Справа № 163/2594/16-к Провадження №11-кп/773/138/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 березня 2017 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Любомльського районного суду Волинської області від 05 грудня 2016 року, яким -

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нововолинськ Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянин України, з неповною середньою освітою, працює підземним електрослюсарем ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля», неодружений, раніше несудимий

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та йому призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи чи навчання;
У задоволені позову прокурора в інтересах Луцької районної ради Волинської області та Волинської обласної ради до обвинуваченого ОСОБА_8 відмовлено.
Вироком вирішено питання про речові докази та судові витрати.

В С Т А Н О В И В
Згідно вироку суду ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що він, 25 липня 2016 року приблизно о 14 годині, керуючи власним автомобілем марки ЗАЗ, р.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись лісовою грунтовою дорогою від озера «Мале Згоранське» в напрямку грунтово-щебеневої дороги між с.Згорани та с.Заозерне Любомльського району Волинської області, проявив грубу неуважність, а саме, належним чином не стежив за дорожньою обстановкою та не дав переваги у русі мотоциклу марки «Минськ», р.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , який наближався з лівої сторони, зі сторони с.Згорани, та рухався у напрямку с.Заозерне, внаслідок чого скоїв дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої водій мотоцикла ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді багатовідламкового внутрішньосуглобового перелому головки великогомілкової кістки із зміщенням відламків, перелому малогомілкової кістки із задовільним стоянням відламків, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 144 від 09.08.2016 року, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.
В прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_8 пунктів Правил дорожнього руху: - п.1.5, який визначає, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю громадян; п.п.б), д) п.2.3, які зобов`язують водія бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; п.10.1, який зобов`язує водія перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п.16.11, відповідно до якого, на перехресті нерівнозначних доріг водій, який рухається по другорядній дорозі, зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрестя проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.
У поданій апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій, вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого. Зазначає, що судом при постановлені вироку та обрані виду і міри покарання обвинуваченому порушено вимоги ст.65 КК України. Окрім того, вказує на те, що судом не враховано думку потерпілого, який наполягав на суворій мірі покарання, що останньому було спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження, а також не відшкодовано збитки. Крім того, ОСОБА_8 щиро у вчиненому не розкаявся. Просить вирок суду першої інстанції змінити та постановити новий, яким визнати винним ОСОБА_8 за ч.1 ст.286 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортири засобами строком на 2 роки, на підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнити ОСОБА_8 від призначеного основного покарання з іспитовим строком на 1 рік.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Посилається на те, що судом не в повній мірі враховано особу обвинуваченого, оскільки наявних ряд пом`якшуючих обставин, зокрема, щире каяття. Позбавлення права керування транспортними засобами ускладнить життя обвинуваченого, оскільки йому доведеться долати значний шлях до місця роботи. Просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного основного покарання змінити, призначити покарання у виді штрафу, без додаткового покарання.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, міркування прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора з викладених у ній підстав, а скаргу обвинуваченого заперечив, захисника та обвинуваченого, які, кожен зокрема, апеляційну скаргу прокурора заперечили та просили задовольнити скаргу обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження, суд приходить до наступного висновку.

Висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчинені злочину, за який його засуджено, обґрунтовано зроблений судом в порядку ч.3 ст.349 КПК України, що по суті в апеляційних скаргах не заперечується.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого за ч.1 ст.286 КК України є правильною і також не оскаржується.

Як убачається з вироку, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, дані про особу винного, а саме, те, що ОСОБА_8 вперше притягається до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання та роботи, за яким виключно позитивно характеризується, молодий вік та стан здоров`я, вчинення злочину з необережності, наявність на утриманні матері інваліда 3 групи та батька - пенсіонера, а також враховано думку потерпілого, який підтримав думку прокурора про призначення обвинуваченому умовного покарання з позбавленням права керування транспортними засобами.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , суд визнав активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування витрат закладам охорони здоров`я на лікування потерпілого. Обтяжуючі покарання, обставини по справі відсутні, і це не оспорюється в апеляційних скаргах.

Суд вмотивовано у вироці виключив можливість застосування такої пом`якшуючої обставини як щире каяття, з чим погоджується і апеляційний суд.

Врахувавши ці та інші обставини справи, зокрема і ті, на які посилаються в апеляційних скаргах прокурор та обвинувачений, в їх сукупності, а також врахувавши наслідки вчиненого злочину, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення основного покарання саме у вигляді обмеження волі, та про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, з чим повністю погоджується апеляційний суд.

Окрім того, суд першої інстанції обґрунтовано призначив додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, з огляду на те, що обвинувачений грубо порушив Правила дорожнього руху, враховано позицію потерпілого.

На думку апеляційного суду, обране судом першої інстанції як основне, так і додаткове покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Любомльського районного суду Волинської області від 05 грудня 2016 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий
Судді