Номер провадження: 11-сс/785/24/17
Номер справи місцевого суду: 522/8196/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
05.01.2017 року м. Одеса

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Одеської області ОСОБА_2 , перевіривши на відповідність вимогам ст.ст. 392, 396 КПК України апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 19.12.2016 року по кримінальному провадженні №0000044 від 15.04.2016 року,-

встановив:
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді в рамках кримінального провадження №0000044 з правовою кваліфікацією за ч.1, ч.2 ч.3 ст.204, ч.3 ст.229 КК України задоволено клопотання слідчого з ОВС 1 ВРКП ГУДФС в Одеській області ОСОБА_5 та обрано відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_3 подавв інтересах підозрюваного ОСОБА_4 апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалута постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування міри запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.
Перевіривши зміст апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що у відкритті провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_3 слід відмовити, виходячи з наступного.
Порядок та перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку чітко визначено та регламентовано Главою 31 Кримінального процесуального кодексу України.
Відповідно до ч. 3 ст. 392 КПК України, у визначених цим Кодексом випадках, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді.

Статтею 309 КПК Українивизначений вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку на стадії досудового розслідування. Скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Що стосується обґрунтованості доводів захисника про можливість оскарження ухвали слідчого судді з посиланням на правову позицію Конституційного суду України в рішенні №1-6/2015 від 08.04.2015 року, слід зазначити наступне.
В зазначеному рішенні Конституційний суд України зробив висновок про невідповідності положень ч.2 ст.171-2 КАС України вимогам ч.1 ст.8, ч.1 ст.55, п.8 ч.3 ст.129 Конституції України, зокрема щодо оскарження рішень місцевого загального суду як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності і стосувалося воно порядку оскарження рішень по справам, за які види адміністративних стягнень за ступенем своєї суворості співмірні з встановленими статтями 51, 53, 56, 57, 59, 60 Кримінального кодексу України покараннями (штраф, громадські роботи, виправні роботи, конфіскація майна, арешт), тобто щодо стягнень, які обмежують конституційні права громадян закріплені в ст.ст. 29, 41, 43 Конституції України, а саме: на свободу та особисту недоторканність; вільне володіння, користування і розпорядження своєю власністю; на працю.
З урахуванням наведеного, доводи захисника про можливість оскарження ухвали слідчого судді з посиланням на правову позицію Конституційного суду України в рішенні №1-6/2015 від 08.04.2015 року, не можуть бути прийняті до уваги.
Що стосується доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_3 щодо можливості оскарження в апеляційному порядку рішення слідчого судді районного суду про обрання запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання з посиланням на положення ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, щодо гарантованого кожному права на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб та на ефективний засіб юридичного захисту його порушеного права в національному органі, а також посилання захисника на ухвалу судді судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2015 року по кримінальному провадженню №0000380 від 16.09.2014 року, то слід зазначити наступне.

Рішення судді-доповідача апеляційного суду Одеської області від 30.11.2015 року щодо відкриття провадження за апеляційною скаргою на рішення суду, яке у відповідності до положень ч.2 ст.392 КПК України не підлягало оскарженню, не є преюдиціальним рішенням.

Права та свободи людини і громадянина, у відповідності до ст. 55 Конституції України, захищаються судом, при цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з положеннями ст. 24 КПК України, які узгоджуються з приписами ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Разом з цим, специфіка кримінальної процесуальної діяльності визначає особливу процедуру оскарження дій (бездіяльності) і рішень осіб, які її здійснюють, водночас право на оскарження у кримінальному процесі забезпечується встановленням у нормах КПК порядку і строків принесення (у деяких випадках і розгляду) скарг на дії (бездіяльність) і рішення суду, слідчого судді, прокурора, слідчого.

Тому главою 26 КПК України і передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження і є однією із засад кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст.309 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами задоволення клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання не може бути оскаржена в апеляційному порядку.
Суддя доповідач враховує, що саме за допомогою чіткого визначення в Кримінальному процесуальному законі України порядку і переліку тих ухвал слідчого судді, які підлягають апеляційному оскарженню, знаходить свою реалізацію конституційний припис закріплений в п.8 ч.3 ст.129 Конституції України - забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках, на касаційне оскарження судового рішення. Тобто, з дослівного змісту зазначеної норми Основного Закону можна зробити висновок, що Законом встановлена можливість апеляційного оскарження всіх рішень суду першої інстанції, але тих, які ухвалені за результатами судового розгляду справи (судового провадження). При цьому суддя-доповідач враховує, що на теперішній час офіційного тлумачення, в тому числі Рішення Конституційного суду України, терміну «забезпечення права на апеляційний перегляд справи», в контексті положень п.8 ч.3 ст.129 Конституції України, не існує.
Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Таким чином, з системного аналізу наведених норм Основного Закону та кримінального процесуального закону можна зробити висновок, що у відповідності до положень п.8 ч.3 ст.129 Конституції України існує обмеження права на апеляційнеоскарження судових рішень, яке встановленест.55 Конституції України та ст.24 КПК України.

Аналогічна правова позиція висловленаКонституційним Судом України у пп.3.3 п.3 мотивувальної частини рішення від 11.03.2011 року у справі №2-рп/2011, а саме Суд зазначив, що «Верховна Рада України в законах України визначає судочинство та судоустрій і підсудність справ як їх елемент, а також може встановлювати випадки, в яких не допускається апеляційне, касаційне оскарження рішення суду (п. 14 ч. 1 ст. 92, п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України).

З огляду на те, що в апеляційній скарзі захисника ініційоване питання щодо оскарження рішення слідчого судді, ухваленого під час досудового розслідування, що з урахуванням положень ст.ст. 3, 24, 309, ч.3 ст.392 КПК України, не є тотожнім апеляційному перегляду справи, який гарантований положеннями п.8 ч.3 ст.129 Конституції України, слід вважати, що таке оскарження не відповідає положенням ст. 55 Конституції України та ст.24 КПК України, відповідно до яких кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішеньсуду, слідчого суддів порядку, передбаченому КПК України.

Крім того, суддя-доповідач, вирішуючи питання щодо можливості апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали слідчого судді, враховує правові позиції Європейського суду з прав людини стосовно доступу до правосуддя.

Так, у низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визнано Україною, закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Осман проти Сполученого Королівства» (1998р.) зазначено, що обмеження не буде сумісним з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), «якщо воно не має правомірної мети і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між вжитими засобами та поставленою метою».

У рішенні у справі «Скорик проти України» (2008р.) Європейський суд з прав людини нагадав, що «відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені ст. 6 Конвенції.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, права особи в інтересах якої подано апеляційну скаргу, закріплені у ст. 6 Конвенції, не порушені.

За аналізом правових позицій Конституційного Суду України, Верховного Суду України та Європейського суду з прав людини, які були сформовані під час розгляду й вирішення справ і втілились у судових рішеннях, можливо дійти ґрунтовного висновку, що їх правові позиції повністю збігаються, взаємодоповнюються та взаємооб`єднуються щодо забезпечення гарантування загальних принципів права особи на судовий захист, у тому числі забезпечення апеляційного оскарження рішень суду, за визначеною Конституцією України та Кримінальним процесуальним Кодексом України процедурою.

Приймаючи до уваги наведене, керуючись ч.1 ст.5 КПК України, яка визначає, що апеляційний суд зобов`язаний прийняти рішення згідно з положеннями КПК України, чинними на момент прийняття такого рішення та, виходячи зі змісту ст.309 КПК України, яка містить вичерпний перелік судових рішень, які відповідно до діючого КПК України, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування, виконуючи вимоги ч.4 ст.399 КПК України, суддя-доповідач приходить до висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді не може бути предметом перегляду Апеляційним судом Одеської області, а тому у відкритті провадження за апеляційною скаргою адвоката слід відмовити, повернувши апеляційну скаргу особі, яка її подала.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 5, 309, 392, 399 КПК України, -
ухвалив:
Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_3 в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 19.12.2016 рокупо кримінальному провадженні №0000044 від 15.04.2016 року, якою обрано запобіжний захід підозрюваному ОСОБА_4 у виді особистого зобов`язання.

Копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її прийняття.

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_2