Номер провадження: 11-сс/785/84/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 01.12.2016 року про арешт майна в рамках кримінального провадження №00000141 від 20.10.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 204 КК України,

встановив:
Зазначеною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого з ОВС 1 ВКР СУ ФР ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , та накладений арешт на тютюнові вироби без марок акцизного податку, а саме цигарки „Армійські в кількості 11250 пачок, видаткову накладну №201803, блокнот з чорновими записами, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та автомобіль „Тайота Авенсіс Версус держ знак НОМЕР_1 .

На дану ухвалу суду ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій вважає її незаконною, у зв`язку з допущеними суттєвими порушеннями вимог КПК України, мотивуючи свої вимоги наступним:

- слідчий суддя дійшов безпідставного висновку про те, що належний йому транспортний засіб та свідоцтво про його реєстрацію може бути знаряддям кримінального правопорушення або використаний як речовий доказ у кримінальному провадженні;

- слідчим не надано достатніх доказів, які давали би підстави вважати, що він причетний до вчинення кримінального правопорушення, що розслідується, оскільки він не має ніякого процесуального статусу у кримінальному провадженні;

- він придбав тютюнові вироби у с. Градениці Біляївського району Одеської області, тобто на території України, тож ані він, ані його автомобіль не можуть бути причетними до будь-яких дій щодо незаконного переміщення тютюнових виробів через державний кордон України;

- з автомобілем проведені усі необхідні слідчі та процесуальні дії, у зв`язку з чим в накладенні арешту на нього немає необхідності та скасування такого арешту не спричинить перешкод кримінальному провадженню;

- автомобіль належить йому на законних підставах, його робота пов`язана з постійною експлуатацією транспортного засобу, а накладення арешту на автомобіль поставить його родину у скрутне матеріальне становище, оскільки позбавить його джерела заробітку;

На підставі викладеного ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на автомобіль «Тойота Авенсіс Версус», д.н. НОМЕР_1 , та свідоцтво про його реєстрацію.

Заслухавши доповідача, представника ОСОБА_8 - ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з матеріалами справи, встановлено, що 29.11.2016 року працівниками податкової міліції проведено огляд автомобіля „Тайота авенсіс Версус держ. знак НОМЕР_1 в ході якого вилучено тютюнові вироби без марок акцизного податку, а саме цигарки: «Армійські» в кількості 11250 пачок, а також видаткова накладна №201803, блокнот з чорновими записами, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та вказаний автомобіль.

30.11.2016 року старший слідчий з ОВС 1 ВКР СУ ФР ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_9 звернувся до Приморського райсуду м. Одеси з клопотанням, погодженим з прокурором, про накладення арешту на зазначене майно.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої ст. 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої ст. 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
З урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те що, слідчий суддя дійшов безпідставного висновку про те, що належний ОСОБА_8 транспортний засіб та свідоцтво про його реєстрацію може бути знаряддям злочину, оскільки накладення арешту на вищевказане майно необхідне, так як воно має значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, використовувалось як знаряддя його вчинення, у зв`язку з чим може бути використаним в якості речових доказів у кримінальному провадженні та з ними необхідно провести відповідні експертизи.

На думку апеляційного суду, не застосування арешту зазначеного майна може призвести до його зникнення, втрати або пошкодження майна або інших негативних наслідків, які перешкоджатимуть кримінальному провадженню.

Твердження апелянта про те, що з вилученим майном проведенні всі необхідні слідчі дії є голослівним, оскільки орган досудового розслідування самостійно приймає рішення про обсяг необхідних слідчих дій у конкретному кримінальному провадженні.

Апеляційний суд, в межах доводів апеляційної скарги, вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу ОСОБА_8 без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді - без змін.

Керуючись ст.ст. 170-173, 376, 395, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд -

ухвалив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 01.12.2016 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого з ОВС 1 ВКР СУ ФР ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_9 , та накладений арешт на тютюнові вироби без марок акцизного податку, а саме - цигарки «Армійські» в кількості 11250 пачок, видаткову накладну №201803, блокнот з чорновими записами, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та автомобіль «Тойота Авенсіс Версус», держ. знак НОМЕР_1 , - залишити без змін.
Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді апеляційного суду Одеської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4