Справа № 309/4917/15-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

14.12.2016 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
представника потерпілого ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду кримінальне провадження № 11-кп/777/538/16 за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_10 , прокурора Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_11 на вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 29 липня 2016 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Іза Хустського району Закарпатської області,мешканку АДРЕСА_1 , раніше не судиму,
засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.
Вирішено судом і питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнана винною в тому, що вона 25 травня 2015 року, приблизно о 16-ій годині, в будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин з потерпілим ОСОБА_10 , здійснила два вприскування з балончика із сльозогінним газом йому в очі, спричинивши останньому легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
В апеляційних скаргах:
Обвинувачена ОСОБА_7 в поданій апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження щодо неї у зв?язку з недоведеністю її вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України. Посилається на те, що судом першої інстанції судовий розгляд проведено неповно, не досліджено всі обставини справи, не встановлено якою саме рідиною вона вприскнула в очі потерпілому, оскільки в кримінальному провадженні відсутній речовий доказ газовий балончик, також відсутні інші докази, які б доводили її вину.
Потерпілий ОСОБА_10 в апеляційній скарзі та поданому запереченні просить вирок Хустського районного суду від 29 липня 2016 року в частині призначеного покарання скасувати, призначивши ОСОБА_7 за ч.2 ст. 125 КК України покарання у вигляді арешту строком на 6 місяців. Апеляційні вимоги мотивує тим, що суд необгрунтовано призначив обвинуваченій найменш суворий вид покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого нею правопорушення.
Прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи, доведеності вини та правової кваліфікації дій ОСОБА_7 , порушує питання про скасування вироку в частині призначеного покарання, просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винною за ч. 2 ст. 125 КК України та призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 1700 гривень. Посилається на те, що призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого правопорушення, є занадто м`яким. Вказує на те, що обвинувачена ОСОБА_7 умисно спричинала потерпілому тілесні ушкодження, свою вину не визнала, не розкаялась у вчиненому та не вибачилась перед потерпілим.
Заслухавши доповідь судді про зміст оскарженого судового рішення та вимоги апеляційних скарг, доводи ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 , які повністю підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити,
доводи представника потерпілого - ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу потерпілого та просив її задовольнити, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, виступи сторін в судових дебатах, останнє слово ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_10 та прокурора підлягають до часткового задоволення з таких підстав.
У відповідності до вимог ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється на засадах верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Під час кримінального провадження, згідно з вимогами ст. 9 КПК України, суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить КПК України.
Отже, якщо статтею 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд кримінального провадження відбувається лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, то жодних інших варіантів судового розгляду справи не існує.
З матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_7 вбачається, що органом досудового розслідування їй була висунута лише підозра, а обвинувачення, як цього вимагає ч. 4 ст. 110 та п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, не пред`являлось. ( т. 1 а. с. 1 - 3).
Утім, зі стадії підготовчого засідання, відповідно до вимог ст. 314 КПК України, суд не повернув обвинувальний акт прокурору для усунення недоліків, а прийняв справу до свого провадження, призначив її до розгляду та провів судовий розгляд поза межами, передбаченими ст. 337 КПК України.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення, а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Порушення цього принципу визнано ЄСПЛ порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, про що зазначено в рішеннях у справах: «Ващенко проти України» від 26 червня 2008 року, «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 року, «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року, «Девеєр проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року, «Екле проти ФРН» від 15 липня 1982 року, «Фоті та інші проти Італії» від 10 грудня 1982 року.
Суд позбавлений можливості усунути помилку органу досудового слідства - непред`явлення особі обвинувачення у відповідності до вимог ч. 4 ст. 110 та п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України на будь-якій стадії судового провадження, оскільки відсутність статусу обвинуваченого унеможливлює здійснення судового розгляду у відповідності до засад кримінального судочинства, зокрема: законності, рівності усіх перед законом і судом, доступу до правосуддя, змагальності та забезпечення права особи на захист від пред`явленого обвинувачення.
Тягар обвинувачення відповідно до вимог ст. ст. 17, ч. 1 ст. 25, 92 КПК України покладено на сторону обвинувачення, яка зобов`язана вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення, особи, яка його вчинила, доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України і довести винуватість особи поза розумним сумнівом. Висунення обвинувачення - це процесуальне рішення, яке відповідно до вимог ч. 4 ст. 110 КПК України приймається у формі обвинувального акта, яким завершується досудове розслідування і є виключно компетенцією органу досудового розслідування.
Непред`явлення органом досудового розслідування, відповідно до вимог ч. 4 ст. 110 та п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувачення особі виключає проведення у справі судового розгляду у відповідності до вимог ст. 129 Конституції України, ст. 7 КПК України, ст. ст. 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Перекладання цього обов`язку на суд кримінальним процесуальним кодексом не передбачено.
Таким чином, колегія суддів констатує, що судовий розгляд відбувся без дотримання вимог КПК України, що свідчить про незаконність судового рішення, і відповідно до вимог ст. 412, 415 КПК України, тягне за собою його скасування з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Апеляційні скарги учасників кримінального провадження в частині скасування вироку підлягають задоволенню.
Непред`явлення обвинувачення ОСОБА_7 , у відповідності до ч. 4 ст. 110 та п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України виключає можливість ухвалення апеляційним судом законного, обґрунтованого та вмотивованого вироку. З цих підстав не підлягає до задоволення і апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження щодо неї.
Подання прокурором 29 липня 2016 року в судовому засіданні обвинувального акту щодо ОСОБА_7 та ухвалення на підставі нього обвинувального вироку, суперечить вимогам ст.ст. 337, 338, 341, 348, 349 КПК України, а тому не може бути визнаним законним та обґрунтованим.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 412, 415, 418 КПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_10 , прокурора Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_11 задовольнити частково.
Вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 29 липня 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати, призначивши новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового провадження.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: