Щоразу, як ОСОБА_8 звільнявся з місць позбавлення волі, через невеликий проміжок часу він знову і знову вчиняв новий корисливий злочин проти власності. Злочин, за який його притягнуто до відповідальності оскарженим вироком вчинено ОСОБА_8 наступного (!!!) дня після останнього його звільнення з місць позбавлення волі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.75 КК при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років суд вправі прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, якщо з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
То ж за таких обставин, судова колегія не вбачає жодних підстав вважати, що виправлення ОСОБА_8 можливе без його ізоляції від суспільства.

Пом`якшуючі покарання обставини, на які посилались в своїх апеляційних скаргах обвинувачений і його захисник, районний суд належним чином прийняв до уваги, в зв`язку з чим призначив покарання наближене до мінімального.

Одночасно судова колегія не знаходить підстав вважати, що наведені в апеляційних скаргах обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, застосування положень ст.69 КК обов`язково має відбуватись з урахуванням особи винного. Проте наявність восьми непогашених судимостей ОСОБА_8 і вчинення ним злочину наступного дня після звільнення з місць позбавлення волі однозначно свідчать про неможливість призначення покарання нижче від найнижчої межі.

Отже, підстав вважати покарання незаконним через неправильне застосування кримінального закону колегія суддів не убачає. Відтак вирок районного суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 і його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 12 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

У відповідності до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 13.10.2016 року (включно) до 16.02.2017 року (включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_8 , який тримається під вартою, в той же строк від дня отримання ним повного тексту даної ухвали суду.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4