Справа № 359/881/17
Провадження №1-в/359/54/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 лютого 2017 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , представника колонії ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції з Бориспільською виправною колонією №119 клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гайсин Вінницької області, українця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, з середньою спеціальною освітою, тимчасово не працюючого, раніше судимого, проживаючого: АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , -

засудженого за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 30.07.2014 року за ч.2 ст. 185 КК України із застосуванням ч.4 ст. 70 КК України до чотирьох років одного місяця позбавлення волі, згідно ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29.02.2016 року застосовано ст. 72 ч. 5 КК України згідно Закону України «Про внесення змін до Кримінального Кодексу України, щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» за №838 - VIII від 26.11.2015 року (зараховано з 25.06.2014 року по 08.09.2014 року), -
в с т а н о в и в :
02.02.2017 року засуджений звернувся до суду із клопотанням про застосування до нього в порядку ст. 539 КПК України умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

В клопотанні зазначається, що ОСОБА_5 тривалий час працює в БВК 119 та має заохочення, що свідчить про те, що він став на шлях виправлення та заслуговує на указану пільгу у вигляді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, однак починаючи з 2016 року він не може бути працевлаштованим у зв`язку з виявленими у нього захворюваннями.

В судовому засіданні, прокурор просив у задоволенні клопотання відмовити, зважаючи на те, що ОСОБА_5 не став на шлях виправлення, не має стійкої спрямованості на виправлення, змінює своє відношення до праці. Останньому було відмовлено в застосуванні більш м`якого покарання та умовно-дострокового звільнення на спільному засіданні колонії та спостережної комісії.

Представник БВК №119 при розгляді клопотання засудженого зазначив, що останній дійсно характеризується позитивно, неодноразово заохочувався, став на шлях виправлення. Відмови у задоволенні його клопотань пов`язує з його захворюваннями та перешкодами у зв`язку з цим залучення його до праці.

Засуджений ОСОБА_5 клопотання підтримав та просив застосувати до нього умовно-дострокове звільнення.

Заслухавши пояснення засудженого, думки прокурора та представника колонії, дослідивши матеріали подання та ознайомившись із особовою справою засудженого, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання.

Згідно вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 30.07.2014 року засуджено ОСОБА_5 за ч.2 ст. 185 КК України із застосуванням ч.4 ст. 70 КК України до чотирьох років одного місяця позбавлення волі, згідно ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29.02.2016 року застосовано ст. 72 ч. 5 КК України згідно Закону України «Про внесення змін до Кримінального Кодексу України, щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» за №838 - VIII від 26.11.2015 року (зараховано з 25.06.2014 року по 08.09.2014 року).
Початок строку відбування покарання 25.06.2014 року, а кінець строку: 11.05.2018 року.
З матеріалів особової справи вбачається, що засуджений за час відбування покарання зарекомендував себе з посередньої сторони, має 3 заохочення, мав 1 стягнення, яке зняте у встановленому законом порядку. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує дружні стосунки із засудженими, як позитивної так і негативної спрямованості. Був працевлаштований, але в подальшому не виявив бажання працювати, а тому не працевлаштований.

Згідно ч. 1 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до ч. 2 вказаної статті умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Для застосування звільнення, згідно ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин; не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі; не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України, злочином середньої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Станом на 02.02.2017 року ОСОБА_5 відбув половину призначеного йому строку покарання з урахуванням зарахованого терміну дії запобіжного заходу.

Як встановлено судом, ОСОБА_5 своєю поведінкою та ставленням до праці довів, що став на шлях виправлення. Це підтверджується відповідною довідкою про заохочення, згідно якої він має три заохочення правами начальника установи та погашене у встановленому порядку стягнення.

Також указане підтверджується відповідними характеристиками на засудженого (а.с. 84 особової справи).

При цьому суд враховує, що заохочення ОСОБА_5 в БВК №119 пов`язані саме з його ставленням до праці за наслідками роботи за чотири квартали 2015 року.

Відсутність можливості працевлаштування в 2016 році обумовлено наявністю у ОСОБА_5 - ВІЛ інфекції ІІІ клінічної стадії (а.с. 90 особової справи засудженого).

Представник колонії підтвердив в судовому засіданні виправлення засудженого своєю поведінкою і ставленням до праці. Зазначив, що стягнень він не отримував протягом 2016 року, однак і заохочень теж, оскільки до праці не залучався.

Відмова у задоволенні клопотання про застосування переведення на дільницю соціальної реабілітації та більш м`якого покарання щодо ОСОБА_5 пов`язані з його особистою відмовою від таких пільг, про що свідчать витяги з протоколів комісії від 25.11.2015 року (а.с. 83 особової справи) та від 16.09.2016 року (а.с. 92 особової справи).

При цьому, в період 2016 року, ОСОБА_5 не залучався до праці, стягнень не отримував, висновок комісії про відмову у застосуванні більш м`якого покарання не оскаржував, оскільки не бажав їхати до колонії поселення, про що зазначив в судовому засіданні. З цього приводу суд приймає до уваги пояснення засудженого та представника колонії, як додатковий доказ необхідності задоволення клопотання.

Висновок в характеристиці від 16.09.2016 року (а.с. 93 особової справи) та від 19.01.2017 року (а.с. 96 особової справи) про наявність нестабільної поведінки та того, що останній не став на шлях виправлення, на думку суду, не ґрунтується на матеріалах справи, оскільки доказів порушенню режиму утримання чи інших правил поведінки, чи ведення непристойного способу життя в установі, - відсутні, про них не зазначив і прокурор.

Натомість представник колонії, у якого засуджений перебуває у відносинах підлеглості, вказав протилежне, що ОСОБА_5 дійсно став на шлях виправлення і заслуговує на умовно-дострокове звільнення, а єдиною причиною відмови спостережної комісії був факт відсутності працевлаштування засудженого.

В свою чергу ОСОБА_5 зазначив, що не оскаржував висновок комісії щодо відмови в застосуванні умовно-дострокового звільнення, оскільки мав намір звернутися до суду, що і зробив.

Саме тому, на думку суду незалучення засудженого до праці, не може бути підставою для відмови у задоволенні поданого ним клопотання, оскільки в матеріалах особової справи наявні інші докази того, що ОСОБА_5 став на шлях виправлення, про які зазначено вище та підтверджено представником колонії.

Такі докази є достатніми та допустимими для прийняття позитивного рішення за клопотанням ОСОБА_5 .

Тому суд вважає за доцільне його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання призначеного судом задовольнити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 81 КК України, суд

у х в а л и в :
Клопотання ОСОБА_5 , - задовольнити.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гайсин Вінницької області, - звільнити умовно-достроково від відбування покарання, на невідбуту частину покарання.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області на протязі 7 днів з дня проголошення шляхом подання апеляції через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Повний текст ухвали виготовлено та оголошено 17.02.2017 року.

Суддя: ОСОБА_1