Апеляційний суд міста Києва

У Х В А Л А
Іменем України

22 червня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарів судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5

сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9
та обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0004571 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 21 листопада 2016 року щодо
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, раніше неодноразово судимого, останній раз 03.10.2013 Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185; ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст.ст. 70,71 цього Кодексу, до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 3 місяці. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12.08.2014 скорочено невідбуту частину покарання на половину строку відповідно до ст. ст. 6, 11 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и л а:

Згідно з вироком Святошинського районного суду м. Києва від 21 листопада 2016 року ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_10 зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а саме з 19 год. 00 хв. 28 квітня 2016 року до набрання вироком законної сили.

Цим же вироком суд вирішив питання щодо речових доказів, а також відшкодування процесуальних витрат.

Як встановлено вироком суду обвинувачений ОСОБА_10 28.04.2016 приблизно о 14 год. 00 хв., знаходячись біля будинку № 28, що по вул. Булаховського в м. Києві, помітив ОСОБА_11 , на шиї якої висів золотий ланцюжок. Маючи намір повторно відкрито викрасти чуже майно, з метою особистого збагачення, ОСОБА_10 підійшов ззаду до ОСОБА_11 , схопив рукою золотий ланцюжок та, шляхом ривка, зірвав його з шиї останньої та побіг в напрямку будинку № 5, що по вул. Булаховського в м. Києві.

В подальшому, ОСОБА_10 , знаходячись на площі біля виходу зі станції метро «Академмістечко», що по пр. Палладіна в м. Києві, продав зірваний золотий ланцюжок невідомій особі за 1500.00 грн.

Цього ж дня, о 19 год. 00 хв., ОСОБА_10 , знаходячись на пероні приміського електропоїзду, що по вул. Робітнича в м. Києві, був затриманий працівниками поліції з наявними при ньому грошовими коштами, отриманими від продажу золотого ланцюжка, який належить ОСОБА_11 .

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Святошинського районного суду м. Києва від 21 листопада 2016 року та пом`якшити призначене ОСОБА_10 покарання.

В обґрунтування поданої скарги захисник зазначає про те, що судом першої інстанції не було враховано тих обставин, що після винесення вироку ОСОБА_10 проаналізував свою поведінку, її наслідки, шкоду, яка була спричинена потерпілій, повністю визнав свою вину та розкаявся у вчиненому, направив лист потерпілій з проханням його вибачити та просить повернути потерпілій вилучені у нього кошти, врахувавши їх як часткове відшкодування шкоди.

Крім того, як стверджує апелянт, судом першої інстанції не достатньою мірою враховано стан здоров`я ОСОБА_10 , а також того, що він потребує лікування через хворобливий стан психіки, її деформування, що значною мірою знизить його суспільну небезпечність, як особи, яка схильна до вчинення злочинів.

На думку апелянта, кримінальні прояви обвинуваченого мають розцінюватись як наслідковість фізичного та психічного стану.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану останнім апеляційну скаргу та просили її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив залишити вирок суду без змін; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_10 у відкритому викрадені чужого майна (грабежі), вчиненому повторно, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються дослідженими під час судового розгляду доказами, які оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України.
Оскільки в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого не оспорюються фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_10 , судом апеляційної інстанції, відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України, ці обставини не перевіряються, а судове рішення суду першої інстанції переглядається лише в межах апеляційної скарги.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції, у відповідності до ст.ст. 50, 65 КК України, як прямо зазначено у вироку, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, згідно ст. 12 КК України, є тяжким; відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують його покарання; дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він неодружений, не працює, утриманців не має, пільгами не користується, має постійне місце реєстрації та проживання, за яким характеризується посередньо, також посередньо характеризується за останнім місцем відбування покарання; за даними облікової документації під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, проте перебуває на диспансерному обліку у лікаря-психіатра з приводу хронічного нервово-психічного захворювання; раніше неодноразово судимий за вчинення кримінальних правопорушень, злочинів проти власності.
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 156 від 14.07.2016 р. у період правопорушення, а також у теперішній час ОСОБА_10 виявляв та виявляє ознаки шизоафективного розладу, стан ремісії, а також ознаки психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання опіоідів з синдромом залежності; у період правопорушення він не знаходився у стані тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності; за своїм психічним станом у період правопорушення, а також у теперішній час він міг та може усвідомлювати свої дії та керувати ними; за своїм психічним станом у теперішній час він не потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру, однак потребує проведення протинаркоманічного лікування; у теперішній час він здатен правильно сприймати обставини, які мають значення у провадженні та давати про них відповідні свідчення, що свідчить про його осудність.
За сукупності вищенаведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання, суд першої інстанції визнав за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_10 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції частини другої вказаної статті, оскільки, за висновком суду, його виправлення та перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства.
Саме таке покарання, на думку суду, буде справедливим, а також необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Враховуючи наведені у вироку мотиви призначеного ОСОБА_10 покарання, колегія суддів знаходить їх обгрунтованими та такими, що дозволяють зробити висновок про те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_10 покарання відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі винного, а тому, незважаючи на доводи апеляційної скарги захисника, це покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості.
Посилання захисника у скарзі на те, що після винесення вироку ОСОБА_10 , проаналізувавши свою поведінку та наслідки вчинених ним дій, повністю визнає свою вину та розкаюється у вчиненому, написав листа потерпілій з проханням вибачити його, а також на те, що обвинувачений просить повернути потерпілій вилучені у нього кошти, врахувавши їх як часткове відшкодування шкоди, не можуть бути визнані достатніми підставами для зміни вироку та пом`якшення призначеного ОСОБА_10 покарання, оскільки розкаяння останнього після постановлення вироку свідчить про те, що воно не є щирим, враховуючи той факт, що на час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений не тільки не визнавав своєї вини, а й взагалі заперечував будь-яку причетність до вчинення інкримінованого йому злочину.
Твердження захисника про те, що наведені вище обставини не враховувалися судом першої інстанції, а стан здоров`я обвинуваченого враховано недостатньою мірою, слід визнати безпідставними, оскільки вони не тільки не відповідають дійсності, а й спростовуються матеріалами кримінального провадження, зокрема доказами, які були досліджені під час судового розгляду та покладені в основу вироку.
За таких обставин, колегія суддів вважає необхідним вирок Святошинського районного суду м. Києва від 21 листопада 2016 року, ухвалений щодо ОСОБА_10 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника без задоволення, оскільки в ній не наведено достатніх підстав для зміни вироку суду першої інстанції та пом`якшення покарання, призначеного його підзахисному.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
у х в а л и л а :
Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 21 листопада 2016 року, ухвалений щодо ОСОБА_10 , залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого без задоволення.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України від 26.11.2015 № 838-VІІІ, зарахувати ОСОБА_10 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення за період з 28.04.2016 року по 20.06.2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_12 )

Справа № 11-кп/796/692/2017

Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_13

Доповідач - суддя ОСОБА_1