АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні 19 січня 2017 року апеляційну скаргу прокурора у кримінальному проваджені прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02 грудня 2016 року,

за участі: прокурора власника майна представника ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління СБ України майора юстиції ОСОБА_8 , погоджене із прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000031, за підозрою ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 209 КК України.

В обґрунтування рішення слідчий суддя зазначає, що вказане клопотання не підлягає задоволенню, оскільки слідчим не надано доказів належності вказаних грошових коштів ОСОБА_6 , крім того, відсутнє підтвердження того, що кошти саме в сумі 10 000 доларів США зберігаються у заступника директора Департаменту з управління діяльності Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України ОСОБА_11 та не зазначено адресу зберігання.

Не погоджуючись з ухвалою судді, прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить поновити строк апеляційного оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02 грудня 2016 року та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання органу досудового розслідування.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала є незаконною і необґрунтованою, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Так, прокурор зазначає,що при розгляді вищевказаного клопотання в суді першої інстанції ОСОБА_6 зазначив, що ним до Печерського РУ ГУ НП у м. Києві подано заяву про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 КК України, а саме що невстановлені особи викрали його особисті речі, що знаходилися у службовому сейфі директора Дирекції з управління діяльності КНПФ НБУ, в тому числі 10 000 доларів США. На думку прокурора, вищезазначеним ОСОБА_6 підтверджує, що саме йому належать грошові кошти в сумі 10 000 доларів США.

При цьому, в обґрунтування поважності пропуску строку на апеляційне оскарження, автор апеляційної скарги зазначає, що вищевказана ухвала суддею Шевченківського районного суду м. Києва від 02 грудня 2016 року була оголошена лише 06 грудня 2016 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив про її задоволення, доводи власника майна та його представника щодо необхідності залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши матеріали судового провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно з частиною 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що ухвалу від 02 грудня 2016 року було оголошена тільки 06 грудня 2016 року, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.

Як вбачається з матеріалів провадження, Головним слідчим управління СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 30 січня 2015 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000031, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 209 КК України.

09 серпня 2016 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України.

04 листопада 2014 року у робочому кабінеті директора Дирекції з управління діяльності КНПФ НБУ ОСОБА_6 співробітниками НБУ було здійснено примусове відкриття робочого сейфу останнього, де, окрім іншого, було виявлено 10 000 доларів США, які, як вказав заступник начальника ОСОБА_11 , є приватною власністю ОСОБА_6 , які в подальшому було передано на відповідальне зберігання.

01 грудня 2016 року старший слідчий в ОВС 1 відділу Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_8 , за погодженням прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на грошові кошти підозрюваного ОСОБА_6 в сумі 10 000 доларів США, які зберігаються у заступника директора Департаменту з питань діяльності КНПФ НБУ ОСОБА_11 за адресою: м. Київ, Контрактова площа 2Б.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02 грудня 2016 року у задоволенні вищевказаного клопотання старшого слідчого відмовлено.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону в цілому дотримався.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на згадані грошові кошти слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення слідчого, захисника та, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що органами досудового розслідування не надано доказів належності вказаних грошових коштів ОСОБА_6 та відсутнє достатнє підтвердження того, що кошти саме в сумі 10 000 доларів США зберігаються у заступника директора Департаменту з управління діяльності Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України ОСОБА_11 , а тому відсутні підстави для задоволення вищезазначеного клопотання.

З урахуванням цього слідчий суддя, всупереч ствердженням прокурора, встановив належні правові підстави, передбачені ст. 173 КПК України, для відмови у задоволенні клопотання про накладення арешту на вказане майно, як встановила колегія суддів, особа яка подала вищевказане клопотання, не довела необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 173 КПК України, відмовив у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС 1 відділу Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 про накладення арешту на вищевказані грошові кошти.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, відмовляючи в задоволені вищевказаного клопотання діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, а тому доводи прокурора стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Твердження апеляційної скарги щодо порушень судом норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, зі змісту апеляційної скарги, колегією суддів не виявлено.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 , навіть з урахуванням усіх викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 309, 376, 395, 399, 405 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Поновити прокурору ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02 грудня 2016 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління СБ України майора юстиції ОСОБА_8 , погоджене із прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000031, за підозрою ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 209 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/796/178/2017 Категорія: ст. 170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_12 Доповідач: ОСОБА_1