Справа № 303/1036/17
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

15.08.2017 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та їх захисників адвокатів
ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/777/382/17, за апеляційною скаргою, яку подав заступник прокурора Закарпатської області ОСОБА_10 , на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 квітня 2017 року.
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з неповною середньою освітою, не працюючий, не одружений, раніше неодноразово судимий і, зокрема, вироком Мукачівського міського суду від 12.10.2009 за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 71 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, судимість не знята й не погашена,
визнаний винним і йому призначено покарання за ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки.
На підставі ст. 75 КК України обвинувачений ОСОБА_7 звільнений від відбування призначеного покарання якщо він протягом трьох років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 цього Кодексу обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган із питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_7 скасовано та звільнено його з-під варти в залі суду.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбування обвинуваченим ОСОБА_7 покарання зараховано строк застосованого щодо нього в межах кримінального провадження попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 06.01.2017 до 21.04.2017 включно, тобто до дня звільнення його з-під варти в залі суду.
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та мешканець АДРЕСА_2 (місце реєстрації АДРЕСА_3 ), Закарпатської області, громадянин України, з неповною середньою освітою, не працюючий, не одружений, інвалід ІІІ групи загального захворювання, відповідно до ст. 89 КК України не судимий,
визнаний винним і йому призначено покарання за ч. 1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років.
На підставі ст. 75 КК України обвинувачений ОСОБА_6 звільнений від відбування призначеного покарання якщо він протягом трьох років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 цього Кодексу обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган із питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_6 у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю, до набрання вироком законної сили, залишено без зміни.
Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 150 гривень за проведення товарознавчої експертизи.
На підставі ч. 4 ст. 174 КПК України скасовано накладений ухвалою слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.02.2017 арешт на належну ОСОБА_6 у нерухомому майні 1/2 частку будинку АДРЕСА_2 .
У порядку ст. 100 КПК України вирішено долю речових доказів, а саме:
- грошові купюри номіналом по «50» гривень (серії се 7276818, рз 0871078, сж 8162519), упаковані в спецпакет № 3420394, передано на зберігання до відділення № 280/06 АБ «Укргазбанк» м. Ужгород, вул. Швабська, 70;
- щипці для нігтів, які упаковані в спецпакет № 3426395 та здані на зберігання в камеру зберігання речових доказів Мукачівського ВП ГУНП у Закарпатській області, ухвалено знищити.
Згідно вироку, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 визнані винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.
03 січня 2017 року приблизно о 01-й годині 05 хвилин, обвинувачений ОСОБА_7 , знаходячись на станції залізничного вокзалу м. Мукачеве, що розташований по вул. Вокзальній, 3, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх карність та можливість настання суспільно-небезпечних наслідків, домовився з обвинуваченим ОСОБА_6 відкрито викрасти майно у потерпілого ОСОБА_11 , який спав, сидячи на лавиці в приміщенні залу очікування залізничного вокзалу. З метою досягнення злочинної домовленості та створення сприятливої обстановки для реалізації задуманого, розбудили потерпілого ОСОБА_11 та, усупереч його волі, підняли й узяли під руки з обох боків і вивели на перон залізничного вокзалу та повели в бік надземного пішохідного переходу. При цьому, ОСОБА_7 із зовнішньої нагрудної кишені куртки потерпілого ОСОБА_11 намагався відкрито викрасти гаманець останнього, однак, довести свої злочинні дії, спрямовані на відкрите заволодіння чужим майном не зміг, з незалежних від нього обставин, оскільки гаманець знаходився у внутрішній нагрудній кишені куртки потерпілого. У цей момент, на перон залізничного вокзалу вийшов свідок гр. ОСОБА_12 , який із метою допомогти своєму товаришеві потерпілому ОСОБА_11 , перешкодити нападникам заволодіти майном останнього, почав наздоганяти ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які вели ОСОБА_11 під руки. Для забезпечення безперешкодного доведення до кінця розпочатого відкритого викрадення майна від потерпілого ОСОБА_11 , ОСОБА_7 залишив ОСОБА_6 з ОСОБА_11 стояти на пероні, а сам направився у бік свідка ОСОБА_12 та, погрожуючи останньому застосуванням фізичного насильства, добився залишення свідком перону залізничного вокзалу, чим забезпечив ОСОБА_6 можливість завершити грабіж у потерпілого ОСОБА_11 .. Своїми діями обвинувачений ОСОБА_7 міг завдати потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 72,50 грн..
Обвинувачений ОСОБА_6 , продовжуючи злочинні дії, залишившись наодинці з потерпілим ОСОБА_11 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вважаючи, що у нього недостатньо фізичних сил для закінчення грабежу, вийшов за межі попередньої домовленості з обвинуваченим ОСОБА_7 на відкрите викрадення майна у потерпілого ОСОБА_11 і, приставивши до шиї останнього металеві кусачки для нігтів, які видав за ніж, погрожував йому, що у разі спротиву застосує насильство небезпечне для його здоров`я, які потерпілий сприйняв за ніж і дістав із внутрішньої нагрудної кишені гаманець, у якому знаходилися документи та гроші. Після цього обвинувачений ОСОБА_6 , з метою заволодіння коштами потерпілого ОСОБА_11 у сумі 500 гривень, вихопивши з рук гаманець із грошима, наніс потерпілому удар в обличчя стиснутою в кулак рукою, покинув місце події. Своїми діями обвинувачений ОСОБА_6 завдав потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 500 гривень.
В апеляційній скарзі заступник прокурора Закарпатської області ОСОБА_10 вказує на те, що вирок є незаконним у зв`язку з невідповідністю викладених у ньому висновків фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Посилається на те, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 закінчений замах на грабіж є невірною, оскільки зі змісту вироку вбачається, що ОСОБА_7 викрав у потерпілого кошти, які останньому не повернуті, що підтверджується як показами самого потерпілого ОСОБА_11 , про те, що викрадене йому було повернуто, окрім грошових коштів, так і показами обвинуваченого ОСОБА_6 , з яких убачається, що він вирвав від ОСОБА_11 грошові кошти, які в подальшому від нього відібрав обвинувачений ОСОБА_7 .. Крім того, вказує на те, що суд дійшов до безпідставного висновку про можливість звільнення обвинувачених від відбування покарання з іспитовим строком, при цьому, не навівши у вироку жодних підстав для такого звільнення. При цьому, посилається на те, що, звільнивши обвинувачених від відбування покарання з іспитовим строком, суд занадто високо оцінив їх особисті та моральні якості, і не в повній мірі врахував те, що вчинені обвинуваченими кримінальні правопорушення відносяться до категорії тяжких, а їх суспільна небезпечність підвищується в зв`язку з тим, що додатковими об`єктами є свобода та тілесна недоторканість особи, а також те, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше засуджувався за вчинення грабежу. Також, прокурор вважає, що вищенаведені обставини не свідчать про усвідомлення обвинуваченими тяжкості вчинених ними кримінально-караних діянь, а тому звільнення їх від відбування покарання з іспитовим строком є занадто м`яким. Просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, а ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 187 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. У ході апеляційного розгляду просить дослідити дані, які характеризують обвинувачених та допитати потерпілого ОСОБА_11 ..
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду: прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу; обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та їх захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що вирок суду підлягає до скасування з таких підстав.
Так, відповідно до ст. ст. 370, 371, 373, 374 КПК України судове рішення (вирок), який ухвалюється іменем України, є найважливішим актом правосуддя в кримінальних справах, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, у тому числі ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням, передбачених цим Кодексом, вимог щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням у ньому належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. У мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення ; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви не врахування окремих доказів ; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення ; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання ; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановленні стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 Кримінального кодексу України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому; підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Відповідно до ст. ст. 409, 411 КПК України невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, у тому числі якщо : висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності, тягнуть скасування судового рішення. Вказані порушення вимог КПК України є підставами для скасування чи зміни судового рішення лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула чи могла вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого, на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, на визначення міри покарання або застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.
Колегія суддів уважає, що при розгляді кримінального провадження щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 судом першої інстанції допущена неповнота та поверховість при дослідженні його фактичних обставин; постановлено судове рішення, викладені в якому висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, у зв`язку із чим вирок щодо обвинувачених не можна визнати законним та обґрунтованим. Тому апеляційна скарга в частині незаконності та необґрунтованості вироку та м`якості призначеного обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 покарання підлягає до задоволення з таких підстав.
Так, з мотивувальної частини вироку (фабула справи) убачається, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив наступні діяння. 03 січня 2017 року приблизно о 01-й годині 05 хвилин, обвинувачений ОСОБА_7 , знаходячись на станції залізничного вокзалу м. Мукачеве, що розташований по вул. Вокзальній, 3, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх карність та можливість настання суспільно-небезпечних наслідків, домовився з обвинуваченим ОСОБА_6 відкрито викрасти майно у потерпілого ОСОБА_11 , який спав, сидячи на лавиці в приміщенні залу очікування залізничного вокзалу. З метою досягнення злочинної домовленості та створення сприятливої обстановки для реалізації задуманого, розбудили потерпілого ОСОБА_11 та, усупереч його волі, підняли й узяли під руки з обох боків і вивели на перон залізничного вокзалу та повели в бік надземного пішохідного переходу. При цьому, ОСОБА_7 із зовнішньої нагрудної кишені куртки потерпілого ОСОБА_11 намагався відкрито викрасти гаманець останнього, однак, довести свої злочинні дії, спрямовані на відкрите заволодіння чужим майном не зміг, з незалежних від нього обставин, оскільки гаманець знаходився у внутрішній нагрудній кишені куртки потерпілого. У цей момент, на перон залізничного вокзалу вийшов свідок гр. ОСОБА_12 , який із метою допомогти своєму товаришеві потерпілому ОСОБА_11 , перешкодити нападникам заволодіти майном останнього, почав наздоганяти ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які вели ОСОБА_11 під руки. Для забезпечення безперешкодного доведення до кінця розпочатого відкритого викрадення майна від потерпілого ОСОБА_11 , ОСОБА_7 залишив ОСОБА_6 з ОСОБА_11 стояти на пероні, а сам направився у бік свідка ОСОБА_12 та, погрожуючи останньому застосуванням фізичного насильства, добився залишення свідком перону залізничного вокзалу, чим забезпечив ОСОБА_6 можливість завершити грабіж у потерпілого ОСОБА_11 .. Своїми діями обвинувачений ОСОБА_7 міг завдати потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 72,50 грн..
Указані дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковані за ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 186 КК України - закінчений замах на грабіж, тобто відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.
Колегія суддів вважає, що, кваліфікувавши дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 186 КК України суд першої інстанції не врахував наступні обставини та докази.
Зокрема, показаннями обвинуваченого ОСОБА_6 підтверджено, що, направляючись разом із ОСОБА_7 та потерпілим у бік надземного пішохідного переходу, обвинувачений ОСОБА_7 хлопав долонею руки по куртці, пробуючи, де в потерпілого гроші, витяг із кишені останнього щось схоже на гаманець, забравши його собі. Крім цього, з показань ОСОБА_6 вбачається, що після того як він обвинувачений ОСОБА_6 , заволодів коштами потерпілого ОСОБА_11 і покинув місце події, його наздогнав обвинувачений ОСОБА_7 і відібрав від нього гроші, які він забрав у потерпілого. Через деякий час їх затримали працівники поліції. Знаходячись разом із обвинуваченим ОСОБА_7 в автомобілі працівників поліції, відчув як ОСОБА_7 поклав йому щось до кишені. Перебуваючи у відділку поліції виявив у кишені гроші, які у нього відібрав ОСОБА_7 ..
Із протоколу огляду місця події вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 добровільно, за участі понятих, видав працівникам поліції 150 гривень, кошти потерпілого, якими він разом із обвинуваченим ОСОБА_7 заволоділи.
З показань обвинуваченого ОСОБА_7 вбачається, що вину в скоєнні злочину він не визнає, вказуючи на те, що гаманець підібрав на пероні, побачивши, що гаманець випав у потерпілого.
Колегія суддів також вважає, що суд першої інстанції вказаним вище доказам будь-якої оцінки не дав, не вмотивувавши свої висновки про їх прийняття або відхилення, що фактичні обставини справи свідчать про те, що обвинувачені вільно могли розпорядитися майном потерпілого ОСОБА_11 ..
Крім того, кваліфікувавши дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 186 КК України за кваліфікуючою ознакою відкрите викрадення чужого майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб, суд першої інстанції у вироку не послався на будь-які докази у підтвердження цієї кваліфікуючої ознаки.
Колегія суддів вважає, що зазначене свідчить про те, що суд першої інстанції припустився суперечності у висновках, викладених у мотивувальній частині вироку.
Доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування кримінального закону необґрунтоване застосування щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 ст. 75 КК України, також визнаються обґрунтованими.
Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 покарання вимоги вказаної вище статті кримінального кодексу не були дотримані, що суд, застосовуючи щодо обвинувачених положення цієї ж норми права, належним чином не вмотивував свої висновки.
Зокрема, при призначенні покарання судом у достатній мірі не враховано ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особи обвинувачених, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставин, що його обтяжують. У тому числі судом не враховано, що вчинені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 злочини, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до тяжких злочинів, - конкретні обставини, за яких скоєно злочини: на пероні залізничного вокзалу м. Мукачеве, за присутності багатьох осіб, обставина, що обтяжує покарання обвинувачених скоєння злочинів у стані алкогольного сп`яніння, дані про їх особи - ОСОБА_7 8 разів, а ОСОБА_6 4 рази, засуджувались за вчинення злочинів, у тому числі вчинених із користі; те, що ОСОБА_7 вину в скоєнні злочину не визнає, не кається.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 необґрунтовано звільнені від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком із застосуванням до них положень ст. 75 КК України.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що якщо при новому розгляді кримінального провадження доведеною буде вина ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за обставин інкримінованих їм досудовим розслідуванням, то призначене кожному із застосуванням ст. 75 КК України покарання є занадто м`яким.
Тому, колегія суддів, вважає, що при призначенні ОСОБА_7 та ОСОБА_6 покарання судом першої інстанції також допущено неправильне застосування кримінального закону, що вказане порушення закону відповідно до ст. 409 КПК України є підставою для скасування оскаржуваного вироку.
Указане також свідчить про неповноту при дослідженні пред`явлених стороною обвинувачення доказів, про невідповідність викладених у вироку висновків суду фактичним обставинам справи, про невмотивованість висновків суду викладених в обвинувальному вироку щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 ..
Отже, судом першої інстанції допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке колегія суддів, з огляду на доводи апеляційної скарги, не може виправити, використовуючи свої повноваження.
При прийнятті рішення про направлення кримінального провадження на новий судовий розгляд колегія суддів враховує наступне.
Так, посилаючись на неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 прокурор в апеляційній скарзі не вказує на те, які саме докази підлягають дослідженню апеляційним судом і підтверджують його доводи про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 186 КК України, не посилається на неправильне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи, не просить визнати ОСОБА_7 винним у скоєнні передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України злочину.
При прийнятті рішення про направлення кримінального провадження на новий судовий розгляд колегія суддів враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги ; положення ст. ст. 220, 317 цього ж Кодексу про те, що саме за клопотанням учасників процесу сторони обвинувачення чи захисту (прокурора, потерпілого, обвинуваченого чи його захисника) апеляційний суд визначає необхідність дослідження тих чи інших доказів для з`ясування фактичних обставин справи, і те, що прокурор під час розгляду апеляційним судом кримінального провадження не заявляв клопотань про приєднання доказів, про дослідження наявних у кримінальному провадженні доказів у підтвердження доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України злочину, не просив визнати ОСОБА_7 винуватим у скоєнні передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України злочину.
У зв`язку з наведеним, указані вище порушення вимог КПК України, які допустив суд першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , відповідно ст. ст. 409, 411 КПК України є такими, що тягнуть скасування судового рішення із призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.
Крім того, відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно усунути вказані недоліки, повно і всебічно розглянути матеріали кримінального провадження, дати належну оцінку пред`явленим сторонами обвинувачення та захисту доказам у їх сукупності і прийняти рішення з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального законів.
Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга, яку подав заступник прокурора Закарпатської області ОСОБА_10 , підлягає частковому задоволенню, вирок до скасування з направленням кримінального провадження на новий судовий розгляд в іншому складі.
Враховуючи, що клопотання щодо запобіжних заходів відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не заявлялось, тому питання щодо запобіжних заходів щодо останніх не вирішувалось.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу, яку подав заступник прокурора Закарпатської області ОСОБА_10 , задовольнити частково.
Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 квітня 2017 року щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 15- ч. 2 ст. 186 КК України ОСОБА_7 та обвинуваченого за ч. 1 ст. 187 КК України ОСОБА_6 скасувати, призначивши розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців із дня її проголошення.
Судді: