Справа № 748/141/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/766/2017
Категорія - ч.3 ст.407 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 серпня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора військової прокуратури Чернігівського гарнізону ОСОБА_6 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 19 травня 2017 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, раніше не судимого, із неповною вищою освітою, розлученого, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, офіційно не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України,

З участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 19 травня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим за ч.3 ст. 407 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень.

Як встановив суд, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.07.2015 №148, військовослужбовця за призовом під час мобілізації солдата ОСОБА_7 призначено на посаду водія топогеодезичного відділення взводу артилерійської розвідки батареї управління та артилерійської розвідки бригадної артилерійської групи та зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на всі види забезпечення.

Відповідно до п. п. 1,2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни та забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, визначає види військової служби, що включає в себе військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31.05.2016 № 119, солдату ОСОБА_7 в період з 31.05.2016 по 04.06.2016 року надано чергову щорічну основну відпустку за 2015 рік терміном на 5 діб.

В свою чергу, військовослужбовець за призовом під час мобілізації ОСОБА_7 , грубо порушуючи встановлений у Збройних Силах України порядок проходження військової служби, 05 червня 2016 року, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, п. п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), діючи з особистих мотивів, з прямим умислом, направленим на нез`явлення вчасно на службу до військової частини, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та не з`явився вчасно на службу без поважних причин до розташування військової частини НОМЕР_1 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

03 листопада 2016 року солдат ОСОБА_7 повернувся до місця проходження служби - військової частини НОМЕР_1 та відповідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.11.2016 року № 269 приступив до виконання обов`язків військової служби.

Так, ОСОБА_7 був незаконно відсутній у військовій частині НОМЕР_1 у період з 05 червня по 02 листопада 2016 року перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , проводячи час власний розсуд та не виконуючи обов`язки військової служби.

Не погоджуючись з даним вироком, прокурор військової прокуратури Чернігівського гарнізону ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить змінити вирок місцевого суду та призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що вказане судове рішення підлягає зміні в порядку ч.2 ст.409 КПК України у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого. Доведеність винуватості, кваліфікація дій обвинуваченого не оспорюється. Однак призначене ОСОБА_7 покарання не досягне цілей покарання у виді спеціальної та загальної превенції, адже не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого. Судом залишено поза увагою той факт, що ОСОБА_7 вчинив злочин, що відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, понад 4 місяці ухилявся від проходження військової служби, що свідчить про довгий період триваючого злочину, обов`язки за посадою не виконував, жодних заходів для повернення на службу не вживав, як військовослужбовець за місцем проходження служби характеризувався виключно негативно. Разом з тим, судом за такий злочин із застосуванням ч.1 ст.69 КК України призначено найм`якіше покарання за чинним Кримінальним законом штраф в розмірі 510 гривень.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого, який заперечував проти апеляційної скарги, поданої прокурором, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції розглядав кримінальне провадження відповідно до ч.3 ст.349 КПК України та визнав недоцільним досліджувати докази стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

Під час судового засідання у суді першої інстанції ОСОБА_7 свою вину у скоєнні даного кримінального правопорушення визнав повністю і підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини, пояснивши, що не з`явився вчасно на службу в зв`язку з сімейними обставинами, щиро розкаявся.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку діяння за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка в сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення суду.

Дії ОСОБА_7 судом вірно кваліфіковані за ч.3 ст.407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць.

Обставини вчинення кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинуваченого не оспорюються, тому в цій частині вирок суду не переглядається.

Вирішуючи питання стосовно призначення покарання ОСОБА_7 колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора в частині невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого не знаходять своє підтвердження.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст. ст. 65, 66, 67 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність наслідків злочину, особу винного - його вік, сімейний та майновий стан, стан здоров`я згідно наданих суду даних, освіту, службову характеристику, те, що він має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, раніше не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, відсутність обтяжуючих обставин, а також обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а тому, за наявності декількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і враховуючи особу ОСОБА_7 обґрунтовано призначив покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України.

З огляду на вимоги ст.65 КК України, колегія суддів дійшла висновку, що обрана судом першої інстанції міра покарання обвинуваченому ОСОБА_7 є необхідною й достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів.

В апеляційній скарзі прокурором не наведено обставин, які б свідчили про неможливість застосування відносно обвинуваченого ст.69 КК України.

Посилання прокурора на те, що ОСОБА_7 не вживав заходів для повернення на службу не підтверджуються матеріалами провадження. Доводи апеляційної скарги прокурора з приводу того, що ОСОБА_7 за місцем проходження служби негативно характеризувався та не виконував обов`язки за посадою не можуть бути підставою для призначення йому більш суворого покарання.

Всі інші дані, які б впливали на призначення покарання обвинуваченому судом першої інстанції враховані.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує той факт, що обвинувачений вчинив вказаний злочин за місяць до закінчення строку служби і після цього продовжив строк служби до його закінчення, негативних наслідків від вчинення кримінального правопорушення не настало.

За таких обставин рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора військової прокуратури Чернігівського гарнізону ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 19 травня 2017 року, щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4