Справа №295/1358/17

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.02.2017 року м. Житомир
Богунський районний суд м. Житомира в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дружба Ямпільського району Сумської області, громадянина України, проживаючого АДРЕСА_1 , військовослужбовець в/ч п/п НОМЕР_1 , військове звання старший солдат, посада сапер, одружений, має двоє малолітніх дітей 2014 та 2016 р.н., раніше не судимий,
по обвинуваченню за ст. 407 ч. 4 КК України
з участю учасників судовог провадження:
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
В жовтні 2011 року ОСОБА_5 уклав контракт на проходження військової служби. Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (п/п НОМЕР_1 ) від 16.04.2013 року № 75 ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини та призначено на посаду сапера інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти.
У зв`язку із затвердженням Верховною Радою України Указів Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/214 від 17 березня 2014 року, № 454/2014 від 06 травня 2014 року, № 607/2014 від 21 липня 2014 року, № 15/2015 від 14 січня 2015 року, в Україні розпочато мобілізацію та оголошено особливий період, тобто період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Так, відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та кожен повинен додержуватися вимог Конституції України та законів України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Під час проходження військової служби військовослужбовець ОСОБА_5 відповідно до положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Однак, військовослужбовець ОСОБА_5 під час проходження військової служби у Збройних Силах України, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях та тимчасово ухилитися від військової служби.
Реалізуючи задумане, ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , в порушення ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, без дозволу командування та без поважних причин, в умовах особливого періоду, 1.08.2016 року самовільно залишив військову частину п/п НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , обов`язки за посадою не виконував, перебуваючи поза межами військової частини органи державної влади або правоохоронні органи, в тому числі органи військового управління, про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від неї та його причини, не повідомляв та проводив час на власний розсуд до 23 листопада 2016 року. 23.11.2016 військовослужбовець ОСОБА_5 самостійно повернувся до військової частини та приступив до виконання службових обов`язків.
Своїми умисними діями, які виразились у самовільному залишенні військовослужбовцем військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений вказав, що він самовільно залишав службу у військовій частині, оскільки захворів та лікувався дома, був відсутній без дозволу, потім повернувся до частини. Про вчинене шкодує, просить суворо не карати, так як зрозумів неправильність своїх дій.
Оскільки в судовому засіданні обвинувачений визнав фактичні обставини вчинення злочину, не оспорює їх, його позиція є добровільною, а тому суд за згодою учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів, що підтверджують ці обставини, обмежившись допитом обвинуваченого, роз`яснивши учасникам провадження позбавлення права на оскарження цих обставин в апеляційному порядку відповідно до ст. 349 КПК України.
При обранні виду та розміру покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, вказані в ст. 65 КК України.
Обвинувачений вчинив тяжкий злочин відповідно до вимог ст. 12 КК України.
Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.
Пом`якшуючими обставинами відповідно до ст. 66 КК України суд вважає щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину, явку зі зізнанням.
Окрім того визначаючи покарання суд враховує також, що обвинувачений не притягався до адміністративної чи кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, характеризується за місцем служби та проживання посередньо, має декілька пом`якшуючих обставин, бажає продовжувати службу, є учасником АТО, а тому застосовує вимоги ст. 69 КК України.
Речові докази, процесуальні витрати відсутні. Запобіжний захід не обирався.
Керуючись ст.ст. 368, 369, 370 КПК України, суд
Визнати винуватим ОСОБА_3 за ст. 407 ч. 4 КК України та призначити покарання з застосуванням вимог ст. 69 КК України у вигляді 4 (чотирьох) місяців арешту.
Строк відбуття покарання рахувати з часу затримання.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира протягом 30 днів з дня проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Суддя ОСОБА_1