АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 595/2116/14-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/12/17 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.152, ч.1 ст.162, ч.1 ст.259 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2017 р. м.Тернопіль

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючої - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ;

з участю: прокурора ОСОБА_6 ;

в режимі відеоконференції захисника - адвоката ОСОБА_7

законного представника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_9

потерпілої ОСОБА_10

представника потерпілої ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Бучацького відділу Теребовлянської місцевої прокуратури, потерпілої ОСОБА_10 на ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області від 26 липня 2016 року, -

Встановила:
Цією ухвалою застосовано до

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та проживаючого в АДРЕСА_1 , одруженого, не працюючого,

примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із загальним режимом Буданівської обласної психіатричної лікарні.

Згідно ухвали, 14 вересня 2014 року у період приблизно з 02 год. 00 хв. до 04 год. 00 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи на вул.Замковій в м.Бучач, Тернопільської області, через відчинене вікно, протиправно таємно проник у приміщення квартири, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 без згоди власниці ОСОБА_10 на такі дії та проти її волі, чим порушив конституційні права ОСОБА_10 на недоторканість житла.

14 вересня 2014 року у період приблизно з 02 год. 00 хв. до 04 год. 00 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи у приміщенні квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_2 , всупереч та з ігноруванням волі ОСОБА_10 із застосуванням фізичного насильства та погроз застосування фізичного насильства, здійснив статеві зносини зі ОСОБА_10 , порушивши її статеву недоторканість.

01 жовтня 2014 року о 20 год. 20 хв., ОСОБА_8 , використовуючи мобільний телефон за номером сім-карти НОМЕР_1 , зателефонував на лінію «102» та повідомив завідомо неправдиву інформацію про те, що в корпусах Бучацької центральної комунальної районної лікарні закладено вибухові пристрої (бомби), що загрожує тяжкими наслідками та загибеллю людей, чим дестабілізував діяльність Бучацької ЦКРЛ, вніс елементи дезорганізації у її функціонування, породив неправдиві чутки серед населення, паніку серед хворих та медичних працівників Бучацької ЦКРЛ, відволік установу, медичний персонал Бучацької ЦКРЛ від виконання їх обов`язків, порушивши усталений ритм її функціонування.

В апеляційних скаргах:

- прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та юридичної кваліфікації діянь обвинуваченого ОСОБА_8 , вважає, що вказану ухвалу суду слід скасувати в частині визначеного виду примусових заходів медичного характеру та ухвалити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, незастосуванням судом закону, який підлягає застосуванню. У решті ухвалу суду залишити без змін.

Свої доводи мотивує тим, що відповідно до ч.1 ст.94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Так, згідно висновку амбулаторної судової психіатричної експертизи № 484 від 14.10.2014 року ОСОБА_8 потребує застосування до нього примусового лікування у психіатричній лікарні загального типу (Буданівська п/л).

Зазначає, що згідно з вимогами п.15 Постанови Пленуму ВСУ №7 Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» від 03.06.2005 року ухваливши рішення про вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме) в ухвалі суду не треба наводити назву конкретного психіатричного закладу, до якого має бути госпіталізована неосудна особа.

Таким чином судом у резолютивній частині рішення використано термінологію, що суперечить вимогам ст.94 КК України.

- потерпіла ОСОБА_12 просить в апеляційній скарзі та доповненнях до неї вказану ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, у зв`язку із не дослідженням усіх обставин справи та неправильною оцінкою фактів, що мають юридичне значення.
Вказані вимоги мотивує тим, що факт неосудності ОСОБА_8 встановлено лише на підставі амбулаторної судової психіатричної експертизи, але не досліджені інші обставини життя обвинуваченого. Вважає, що на момент вчинення злочину він усвідомлював значення своїх дій та на даний час не хворіє будь-якими психічними захворюваннями, тому зазначає про необхідність проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи. Стверджує, що участі у судових засіданнях обвинувачений не здійснював.
Звертає увагу, що суд застосував до обвинуваченого вид примусових заходів медичного характеру, що не передбачений КК України, а у відповідності до ст.94 КК України повинен був застосувати примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом, оскільки ОСОБА_8 є рецидивістом, що на шлях виправлення ніколи не вставав.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу, потерпілу, що просить задовольнити її апеляційну скаргу з доповненнями до неї, з мотивів, викладених у ній, перевіривши матеріали кримінального провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинених кримінальних правопорушень та кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.1 ст.152, ч.1 ст.162, ч.1 ст.259 КК України учасниками судового провадження не оспорюються, а тому відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.
Згідно з ч. 2 ст.19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Так, відповідно до висновку амбулаторної судової психіатричної експертизи № 484 від 14.10.2014 року ОСОБА_8 страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді Шизофренії, параноїдна форма, епізодичний перебіг, стабільний дефект психіки по змішаному типу, тому не може давати звіт своїм діям та керувати ними. В період який відноситься до інкримінованих йому злочинів ОСОБА_8 страждав хронічним психічним захворюванням у вигляді Шизофренії, параноїдна форма, епізодичний перебіг, стабільний дефект психіки по змішаному типу, тому він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Враховуючи вищенаведене ОСОБА_8 потребує застосування до нього примусового лікування у психіатричній лікарні загального типу (Буданівська п/л).

З матеріалів справи вбачається, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності: вироком Бучацького районного суду від 03.08.2005 за ч.2 ст.186 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; 27.02.2008 Бучацьким районним судом в Тернопільській області за ч.1 ст.188, ст.15 ст.304 КК України застосовано примусові заходи медичного характеру, 30.07.2008 року Бучацьким районним судом в Тернопільській області за ч.1 ст.122 КК України застосовано примусові заходи медичного характеру, у 2008 році змінив прізвище « ОСОБА_13 » на прізвище « ОСОБА_8 », по місцю проживання характеризується позитивно, одружений, на обліку в лікаря нарколога не перебуває, перебуває на обліку в лікаря психіатра Бучацької ЦКРЛ із діагнозом F-20.0.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції до ОСОБА_8 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із загальним режимом Буданівської обласної психіатричної лікарні.
Відповідно до ст.ст.92-94 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК України, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь. Примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння. Госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом є одним із примусових заходів медичного характеру, який суд може застосувати залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб.

При цьому, ч.1 ст.94 КК України містить вичерпний перелік видів примусових заходів медичного характеру, серед яких відсутній такий вид як госпіталізації до психіатричного закладу із загальним режимом.
Крім того, згідно з вимогами п.15 Постанови Пленуму ВСУ №7 Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» від 03.06.2005 року ухваливши рішення про вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме) в ухвалі суду не треба наводити назву конкретного психіатричного закладу, до якого має бути госпіталізована неосудна особа.
Таким чином, враховуючи викладене вище суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру, однак визначив такий його вид який не передбачено нормою ст.94 КК України та безпідставно визначив конкретний психіатричний заклад, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає до скасування в частині визначення виду примусового заходу медичного характеру щодо ОСОБА_8 , чим задовольнити апеляцію прокурора.
Виходячи із вказаних норм закону, а також беручи до уваги висновки амбулаторної судової психіатричної експертизи № 484 від 14.10.2014 року ОСОБА_8 та рекомендації, які містяться у них, колегія суддів вважає, що слід застосувати до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
Щодо доводів потерпілої про відсутність обвинуваченого під час судового розгляду, то відповідно до ч.1 ст.512 КПК України участь особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, не є обов`язковою і може мати місце, якщо цьому не перешкоджає характер розладу психічної діяльності чи її психічного захворювання.

З приводу зазначення потерпілою ОСОБА_10 про необхідність проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_8 , то дана вимога є не обґрунтованою.
Так відповідно до ч.2 ст.332 КПК України суд має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам незалежно від наявності клопотання, якщо:
1) суду надані кілька висновків експертів, які суперечать один одному, а допит експертів не дав змоги усунути виявлені суперечності;
2) під час судового розгляду виникли підстави, передбачені частиною другою статті 509 цього Кодексу.
Як вбачається з матеріалів провадження, висновок амбулаторної судової психіатричної експертизи №484 з приводу психічного захворювання ОСОБА_8 був даний комісією лікарів психіатрів вищої категорії з достатнім стажем судово психіатричної експертизи, а тому підстав сумніватися у достовірності даного ним висновку у суду немає.
Крім того у матеріалах справи відсутній інший суперечливий висновок експертизи, який б давав право суду першої інстанції доручати експертній установі проведення стаціонарної експертизи ОСОБА_8 ..
Крім того у матеріалах справи міститься акт комплексної психолого-психіатричної, стаціонарної судово-психіатричної експертизи №139 від 09.07.2008 року згідно висновку якої ОСОБА_13 ( ОСОБА_8 ) страждає параноїдною шизофренією, що не є тимчасовою хворобою, а є хронічним захворюванням, і потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, а не із суворим як про це вказує потерпіла.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Бучацького районного суду Тернопільської області від 26 липня 2016 року не відповідає вимогам кримінального процесуального закону в частині визначення виду примусового заходу медичного характеру щодо ОСОБА_8 , а тому апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_10 слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418, 419, 420 КПК України, колегія суддів,-

Ухвалила:
Апеляційну скаргу прокурора Бучацького відділу Теребовлянської місцевої прокуратури задовольнити.

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_10 - задовольнити частково.

Ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області від 26 липня 2016 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
В решті ухвалу суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2