Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________05.05.2017
Справа № 490/3580/17
н/п 1-кп/490/629/2017
У Х В А Л А
05 травня 2017 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілий ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши клопотання прокурора Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є громадянином України, раніше не судимим, неодруженим, має повну загальну середню освіту, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
До обвинуваченого ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 спливає 07 травня 2017 року.

04 травня 2017 року прокурор ОСОБА_3 звернулася до Центрального районного суду м. Миколаєва із клопотанням про продовження вказаного строку на 60 діб, з посиланням на те, що, на думку сторони обвинувачення, станом на теперішній час, існують передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, зокрема ризик переховування обвинуваченого від суду з метою ухилитися від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, а також ризик незаконного впливу ним з цією метою на потерпілих та свідків.

Наявність першого ризику прокурор обґрунтовувала тим, що обвинувачений переховувався від органу досудового розслідування, не проживав вдома, через що його не можливо було доставити до відділу поліції для проведення процесуальних дій, у тому числі для повідомлення про підозру у вчиненні злочину, та на підтвердження цієї обставини надала суду чотири рапорти оперуповноважених, датовані 15.12.2016, 16.12.2016 і без дати, про те, що останні, діючи за дорученням слідчого, виходили за адресою проживання ОСОБА_5 : АДРЕСА_1 , і при здійсненні ними цих виходів двері квартири їм ніхто не відкривав.

Наявність другого ризику прокурор обґрунтовувала тим, що після ознайомлення з матеріалами кримінального провадження і обвинувальним актом обвинуваченому стало відомо адреси проживання потерпілого та свідків.

Потерпілий під час розгляду клопотання вважав, що необхідності тримати під вартою обвинуваченого немає, повідомив, що йому повністю відшкодовано шкоду, завдану злочином, спроб вливати на нього обвинувачений ніколи не здійснював.

Обвинувачений заперечував проти задоволення клопотання прокурора і стверджував, що ніколи не залишав місця свого проживання на тривалий час і не переховувався від органу досудового розслідування, жодної повістки про виклик його до слідчого не одержував та не знав до моменту його затримання на підставі ухвали слідчого судді про те, що його підозрюють у вчиненні злочину та розшукують правоохоронні органи, просив змінити застосований до нього запобіжний захід на інший, не пов`язаний із позбавленням волі.

Захисник також заперечував проти задоволення вказаного клопотання прокурора, посилаючись на ті ж обставини, що й обвинувачений, а також на те, що обвинуваченому немає сенсу впливати на потерпілого і свідків, оскільки він повністю визнав себе винуватим у вчинені злочину щойно йому стало відомо про те, що його підозрюють у вчиненні злочину, активно сприяв розкриттю злочину, та й у теперішній час він визнає свою вину у вчиненому злочині повністю і щиро кається, більш того потерпілому повністю відшкодовано шкоду, завдану злочином.

Вислухавши пояснення та думки учасників процесу і вивчивши надані ними матеріали, суд дійшов наступного.

Виходячи зі змісту положень ч. 3 ст. 315, ст. ст. 199, 194 КПК України, під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою суд зобов`язаний встановити, крім іншого, чи доводять надані сторонами докази наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та неможливість їх запобігання шляхом застосування до обвинуваченого інших запобіжних заходів, менш суворих ніж тримання під вартою.

З огляду на позицію обвинуваченого стосовно визнання своєї винуватості у пред`явленому йому обвинуваченні, оскільки в обвинувальному акті як обставину, що пом`якшує покарання, сторона обвинувачення зазначила щире каяття ОСОБА_5 та активне сприяння ним розкриттю злочину, за відсутності жодних відомостей про те, що він будь-коли будь-яким чином намагався незаконно впливати на потерпілого чи свідків або планував це зробити, ствердження сторони обвинувачення про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, виглядає непереконливим, а більш того безпідставним.

В наданих стороною обвинувачення рапортах оперуповноважених не зазначено конкретних дат та конкретного часу доби, коли вони виходили за місцем проживання ОСОБА_5 для його доставки до слідчого для вручення повідомлення про підозру.

Більш того, викликає сумнів законність дій слідчого та оперуповноважених з намагання доставити ОСОБА_5 для вручення йому повідомлення про підозру у вчиненні злочину без наявності ухвали слідчого судді про його примусовий привод.

Стороною обвинувачення не надано суду жодного доказу на підтвердження виклику ОСОБА_5 до відділу поліції слідчим для проведення з його участю слідчих чи інших процесуальних дій у порядку, передбаченому КПК України, тобто шляхом вручення повістки або повідомлення її змісту іншим шляхом.

За таких обставин, ствердження сторони обвинувачення про переховування ОСОБА_5 під час досудового розслідування є недоведеним.

Сама по собі та обставина, що за злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_5 , законом передбачено можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років, хоча і створює в певній мірі ризик його переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, однак сама по собі ця обставина не є підставою для застосування до обвинуваченого такого виключного запобіжного заходу як тримання під вартою.

У поданому прокурором клопотанні взагалі ніяким чином не обґрунтовано, чому вказаному ризику не можуть запобігти інші запобіжні заходи, менш суворі ніж тримання під вартою, зокрема домашній арешт, адже, як встановлено під час розгляду клопотання обвинувачений є раніше не судимим, має постійне місце проживання у м. Миколаєві, а також членів сім`ї, які проживають разом із ним.

З огляду на наведене, суд вважає клопотання прокурора таким, що не підлягає задоволенню, і на підставі ч. 4 ст. 194 КПК України вважає за необхідне з метою запобігання ризику переховування обвинуваченого від суду застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною йому у певний час доби залишати місце проживання та з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 181, 183, 199, 194 КПК України, -
У Х В А Л И В :
У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 - відмовити.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до обвинуваченого ОСОБА_5 - змінити на домашній арешт на строк до 03 липня 2017 року включно із забороною щодоби у період часу з 00 год. 00 хв. до 08 год. 00 хв. та з 19 год. 00 хв. до 24 год. 00 хв. залишати місце його проживання - квартиру АДРЕСА_2 .

У зв`язку із застосуванням вказаного запобіжного заходу, на строк його застосування, покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- прибувати до помічника судді Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 - ОСОБА_7 кожного понеділка, крім святкових та вихідних днів, у період часу з 09 годині 00 хвилин до 10 години 00 хвилин;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- за наявності здати суду на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон.

Відповідно до порядку, передбаченого п. 2 ч. 3 ст. 202 КПК України, обвинуваченого ОСОБА_5 - негайно у залі суду звільнити з-під варти, відібравши в нього зобов`язання прослідувати до визначеного в ухвалі місця проживання.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками кримінального провадження.

Головуючий: