УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 травня 2017 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , розглянувши скаргу гр. ОСОБА_2 на бездіяльність начальника СУ ГУНП у м. Києві,

у с т а н о в и в:
До Шевченківського районного суду м.Києва надійшла скарга ОСОБА_2 на бездіяльність начальника СУ ГУНП у м. Києві, яка полягає у невизнанні заявника потерпілим у кримінальному провадженні № 120 161 000 000 007 71 від 01.06.2016.

На обґрунтування скарги ОСОБА_2 зазначив, що він 03.04.2017 звернувся до начальника вказаного вище органу досудового розслідування з клопотанням, у якому просив визнати його потерпілим у цьому кримінальному провадженні.

Водночас, з листа начальника відділу СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 від 07.04.2017, який заявник отримав 19.05.2017, останньому стало відомо, що задоволення його клопотання неможливо у зв`язку з тим, що шкоду завдана ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», вкладником якого є ОСОБА_2 , тобто потерпілим у зазначеному кримінальному провадженні визнаний ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Зауважуючи, що лист начальника відділу СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 не є процесуальним рішенням, заявник вважав його клопотання від 03.04.2017 нерозглянутим. У зв`язку з цим ОСОБА_2 просив визнати бездіяльність начальника СУ ГУНП у м. Києві незаконною та зобов`язати останнього визнати заявника потерпілим у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя, вивчивши скаргу та долучені до неї документи, дійшов висновку про таке.

У силу ч. 3 ст. 55 КПК України, якщо особі кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого, вона визнається потерпілим.

Частина 5 ст. 55 КПК передбачає обов`язок слідчого у разі встановлення, що особі, яка звернулась з такою заявою, шкоди не завдано, винести вмотивовану постанову про відмову у визнанні особи потерпілим.

Зі змісту скарги вбачається, що ОСОБА_2 звернувся до органу досудового розслідування з клопотанням від 03.04.2017 про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні за фактом вчинення службовими особами ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 191 КПК України, оскільки він є вкладником вказаної банківської установи.

Однак, листом начальник відділу СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 повідомив, що клопотання не може бути розглянуте, оскільки шкода завдана ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», тому саме Банк є потерпілим у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 110 КПК рішення слідчого у кримінальному провадженні приймаються у формі постанови.

Як правильно зазначив заявник у своїй скарзі, вказаний вище лист у силу ст. 110 КПК не є процесуальним рішенням, тому оскарженню не підлягає.

Розглядаючи порушене заявником питання бездіяльності начальника СУ ГУНП у м. Києві щодо невизнання ОСОБА_2 потерпілим у кримінальному провадженні, слідчий суддя дійшов висновку про таке.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК бездіяльність слідчого, яка може бути оскаржена на досудовому розслідуванні до слідчого судді, полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, неповерненні тимчасово вилученого майна, нездійсненні інших процесуальних дій, які слідчий зобов`язаний вчинити у визначений КПК строк.

Вказаний перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

У той же час, заявником оскаржується бездіяльність щодо невизнання його потерпілим у кримінальному провадженні. Проте, як вбачається з вищевикладеного оскарження такої бездіяльності процесуальним законом не передбачене.

Також, слідчий суддя звертає увагу, що КПК не передбачає обов`язкового винесення слідчим процесуального рішення щодо визнання особи потерпілим у кримінальному провадженні, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 55 КПК статус потерпілого у особи виникає з моменту її звернення із заявою про залучення до провадження у якості потерпілого.

Крім того, заявник оскаржує бездіяльність саме начальника СУ ГУНП у м. Києві.

Водночас Глава 26 КПК визначає порядок оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого.

У силу п. 17 ч. 1 ст. 3 КПК слідчий це службова особа органу Національної поліції, уповноважена в межах компетенції здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень, який згідно з ст. 39 КПК визначається керівником органу досудового розслідування.

З наведеного витікає, що у порядку вказаної вище глави може бути оскаржена бездіяльність саме слідчого, який уповноважений на здійснення досудового розслідування у конкретному кримінальному провадженні.

Таким чином, бездіяльність начальника органу досудового розслідування оскарженню у порядку вказаної вище Глави КПК не підлягає, за виключенням випадків, якщо начальник органу досудового розслідування здійснює розслідування відповідного кримінального провадження або входить до складу слідчої групи.

З наведеного витікає, що скарга подана на бездіяльність слідчого, яка не підлягає оскарженню, що у силу ч.4 ст.304 КПК має наслідком відмову у відкритті провадження.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 303, 304, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
У відкритті провадження за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність начальника СУ ГУНП у м. Києві, яка полягає у невизнанні заявника потерпілим у кримінальному провадженні № 120 161 000 000 007 71 від 01.06.2016 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва упродовж п`яти днів з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1