Справа № 161/7321/16-к Провадження №11-кп/773/208/17 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст. 122 КК України Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 червня 2017 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

перекладача ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження №0000852 від 25 лютого 2016 року, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , представника ОСОБА_11 в інтересах потерпілого ОСОБА_9 на вирок Луцького міськрайонного суду від 31 січня 2017 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Красноярськ Російської Федерації, росіянина, гр. Російської Федерації, мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 , з вищою освітою, одруженого, працюючого інженером ПП «Лерта», раніше не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України на 2 (два) роки позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання із випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання;

- періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 36 179 (тридцять шість тисяч сто сімдесят дев`ять) грн. 42 коп. завданої матеріальної шкоди, 30 000 (тридцять тисяч) грн. моральної шкоди та 3 500 (три тисячі п`ятсот) грн. витрат на правову допомогу, а всього 69 179 (шістдесят дев`ять тисяч сто сімдесят дев`ять) грн. 42 коп.

Вироком вирішено долю речових доказів та судових витрат.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він 24 лютого 2016 близько 18.00 год., перебуваючи у дворі будинку по АДРЕСА_3 , під час конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних відносин з потерпілим ОСОБА_9 , усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпечність своїх дій, взявши у руки з багажного відділення свого автомобіля хокейну ключку, умисно наніс потерпілому декілька ударів по голові. Від останнього удару ОСОБА_9 втратив свідомість та впав на землю. Під час того, як потерпілий ОСОБА_9 лежав на землі та не чинив опору, обвинувачений ОСОБА_7 , продовжуючи свої протиправні дії, умисно наніс вказаною ключкою ще декілька ударів по голові та тулубу потерпілого, а також декілька ударів ногами по його потилиці та тулубу, а коли останній підвівся на ноги, ОСОБА_7 умисно наніс йому ще один удар кулаком правої руки в область лівого ока.

У поданих на вирок апеляційних скаргах:

- прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, в той же час, покликається на невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість. Вказує на те, що ОСОБА_7 розкаявся у вчиненому злочині лише з метою уникнення суворого покарання, з потерпілим не примирився, завдану шкоду не відшкодував. Така поведінка останнього вказує на відсутність прагнення до виправлення та перевиховання. У зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

23 травня 2017 року прокурор подав доповнення до апеляційної скарги. Вказує на те, що в резолютивній частині вироку суд не вказав рішення, яке прийняте за результатами розгляду цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 . Просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково. Стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_9 36 179, 42 грн. у відшкодування майнової шкоди, 30 000 грн. моральної шкоди, а також 3 500 грн. витрат на правову допомогу, а всього 69 179, 42 грн. В решті позовних вимог відмовити.

- не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, захисник просить вирок суду щодо ОСОБА_7 скасувати, у зв`язку з істотним порушенням норм кримінального процесуального закону в частині, що стосується права на захист особи. Мотивує це тим, що на момент вручення останньому обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування на зрозумілій йому мові, кримінальне провадження вже було призначене до судового розгляду. Водночас вказує, що розмір майнової шкоди, визначений до відшкодування судом, не відповідає розміру фактично понесених витрат потерпілим, а розмір моральної шкоди є необґрунтованим та явно завищеним. Висновок імунологічної експертизи є недопустимим доказом, а тому витрати за її проведення підлягають компенсації за рахунок Державного бюджету України. Просить вирок скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першій інстанції у іншому складі суду.

- не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, представник потерпілого вказує на незаконність та необґрунтованість вироку суду. Мотивує це тим, що ОСОБА_7 не зробив жодних спроб примирення з потерпілим, майнової та моральної шкоди не відшкодував, вину у вчиненому визнав з метою пом`якшення покарання. Просить вирок скасувати, визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. Цивільний позов задовольнити повністю, стягнути 150 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляційних скарг прокурора, потерпілого та його представника, які підтримали свої апеляційні скарги з мотивів викладених в них та просили їх задовольнити, заперечивши, при цьому, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, який підтримав подану ним апеляційну скаргу, заперечивши, при цьому, апеляційні скарги прокурора, потерпілого та його представника, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 своїми умисними діями, які виразилися в умисному спричиненні тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які не є небезпечними для життя і не потягли за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КК України.

Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження за згодою учасників судового провадження розглянуто в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Встановлені судом фактичні обставини вчинених кримінальних правопорушень та їх кваліфікація є правильною.

При цьому у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин та добровільність їх позиції.

Доводи, викладені в апеляційних скаргах прокурора та представника потерпілого про те, що застосовуючи до обвинуваченого інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції не врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та особу обвинуваченого, на думку апеляційного суду, є необґрунтованими.

Застосовуючи до обвинуваченого ст. 75 КК України, суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, його сімейний стан та позитивну характеристику за місцем роботи.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 суд відніс щире каяття, обтяжуючих обставин не встановлено, з чим повністю погоджується і апеляційний суд.

Врахувавши ці та інші обставини справи, зокрема і ті, на які посилаються в апеляційних скаргах прокурор та представник потерпілого в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення основного покарання у виді позбавлення волі та про можливість звільнення обвинуваченого від його відбування на підставі ст.ст. 75, 76 КК України.

Однак, на переконання апеляційного суду, приймаючи рішення про застосування до ОСОБА_7 ст. 75 КК України, суд неправильно визначив тривалість іспитового строку.

При цьому не в повній мірі враховано, що завдана шкода відшкодована не була, а потерпілий ОСОБА_9 наполягав покарати обвинуваченого ОСОБА_7 суворо.

Тому вирок в частині призначеного обвинуваченим покарання підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Згідно вимог ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_7 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який належить до категорії злочинів середньої тяжкості, особу обвинуваченого.

До обставин, що пом`якшують покарання апеляційний суд відносить щире каяття, часткове відшкодування шкоди, обтяжуючих обставин не встановлено.

Враховуючи, що обвинувачений вперше притягається до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, його сімейний стан та позитивну характеристику за місцем роботи, думку потерпілого, апеляційний суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства та є всі підстави для його звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком.

Апеляційний суд вважає за необхідне встановити обвинуваченому наближений до максимального термін іспитового строку.

Таке покарання, на думку суду апеляційної інстанції, буде необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також відповідає принципам законності і справедливості, не є надто м`яким або суворим, і дасть можливість органу з питань пробації здійснювати за ним нагляд.

Доводи захисника ОСОБА_8 про порушення права на захист в частині вручення обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування на зрозумілій обвинуваченому мові лише на стадії судового розгляду є безпідставними та не підтверджені матеріалами кримінального провадження, з яких вбачається, що захисником обвинуваченого заявлялося відповідне письмове клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, в тому числі і з вищевказаної підстави, якому суд дав належну оцінку, відмовивши в його задоволенні, тоді як в ході судового розгляду за клопотанням сторони захисту процесуальні документи вручались їм на мові якою обвинувачений володіє.
Потерпілий ОСОБА_9 в даному кримінальному провадженні до обвинуваченого ОСОБА_7 заявив цивільний позов про відшкодування 36 179, 42 грн. майнової шкоди, 150 000 грн. моральної шкоди, а також просив стягнути 3 500 грн. витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги адвоката.
Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, проводиться фізичною або юридичною особою, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі. Така особа зобов`язана відшкодувати потерпілому додаткові витрати, викликані лікуванням та необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Тобто будь-які витрати, які стягуються на користь потерпілого на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров`я.
В матеріалах кримінального провадження наявні документи, які підтверджують розмір збитків понесених потерпілим на відновлення здоров`я після вчинення щодо нього кримінального правопорушення, в тому числі проїзні документи «Луцьк Експрес» за маршрутом Луцьк-Київ. Враховуючи лікування потерпілого в м. Києві, що стверджується відповідною медичною документацією, висновок суду про відшкодування таких витрат є правильним. Підстав сумніватися в достовірності наданих потерпілим письмових доказів в апеляційного суду немає.

Проте, як вбачається із змісту позовної заяви, ОСОБА_9 просив стягнути на його користь 36 179, 42 грн. матеріальної шкоди, в тому числі витрати затрачені на пальне в розмірі 1 388, 09 грн., а також благодійні внески на загальну суму 1 200 грн. Проте, благодійні внески в лікувальні установи здійснюються на добровільних засадах, тобто такі витрати не є обов`язковими, які б підлягали відшкодуванню. Заявлений позов не містить обґрунтування в частині понесених обвинуваченим збитків на придбання пального. Також не вказано, який транспортний засіб він використовував, яка кількість палива затрачається даним транспортом, не зазначив відстань, яка долалася ним та кінцевий пункт призначення, що позбавляє суд можливості перевірити правильність таких витрат.
Так як зазначені кошти були безпідставно включені судом 1 інстанції в розмір матеріальної шкоди, тому вирок суду в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_9 не можна визнати законним та обґрунтованим, і його слід змінити.
Що стосується посилань представника потерпілого та захисника обвинуваченого про необґрунтоване визначення моральної шкоди, то апеляційний суд вважає їх безпідставними.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції в повному обсязі врахував моральні та фізичні страждання потерпілого від вчиненого кримінального правопорушення, вимушені зміни у його життєвих стосунках, а тому вирішив цивільний позов в цій частині у повній відповідності з вимогами законодавства та принципами розумності, виваженості й справедливості.

У відповідності до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Ухваливши обвинувальний вирок, суд обґрунтовано стягнув з обвинуваченого на користь держави витрати на проведення імунологічної експертизи № 18/18 від 12 березня 2016 року, які документально підтверджені.

При цьому, доводи захисника про те, що предмет дослідження експерта є недопустимим доказом, апеляційним судом до уваги не беруться, так як при розгляді справи в суді першої інстанції про дослідження такого доказу на предмет його допустимості захисник перед судом не клопотав, розгляд справи відбувся відповідно до ч.3 ст. 349 КПК, що позбавляє апеляційний суд можливості перевірити правильність доводів останнього.

Частиною 4 ст. 374 КПК України передбачено, що у резолютивній частині вироку зазначаються в тому числі і рішення про цивільний позов, а тому апеляційний суд частково задовольняє скаргу прокурора, при цьому, вносить в вирок суду відповідні рішення щодо цивільних позовів.

Тому, посилання прокурора на те, що в резолютивній частині вироку не вказано рішення про цивільний позов є слушними.
Так, у мотивувальній частині вироку місцевий суд задовольнив цивільний позов ОСОБА_9 частково, однак, про вирішення цивільного позову в резолютивній частині вироку не зазначив, а тому апеляційний суд частково задовольняє скаргу прокурора, при цьому, вносить в вирок суду відповідне рішення щодо цивільного позову ОСОБА_9 .
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, Апеляційний суд Волинської області,
У Х В А Л И В:
Апеляційні скарги прокурора з внесеними доповненнями, захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_11 в інтересах потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Луцького міськрайонного суду від 31 січня 2017 року в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити:

ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК України покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання із випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Резолютивну частину вироку доповнити рішенням наступного змісту «Цивільний позов ОСОБА_9 задовольнити частково».

Вирок в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_9 змінити.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 33 591 (тридцять три тисячі п`ятсот дев`яносто одну) грн. 33 (тридцять три) коп. завданої майнової шкоди, 30 000 (тридцять тисяч) моральної шкоди, 3500 (три тисячі п`ятсот) грн. витрат на правову допомогу, а всього 67 091 (шістдесят сім тисяч дев`яносто одну) грн. 33 коп.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення. Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Головуючий
Судді