Справа № 317/1005/17
Провадження №1-кп/317/138/2017
ВИРОК
Іменем України

24 травня 2017 року м.Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Запорізького районного суду в м.Запоріжжя, кримінальне провадження №0002158 від 03 грудня 2016 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Браїлівка Новоушицького району Хмельницької області, українцю, громадянину України, освіта базова середня, не працюючому, не одруженому, на утримані маючому малолітнього сина, зареєстрованому та мешкаючому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимому,

за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Встановлено, що 03 грудня 2016 року, приблизно о 02 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вул. Космічної в с. Біленьке, Запорізького району, Запорізької області, з боку вул. Квітневої в напрямку вул. 30 січня, зі швидкістю 80км/год.

В цей же час, в районі будинку № 34, по проїзній частині вул. Космічній, у зустрічному автомобілю «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 напрямку рухався пішохід ОСОБА_6 , який знаходився в стані алкогольного сп`яніння.

Водій ОСОБА_5 здійснюючи рух у темну пору доби зі швидкістю, яка перевищувала дозволену швидкість руху в населеному пункті та безпечну швидкість за умовами відомості дороги, маючи при цьому об`єктивну можливість своєчасно виявити на проїжджий частині пішохода ОСОБА_6 та маючи технічну можливість уникнути наїзду на нього шляхом своєчасного застосування гальмування при русі з безпечною швидкістю за умовами видимості проїзної частини, у зв`язку зі зниженням уваги і реакції, належних заходів до зупинки транспортного засобу не вжив.

Своїми діями водій ОСОБА_5 порушив вимоги п. п., 12.2, 12.3, 12.4, 12.9б Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, відповідно до яких:

- п. 12.2. «У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги»;

-п. 12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;

-п. 12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.;
-12.9. Водієві забороняється:
б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пункті 12.4.
Порушення водієм ОСОБА_5 вимог п.п. 12.3, 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху, згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин та механізму ДТП № 9-126 від 17.03.2017, з технічної точки зору знаходяться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП.

Внаслідок порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху, водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_6 .

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження та був доставлений до лікувального закладу, де під наглядом лікарів помер того ж дня.

Так, згідно висновку судово-медичної експертизи № 4167 від 04.12.2016, смерть ОСОБА_6 настала від закритої тупої травми тулуба, що супроводжувалась пошкодженням внутрішніх органів та великих кровоносних судин, що спричинило розвиток крововтрати та шоку, що у підсумку явилося безпосередньою причиною смерті. Пошкодження в області тулуба у живих осіб кваліфікувалися як тяжкі, небезпечні для життя та у даному випадку перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Множинний характер та переважна одностороння локалізація усіх пошкоджень, переваження внутрішніх пошкоджень над зовнішніми, ознаки струсу тіла свідчать про те, що у даному конкретному випадку мало місце дорожньо-транспортна подія за участі рухомого легкового транспортного засобу та пішохода, яким явився ОСОБА_6 . Останній в момент первинного контакту з транспортним засобом знаходився по відношенню з ним у вертикальному або близькому до нього положенні правою передньою поверхньою тіла, що підтверджується характерними пошкодженнями правої нижньої кінцівки та наявністю саден на правій передній поверхні тулуба.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_5 протиправні діяння, які ставляться йому в провину не оспорював. По обставинах правопорушення пояснив, що 03 грудня 2016 року о 02 год.30 хвилин знаходився за кермом автомобіля, було темно. На дорозі практично не було руху. Провину в скоєному ДТП визнав. Матеріальну та моральну шкоду потерпілому відшкодував в повному обсязі, про що надано розписку. Просив врахувати, що він раніше не судимий, на утриманні має неповнолітнього сина..

В ході судового розгляду не було заявлено цивільний позов.

У судовому засіданні також оголошені документи, що характеризують особу ОСОБА_5 , який не знаходиться на обліку лікаря психіатра та нарколога. Згідно висновку лікаря від 03.12.2016 року за № 6701 ознак сп*яніння у ОСОБА_5 не виявлено.

За таких обставин, суд вважає доведеним пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення і кваліфікує дії останнього за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Беручи до уваги позицію учасників судового провадження, роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України та наслідки її застосування, суд вирішив визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежити дослідження доказів допитом обвинуваченого, дослідити дані, що характеризують особу обвинуваченого.
На підставі ч.3 ст. 349 КПК України подальше дослідження доказів за згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження не проводилося.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України є злочином тяжким, але скоєним з необережності, думку потерпілого, який надав заяву, що претензій до ОСОБА_5 не має, дані, що характеризують особу винного: раніше не судимий, його стан здоров`я - на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, має соціальні зв`язки - утримує та виховує неповнолітню дитину самостійно, офіційно не працює.

Обставиною, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 прокурор вважає щире каяття у скоєному та поведінка обвинуваченого на досудовому розслідуванні та в суді які свідчать про те, що обвинувачений розкаявся у скоєному, добровільно відшкодував завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 суд не вбачає. А зазначене в обвинувальному акті не знайшло свого підтвердження взагалі.

Враховуючи конкретні обставини справи, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, думку потерпілого, дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у виді позбавлення волі на певний строк у межах санкції закону, що відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання.

Приймаючи до уваги конкретні обставини справи, зокрема дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства та звільнення його від покарання з випробуванням, що, на думку суду, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів. Врахувати висновок органу пробації, щодо призначення іспитового строку.

Враховуючи думку учасників процесу, суд вбачає за доцільне не застосовувати до ОСОБА_5 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Вирішуючи питання про запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_5 суд, враховуючи відсутність відповідних клопотань у учасників процесу, вважає за необхідне до вступу вироку в законну силу запобіжний захід обвинуваченому не обирати.

Долю речових доказів вирішити на підставі ст..100 КПК України.
Керуючись ст.ст 100,124, 368, 369,370,374,376 КПК України суд -

З А С У Д И В:
ОСОБА_5 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді 5 (п*ять) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основоного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк два роки.
Відповідно до ст.76 КК України у зв`язку із звільненням від відбування покарання з випробуванням, покласти на засудженого ОСОБА_5 обов`язки повідомляти органи кримінально-виконавчої служби про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації в органи пробації, а також згідно ч.2 п.2 ст.76 КК України.
Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не обирати.

Речові докази:
- автомобіль «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що знаходиться на території спец майданчика Запорізького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області повернути ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області через Запорізький районний суду Запорізької області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1