В И Р О К

Іменем України
справа № 610/3989/16-к

провадження 1-кп/610/35/2017

м. Балаклія 04.04.2017 року
Балаклійський районний суд Харківської області -
головуючий: ОСОБА_1 ,

за участі

обвинуваченого: ОСОБА_2 ,

захисника: ОСОБА_3 ,

потерпілого: ОСОБА_4 ,

прокурора: ОСОБА_5 ,

секретаря: ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженця сел. Савинці Балаклійського району Харківської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 ; громадянина України; з професійно-технічною освітою; офіційно не працевлаштованого; не одруженого; в силу ст. 89 КК України судимості не має; під вартою з 02.11.2016р.,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України,
в с т а н о в и в:

02 листопада 2016 року, приблизно о 08.00 годині, в смт. Андріївка Балаклійського району Харківської області, поблизу залізничної колії в районі вул. Першотравнева, ОСОБА_2 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, діючи з корисливих мотивів, з метою заволодіння майном ОСОБА_4 здійснив на нього напад, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я останнього, наніс 3 удари каменем по голові, заподіявши йому: синець в підочній ділянці зліва, садно на лівій щоці, садно на лобі справа, садно в тім`яній ділянці справа, садно в висковій ділянці зліва, тобто легкі тілесні ушкодження, від чого потерпілий тимчасово втратив свідомість, та з кишені піджака потерпілого незаконно заволодів грошима в сумі 950 гривень, розпорядившись ними на власний розсуд.

Обвинувачений частково визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому злочину за викладених у даному вироку обставин.
Пояснив, що з потерпілим ОСОБА_4 познайомився 02.11.2016р. в смт. Андріївка, куди той приїхав продати перо та горіхи. Коли потерпілий продав свій товар, то придбав пляшку горілки, яку випили та разом пішли на залізничну станцію «Шебелинка». Йшли поряд з колією, коли по ній проходив маневровий локомотив, то потерпілий не відреагував на зауваження відійди з дороги, проявив агресію. Тому він відштовхнув його від колії, потерпілий упав, а він наніс ОСОБА_4 каменем 3 удари по голові. Тільки після цього у нього виник умисел заволодіти грошима потерпілого, він з бокового карману верхнього одягу ОСОБА_4 забрав 950 гривень і пішов. Частину грошей витратив на себе, купував та пив пиво в магазині в смт. Андріївка, а решту грошей викинув. На виході з електропотягу на ст. «Савинці» був затриманий поліцією.

Вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину за наведених в обвинуваченні обставин повністю підтверджується достатньою сукупністю та взаємозв`язком належних і допустимих доказів, безпосередньо досліджених судом.

В суді потерпілий ОСОБА_4 пояснив, що 02.11.2016р. ранковою електричкою приїхав до смт. Андріївка продати перо та горіхи. Там познайомився з обвинуваченим ОСОБА_2 . Пішли з ним разом, продав свій товар приблизно за 1000 гривень. За проханням обвинуваченого купив сигарет та горілки, яку разом випили. Пішки пішли до станції «Шебелинка» поруч із залізничною колією. По дорозі обвинувачений ударив його ногою, внаслідок чого упав разом з велосипедом. Обвинувачений приблизно 3 рази ударив його каменем по голові, внаслідок чого короткочасно втратив свідомість. З бокової кишені його піджака обвинувачений забрав 950 гривень. Вдома на вокзалі його зустрічав зять ОСОБА_7 , розповів йому та заявили до поліції. Пізніше мати обвинуваченого відшкодувала цю суму.

В суді свідок ОСОБА_7 пояснив, що вранці 02.11.2016р. відправив тестя-потерпілого ОСОБА_4 в смт. Андріївка продати по мішку горіхів та пера. Дав йому з собою мобільний телефон, по якому його постійно контролював. Крайній раз потерпілий повідомив, що все продав, запізнився на електричку і пішком іде на залізничну станцію «Шебелинка». Після цього на телефон не відповідав, тому почав хвилюватися за нього та поїхав зустрічати наступну електричку. Потерпілий вийшов з розбитою, скривавленою головою, повідомив, що його побили, пограбували, забравши гроші. Повідомив, що нападник був один, без причин ударив його каменем по голові, втратив свідомість, пропали телефон і гроші, яких повинно було бути більше 1000 гривень. Повідомили в поліцію. Пізніше телефон знайшовся на місці події.

В суді свідок ОСОБА_8 пояснив, що вранці, на початку 08 години 02.11.2016р. в смт. Андріївка до нього прийшов потерпілий ОСОБА_4 і продав йому по мішку горіхів та пера, за що отримав приблизно 1000 гривень. Приблизно в 50-100м від потерпілого перебував обвинувачений. Того ж дня йому зателефонували з поліції, повідомили що потерпілого побили і забрали гроші, цікавилися відомими обставинами.

В суді свідок ОСОБА_9 пояснила, що працює в магазині смт. Андріївка, де 02.11.2016р. обвинувачений купував пиво, кофе, розплачувався двома купюрами по 20 гривень.

В суді свідок ОСОБА_10 пояснив, що 02.11.2016р. перебував в магазині смт. Андріївка, де обвинувачений пив пиво. Ввечері знову прийшов до магазину, там поліція показала фото обвинуваченого і він підтвердив, що саме його бачив вдень в магазині.

02.11.2016р. ОСОБА_4 заявив до поліції про вчинений злочин. Повідомив, що того ж дня приблизно о 08.00 годині в смт. Андріївка поблизу залізничної станції «Шебелинка» ОСОБА_2 каменем наніс йому 3 удари по голові і забрав 950 гривень та мобільний телефон (т. 2 а.с. 8). Того ж дня відомості про вчинений злочин були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань з кваліфікацією за ч. 1 ст. 187 КК України (т. 2 а.с. 1).

02.11.2016р. при огляді місця події за участю потерпілого, на вказаному ним місці в смт. Андріївка поблизу залізничної колії виявлені подрібнені цигарки, мобільний телефон і камінь (т. 2 а.с. 9-10).

02.11.2016р. о 18.10 годині ОСОБА_2 був затриманий за підозрою у вчиненні цього злочину (т. 2 а.с. 14-15).

02.11.2016р. при огляді місця події в приміщенні поліції ОСОБА_11 видав коробку сірників (т. 2 а.с. 20-23). Обвинувачений пояснив в суді, що ці сірники придбав за відібрані у потерпілого гроші і віддав їх ОСОБА_11

02.11.2016р. при огляді місця події в приміщенні поліції ОСОБА_2 видав пакунок з розвісною кавою (т. 2 а.с. 24-25). Обвинувачений пояснив в суді, що цю каву придбав за відібрані у потерпілого гроші.

З розписки ОСОБА_12 , зятя потерпілого, убачається, що 21.11.2016р. від матері обвинуваченого він отримав 1000 гривень. Претензій до її сина ОСОБА_2 не має (т. 2 а.с. 30).

З розписки ОСОБА_12 , зятя потерпілого, убачається, що 05.11.2016р. від поліції він отримав на зберігання мобільний телефон (т. 2 а.с. 44). Цей телефон потерпілий загубив на місці злочину.

За висновком судово-медичної експертизи у потерпілого ОСОБА_4 були виявлені: синець в підочній ділянці зліва, садно на лівій щоці, садно на лобі справа, садно в тім`яній ділянці справа, садно в висковій ділянці зліва, тобто легкі тілесні ушкодження, які могли бути отримані за 2-3 доби до огляду 04.11.2016р. 1-2 листопада 2016р. Внаслідок розташування в різних анатомічних ділянках та площинах не могли утворитися в результаті одноразового самовільного падіння (т. 2 а.с. 50).

Згідно до протоколу медичного огляду станом на 17.55год. 02.11.2016р. ОСОБА_2 знаходився у стані алкогольного сп`яніння (т. 2 а.с. 52). Вживання алкоголю того дня обвинувачений визнавав, це ж підтверджували потерпілий та свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Не встановлено отримання потерпілим тілесних ушкоджень за інших обставин, ніж вказані в обвинуваченні, оговору обвинуваченого потерпілим і свідками, самооговору.

Позиція ОСОБА_2 з часткового не визнання вини, обставин злочину, не підтверджена об`єктивними доказами і розцінюється судом як обраний спосіб захисту. Потерпілим та іншими доказами не підтверджено версію обвинуваченого про наявність об`єктивних підстав для застосування ОСОБА_2 правомірного насильства до ОСОБА_4 . Це вказує на те, що насильство було застосовано виключно для забезпечення реалізації умислу на заволодіння грошима останнього, подолання можливого супротиву.

Пред`явлення свідку ОСОБА_11 особи для впізнання за фотознімками від 02.11.2016р. суд визнає недопустимим доказом внаслідок того, що він не був допитаний в суді. Окрім того, сама слідча дія проведена з порушенням правил ч. 7 ст. 228 КПК України - фотознімки, що пред`являлися, мають різкі відмінності між собою за формою, що суттєво впливало на сприйняття зображення. Особи на фотознімках мають різкі відмінності у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягає впізнанню. Також не зазначено хто саме під №2 був впізнаний (т. 2 а.с. 19).

Пред`явлення потерпілому ОСОБА_4 особи для впізнання від 02.11.2016р. суд визнає недопустимим доказом внаслідок того, що з протоколу слідчої дії не убачається і суду не доведено дотримання правил ч. 2 ст. 228 КПК України - особа, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими особами, які не мають різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі. Окрім того, цей протокол потерпілим не підписаний (т. 2 а.с. 34-35).

Постанову про визнання речовими доказами від 03.11.2016р. і квитанцію про їх зберігання суд визнає недопустимим доказом внаслідок того, що ці речові докази стороною обвинувачення суду не надавалися, в порядку ч. 1 ст. 357 КПК України судом і учасниками судового провадження не оглядалися (т. 2 а.с. 43, 45).

Пред`явлення свідку ОСОБА_10 особи для впізнання за фотознімками від 03.11.2016р. суд визнає недопустимим доказом внаслідок того, слідча дія проведена з порушенням правил ч. 7 ст. 228 КПК України - фотознімки, що пред`являлися, мають різкі відмінності між собою за формою, що суттєво впливало на сприйняття зображення. Особи на фотознімках мають різкі відмінності у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягає впізнанню. Також не зазначено хто саме під №3 був впізнаний (т. 2 а.с. 46).

Пред`явлення свідку ОСОБА_13 особи для впізнання за фотознімками від 03.11.2016р. суд визнає недопустимим доказом внаслідок того, що вона не була допитана в суді. Окрім того, сама слідча дія проведена з порушенням правил ч. 7 ст. 228 КПК України - фотознімки, що пред`являлися, мають різкі відмінності між собою за формою, що суттєво впливало на сприйняття зображення. Особи на фотознімках мають різкі відмінності у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягає впізнанню. Також не зазначено хто саме під №2 був впізнаний (т. 2 а.с. 47).

Слідчий експеримент за участю ОСОБА_2 суд визнає неналежним доказом внаслідок того, що отримані під час його проведення відомості від ОСОБА_2 про нанесення ним потерпілому тілесних ушкоджень шляхом побиття кулаками не підтверджені безпосередньо в суді ним та потерпілим, не відповідають формулюванню обвинувачення (т. 2 а.с. 90-95).

При проведенні слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_4 він пояснив та показав, як від удару ОСОБА_2 по велосипеду упав обличчям до низу. Коли почав підніматися, то ОСОБА_2 каменем наніс йому 3 удари по голові, в область правої скроні, і один удар по потилиці. Обшукавши одежу з карману забрав у нього гроші (т. 2 а.с. 96-99).

Надані потерпілим показання протирічать об`єктивним судово-медичним даним вищезазначеної судово-медичної експертизи в частині локалізації тілесних ушкоджень. Тілесних ушкоджень на потилиці потерпілого виявлено не було. Не убачається можливості утворення синця в підочній ділянці зліва, садна на лівій щоці, садна в тім`яній ділянці справа, садна в висковій ділянці зліва. Тому в цій частині суд визнає цей слідчий експеримент неналежним доказом.

Натомість локалізація садна на лобі справа відповідає нанесенню удару в праву скроню.

За висновком додаткової судово-медичної експертизи, проведеної на підставі протоколів вищевказаних слідчих експериментів за участю ОСОБА_2 і потерпілого ОСОБА_4 , їх показання під час проведення слідчих експериментів в цілому не протирічать судово-медичним даним, як за механізмом нанесення тілесних ушкоджень, так і способі їх нанесення потерпілому ОСОБА_4 , і відповідають об`єктивним судово-медичним даним, отриманим в ході судово-медичної експертизи (т. 2 а.с. 88-89).

Однак із зазначених при оцінці цих слідчих експериментів причин вказаний висновок додаткової судово-медичної експертизи суд визнає неналежним доказом, окрім частини, стосовно показань потерпілого ОСОБА_4 щодо нанесення йому садна на лобі справа.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого за:
ч. 1 ст. 187 КК України, як

напад з метою заволодіння чужим майном,

поєднаний із насильством, небезпечним для

життя чи здоров`я особи, яка зазнала

нападу (розбій).
Згідно до ст. 337 КПК України суд діє лише в межах висунутого обвинувачення.

Як убачається з наданих суду матеріалів, ОСОБА_2 : в силу ст. 89 КК України судимості не має, тричі притягувався до кримінальної відповідальності; офіційно не працевлаштований; за місцем проживання характеризується позитивно; з 2010 року перебуває на обліку у нарколога, на обліку у психіатра, органі пробації не перебуває; не одружений; інших відомостей не добуто, обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження не надано (т 2 а.с. 53-71).

Обставин, що пом`якшують покарання, суд не убачає.

Обставинами, що обтяжують покарання, суд визнає: вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Визначаючи вид та міру покарання суд також виходить з того, що: вчинений злочин є тяжким, враховує часткове визнання вини, особу обвинуваченого, який раніше вже неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, маючи значний злочинний досвід, продовжує вчиняти нові злочини, що свідчить про його виняткові зухвалість, стійку злочинну, антисоціальну спрямованість, вперте не бажання безповоротно відмовитися від злочинного способу життя і стати на шлях виправлення і перевиховання, і необхідність утримання його в умовах ізоляції від суспільства.

Також враховує поведінку в суді, відшкодування завданої матеріальної шкоди, позицію потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні, тому покарання можливо призначити лише у дещо перевищуючому мінімальний розмірі санкції.

Достатніх підстав для застосування правил ст.ст. 69, 75 КК України не убачається.

Ризики передбачені ст. 177 КПК України, які існували під час обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою відносно обвинуваченого, не зменшились та існують на даний час, та з урахуванням покарання, що призначається, застосований запобіжний захід необхідно продовжити.

Зарахування строку попереднього ув`язнення обвинуваченого проводиться за правилами ч. 5 ст. 72 КК України.

Питання про речові докази по справі суд вирішує відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 124, 369-378 КПК України, -

з а с у д и в:

1. ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, призначивши йому покарання 03 роки 03 місяці позбавлення волі.

2.Початок строку відбування даного покарання обчислювати з моменту затримання, зарахувавши строк попереднього ув`язнення з 02.11.2016р. по 04.04.2017р. включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

3.Продовжити обвинуваченому ОСОБА_2 строк тримання під вартою до набрання цим вироком законної сили.

4.Речові докази: які зберігаються в Балаклійському ВП ГУНП в Харківській області знищити; мобільний телефон, переданий на зберігання ОСОБА_14 залишити там же.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області, через Балаклійський районний суд, протягом 30 днів з дня його проголошення. Обвинувачений має право подати клопотання про помилування, доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції, ознайомитися з журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, його копію вручити обвинуваченому та прокурору.
Головуючий ОСОБА_1