Справа № 568/779/16-к
номер провадження 1-кп/558/3/17

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2017 року смт Демидівка Рівненської області

Демидівський районний суд Рівненської області в складі:

суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурор ОСОБА_3 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_6 ,

захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000268 від 06.06.2016 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Баранне Радивилівського району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, вільно володіючого українською мовою, освіта професійно технічна, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого:20.12.2013 року Радивилівським районним судом Рівненської області за ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75, п.п.2,3 ч.1 ст.76 Кримінального кодексу України звільнений від відбування покарання із встановленням іспитового строку 1 рік 6 місяців;12.10.2015 року Бродівським районним судом Рівненської області за ч.2 ст.185, ч.1 ст.357 Кримінального кодексу України, із застосуванням ст.69, ч.1 ст.70 Кримінального кодексу України до покарання у виді штрафу у розмірі двісті неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 гривень,у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.289 Кримінального Кодексу України та по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, вільно володіючого українською мовою, освіта професійно технічна, непрацюючого,розлученого, батька малолітньої дитини, раніше судимого:20.12.2013 року Радивилівським районним судом Рівненської області за ч.1 ст.309, ч.2 ст.309,ч.1 ст.317, ч.3 ст.185, ч.2 ст.307 Кримінального кодексу України, із застосуванням ст.69, ч.1 ст.70 Кримінального кодексу України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, , на підставі ст. 75, п.п.2,3,4 ч.1 ст.76 Кримінального кодексу України звільнений від відбування покарання із встановленням іспитового строку 3 роки; 25.11.2014 року Радивилівським районним судом Рівненської області за ч.2 ст.186 Кримінального кодексу України, із застосуванням ст.ст.69, ч.2 ст.72 Кримінального кодексу України до покарання у виді штрафу у розмірі ста п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2 700 гривень; 12.10.2015 року Бродівським районним судом Рівненської області за ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України, із застосуванням ст.ст.69, 72 Кримінального кодексу України до покарання у виді штрафу у розмірі двісті неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 гривень, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.289 Кримінального Кодексу України,-

В С Т А Н О В И В :
05 червня 2016 року, близько обідньої пори, ОСОБА_4 , спільно з ОСОБА_6 , прибув до господарства ОСОБА_8 в АДРЕСА_3 .

Перебуваючи на подвір`ї господарства ОСОБА_8 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , переконавшись що власник будинку тимчасово відсутній і їх неправомірні дії не будуть помічені іншими сторонніми особами, вирішили збагатитися за рахунок чужого майна шляхом таємного його викрадення з житлового будинку.

В подальшому ОСОБА_4 за попередньою змовою із ОСОБА_6 , діючи з єдиним корисливим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, достовірно знаючи місце перебування ключа від веранди житлового будинку, через незамкнені вхідні двері зайшли до літньої кухні, звідки взяли ключ до дверей веранди. Відкривши ключем двері веранди, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 проникли в приміщення житлового будинку АДРЕСА_3 , належного на праві приватної власності громадянці ОСОБА_8 .

Перебуваючи в одній із кімнат вказаного житлового будинку, реалізовуючи свій злочинний намір ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , умисно, таємно, з корисливих мотивів, повторно викрали з шухляди шафи золотий кулон вагою 1,28 грам 585 проби вартістю 1 080 гривень, срібний ланцюжок довжиною 55 сантиметрів вагою 31,62 грами 925 проби вартістю 1 280 гривень, пляшку горілки марки «Горілочка» ємністю 0,5 літрів вартістю 55 гривень та плящку шампанського марки «Совєтскоє» вартістю 57 гривень.

З викраденим майном ОСОБА_4 та ОСОБА_6 покинули домогосподарство ОСОБА_8 , отримавши реальну можливість розпорядитися чужим майном на власний розсуд.

В результаті протиправних дій ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , потерпілій ОСОБА_8 було заподіяно матеріальну шкоду на суму 2 472 гривні.

Також, у нічну пору доби 07.11.2016 року ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_6 прибули в господарство ОСОБА_9 по АДРЕСА_4 , де на подвір`ї знаходився належний йому автомобіль марки «Ауді 100» державний номерний знак НОМЕР_1 .

Перебуваючи на подвір`ї господарства ОСОБА_9 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , переконавшись, що їх неправомірні дії не будуть помічені іншими сторонніми особами, вирішили збагатитися шляхом таємного викрадення чужого майна.

Так, реалізуючи свій злочинний намір ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , діючи спільно за попередньою змовою з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, умисно, таємно, повторно викрали із належного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , автомобіля марки «Ауді 100» державний номерний знак НОМЕР_1 акумуляторну батарею марки «ИСТОК 6СТ-60» вартістю 218 гривень. В подальшому, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , покинувши домогосподарство ОСОБА_9 із викраденим чужим майном, розпорядилися ним на власний розсуд.

Своїми протиправними діями ОСОБА_4 та ОСОБА_6 спричинили потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 218 гривень.

У нічну пору доби 07.11.2016 року ОСОБА_4 спільно із ОСОБА_6 прибули до господарства ОСОБА_10 по АДРЕСА_5 , на подвір`ї якого знаходився автомобіль марки ВАЗ 21063, 1986 року випуску державний номерний знак НОМЕР_2 , належний ОСОБА_11 .

Перебуваючи на подвір`ї господарства ОСОБА_10 , будучи переконаними, що їх неправомірні дії не будуть помічені іншими сторонніми особами, у ОСОБА_4 та ОСОБА_6 виник умисел на незаконне заволодіння автомобілем марки ВАЗ 21063, 1986 року випуску державний номерний знак НОМЕР_2 .

Після цього, ОСОБА_4 умисно, таємно,повторно, діючи спільно за попередньою змовою з ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, підійшов із ОСОБА_6 до автомобіля ВАЗ 21063. ОСОБА_4 та ОСОБА_6 виявили, що двері автомобіля незамкнені, а в замку запалювання знаходиться ключ. Після невдалої спроби запустити двигун, ОСОБА_4 спільно із ОСОБА_6 , застосовуючи фізичну силу, шляхом буксирування перемістили автомобіль на вулицю О.Невського в місті Радивилів Рівненської області. Таким чином, ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_6 отримавши реальну можливість розпоряджатися чужим майном на власний розсуд, незаконно заволоділи автомобілем марки ВАЗ 21063, 1986 року випуску державний номерний знак НОМЕР_2 , який належав ОСОБА_11 .

В результаті незаконного заволодіння автомобілем марки ВАЗ 21063, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 заподіяли потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 18 954 гривні.

Крім того, 05 червня 2016 року, близько обідньої пори, ОСОБА_6 , спільно з ОСОБА_4 , прибув до господарства ОСОБА_8 в АДРЕСА_3 .

Перебуваючи на подвір`ї господарства ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , переконавшись що власник будинку тимчасово відсутній і їх неправомірні дії не будуть помічені іншими сторонніми особами, вирішили збагатитися за рахунок чужого майна шляхом таємного його викрадення з житлового будинку.

В подальшому ОСОБА_6 за попередньою змовою із ОСОБА_12 , діючи з єдиним корисливим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, достовірно знаючи місце перебування ключа від веранди житлового будинку, через незамкнені вхідні двері зайшли до літньої кухні, звідки взяли ключ до дверей веранди. Відкривши ключем двері веранди, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 проникли в приміщення житлового будинку АДРЕСА_3 , належного на праві приватної власності громадянці ОСОБА_8 .

Перебуваючи в одній із кімнат вказаного житлового будинку, реалізовуючи свій злочинний намір ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , умисно, таємно, з корисливих мотивів, повторно викрали з шухляди шафи золотий кулон вагою 1,28 грам 585 проби вартістю 1 080 гривень, срібний ланцюжок довжиною 55 сантиметрів вагою 31,62 грами 925 проби вартістю 1 280 гривень, пляшку горілки марки «Горілочка» ємністю 0,5 літрів вартістю 55 гривень та плящку шампанського марки «Совєтскоє» вартістю 57 гривень.

З викраденим майном ОСОБА_6 та ОСОБА_4 покинули домогосподарство ОСОБА_8 , отримавши реальну можливість розпорядитися чужим майном на власний розсуд.

В результаті протиправних дій ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , потерпілій ОСОБА_8 було заподіяно матеріальну шкоду на суму 2 472 гривні.

Також, у нічну пору доби 07.11.2016 року ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_4 прибули в господарство ОСОБА_9 по АДРЕСА_4 , де на подвір`ї знаходився належний йому автомобіль марки «Ауді 100» державний номерний знак НОМЕР_1 .

Перебуваючи на подвір`ї господарства ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , переконавшись, що їх неправомірні дії не будуть помічені іншими сторонніми особами, вирішили збагатитися шляхом таємного викрадення чужого майна.

Так, реалізуючи свій злочинний намір ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , діючи спільно за попередньою змовою з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, умисно, таємно, повторно викрали із належного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , автомобіля марки «Ауді 100» державний номерний знак НОМЕР_1 акумуляторну батарею марки «ИСТОК 6СТ-60» вартістю 218 гривень. В подальшому, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , покинувши домогосподарство ОСОБА_9 із викраденим чужим майном, розпорядилися ним на власний розсуд.

Своїми протиправними діями ОСОБА_6 та ОСОБА_4 спричинили потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 218 гривень.

У нічну пору доби 07.11.2016 року ОСОБА_6 спільно із ОСОБА_4 прибули до господарства ОСОБА_10 по АДРЕСА_5 , на подвір`ї якого знаходився автомобіль марки ВАЗ 21063, 1986 року випуску державний номерний знак НОМЕР_2 , належний ОСОБА_11 .

Перебуваючи на подвір`ї господарства ОСОБА_10 , будучи переконаними, що їх неправомірні дії не будуть помічені іншими сторонніми особами, у ОСОБА_6 та ОСОБА_4 виник умисел на незаконне заволодіння автомобілем марки ВАЗ 21063, 1986 року випуску державний номерний знак НОМЕР_2 .

Після цього, ОСОБА_6 умисно, таємно,повторно, діючи спільно за попередньою змовою з ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, підійшов із ОСОБА_4 до автомобіля ВАЗ 21063. ОСОБА_6 та ОСОБА_4 виявили, що двері автомобіля незамкнені, а в замку запалювання знаходиться ключ. Після невдалої спроби запустити двигун, ОСОБА_6 спільно із ОСОБА_4 , застосовуючи фізичну силу, шляхом буксирування перемістили автомобіль на вулицю О.Невського в місті Радивилів Рівненської області. Таким чином, ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_4 отримавши реальну можливість розпоряджатися чужим майном на власний розсуд, незаконно заволоділи автомобілем марки ВАЗ 21063, 1986 року випуску державний номерний знак НОМЕР_2 , який належав ОСОБА_11 .

В результаті незаконного заволодіння автомобілем марки ВАЗ 21063, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 заподіяли потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 18 954 гривні.

У відповідності до норм ст.349 Кримінального процесуального кодексу України, суд з`ясував думку сторони обвинувачення та сторони захисту, інших учасників судового провадження щодо тих доказів, які потрібно дослідити та про порядок їх дослідження. Суд визнав за необхідне дослідити всі докази та обставини, що підлягають встановленню у кримінальному провадженні, а саме допитати обвинувачених, потерпілих, свідків, дослідити долучені документи, висновки експертів та інші докази по справі.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винним в скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та щиро розкаявся. ОСОБА_4 суду показав, що 05.06.2016 року в обідню пору разом із ОСОБА_6 прийшли до домогосподарства Скрипчинського Костянтина в місті Радивилів Рівненської області. Зайшовши на подвір`я даного господарства, вони постукали по вхідних дверях, але в будинку нікого не було. Знаючи де знаходяться ключі від будинку (так як раніше вони були у даному господарстві), взяли їх в приміщенні літньої кухні, та зайшли в будинок. З приміщення будинку вони забрали золотий кулончик, срібний ланцюжок, пляшку шампанського та пляшку горілки. Перебуваючи у будинку, вони їли банани та морозиво. В подальшому, золотий кулон вони здали в ломбард у місті Броди, шампанське та горілку вжили. Срібний ланцюжок бабуся ОСОБА_4 повернула власникам ОСОБА_13 та ОСОБА_8

07.11.2016 року, зі слів ОСОБА_4 , вони із ОСОБА_6 біля 10 години ранку приїхали в місто Радивилів із селища Демидівка Рівненської області. В той день вони вживали спиртне, але коли вчиняли крадіжку акумулятора та автомобіля то були у тверезому стані. В подальшому, в нічну пору доби того ж дня, вони разом із ОСОБА_6 прийшли до домогосподарства ОСОБА_10 в місті Радивилів Рівненської області. На подвір`ї даного господарства знаходився відкритий автомобіль ВАЗ 21063, ключ від якого був у замку запалювання. Так як автомобіль неможливо було завести, то застосовуючи силу, відбуксували його із подвір`я на вулицю на відстань приблизно триста метрів. З метою завести двигун автомобіля, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 пішли в господарство ОСОБА_9 та зняли із автомобіля «Ауді» акумулятор. Надалі, вони встановили даний акумулятор на ВАЗ 21063, завели двигун і поїхали з місця події. Ранком 08.11.2016 року його та ОСОБА_6 , коли вони спали в даному автомобілі, затримали працівники поліції біля заправочної станції в місті Радивилів.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав себе винним в скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та щиро розкаявся. ОСОБА_6 суду показав, що будучи у нетверезому стані, в обідню пору доби 05.06.2016 року він разом із ОСОБА_4 прийшов до господарства ОСОБА_13 в місті Радивилів. Господарство ОСОБА_13 знаходиться неподалік місця проживання ОСОБА_6 .Взявши в приміщенні літньої кухні ключі, вони проникли у будинок. В одній із кімнат будинку на шафі вони виявили пляшку шампанського та пляшку горілки, які вжили. Також, вони забрали золотий кулончик та срібний ланцюжок. . В подальшому, золотий кулон вони здали в ломбард у місті Броди, а срібний ланцюжок був повернутий власникам. Також, ОСОБА_6 підтвердив, що сам особисто повернув Скрипчинському Кості «брелок» для ключів із черепашкою, якого він взяв у його будинку.

Обвинувачений ОСОБА_6 також показав суду, що обставин викрадення ним спільно із ОСОБА_12 автомобіля та акумулятора вночі 07.11.2016 року він не пам`ятає, так як напередодні вони вжили багато спиртного. Він пам`ятає тільки, що в ту ніч йшов дощ і ранком 08.11.2016 року його та ОСОБА_4 , коли вони спали у викраденому автомобілі, затримали працівники поліції біля заправочної станції в місті Радивилів. При цьому, ОСОБА_6 вказав, що показання обвинуваченого ОСОБА_4 щодо вчинення крадіжки акумулятора та угону автомобіля, можуть відповідати дійсності. Під час судового розгляду справи, обвинувачений ОСОБА_6 змінив свої показання, та вказав, що викрадення акумулятора та автомобіля спільно з ОСОБА_4 він вчиняв у тверезому стані.

Потерпіла ОСОБА_8 суду показала, що проживає в АДРЕСА_3 .Відносини з обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у неї нормальні. Зі слів потерпілої, ранком 05.06.2016 року вона разом із чоловіком поїхала із свого господарства на весілля у Здолбунівський район Рівненської області. Коли вони вранці 06.06.2016 року повернулися додому, то виявили, що в літній кухні відсутній ключ від будинку. Вхідні двері до будинку були відкриті. Свідок ОСОБА_8 виявила, що із будинку зникли срібний ланцюжок, золотий кулончик, пляшка шампанського та пляшка горілки. Потім бабуся обвинуваченого ОСОБА_4 повідомила їм, що її внук був у будинку та викрав речі. Даний факт визнав і особисто обвинувачений ОСОБА_4 . Викрадений срібний ланцюжок її чоловікові ОСОБА_13 повернув обвинувачений ОСОБА_6 . Потерпіла ОСОБА_8 на даний момент немає претензій до обвинуваченого ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , спричинені їй збитки повністю відшкодовані. ОСОБА_8 , як потерпіла, просить суворо не карати обвинувачених.

Свідок ОСОБА_13 суду показав, що проживає в АДРЕСА_3 .Потерпіла ОСОБА_8 є його дружиною, відносини між ними нормальні.З обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_6 свідок знайомий, відносини між ними також нормальні. Раніше, до вчинення крадіжки з їх будинку, до нього в господарство приходив обвинувачений ОСОБА_6 для спілкування. Напередодні свідок ОСОБА_13 нікому не говорив про те, що ранком 05.06.2016 року він разом із дружиною поїде із свого господарства на весілля у Здолбунівський район Рівненської області. Коли вони вранці 06.06.2016 року повернулися додому, то виявили, що із будинку зникли срібний ланцюжок, золотий кулончик, пляшка шампанського та пляшка горілки. Також, із будинку зник брелок для ключів із черепашкою, якого йому в подальшому повернув особисто обвинувачений ОСОБА_6 . Останній особисто йому говорив, що вони з ОСОБА_4 вчинили крадіжку у їх будинку. В господарстві ОСОБА_6 йому повернули срібний ланцюжок.

Допитаний як свідок ОСОБА_10 показав, що проживає в АДРЕСА_5 , відносини із обвинуваченими та потерпілими по справі у нього нормальні. Свідок ОСОБА_10 раніше візуально знав як обвинуваченого ОСОБА_4 так і обвинуваченого ОСОБА_6 Автомобіль НОМЕР_3 , який обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_6 викрали із його господарства 07.11.2016 року, належить його швагру ОСОБА_11 . Даний автомобіль ОСОБА_10 взяв у тимчасове користування. Коли свідок ОСОБА_10 виявив пропажу автомобіля, то повідомив про це ОСОБА_11 та в поліцію.

Допитавши обвинувачених, потерпілу та свідків, дослідивши документи, висновки експертів та інші докази, з`ясувавши питання, що вирішуються при ухваленні вироку, суд вважає доведеною у ході судового розгляду винуватість ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України,- таємне викрадення чужого майна(крадіжка), поєднана з проникненням у житло, вчинена повторно за попередньою змовою групою осіб;ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України,- таємне викрадення чужого майна(крадіжка), вчинена повторно за попередньою змовою групою осіб;ч.2 ст.289 Кримінального кодексу України,- незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб та винуватість ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України,- таємне викрадення чужого майна(крадіжка), поєднана з проникненням у житло, вчинена повторно за попередньою змовою групою осіб;ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України,- таємне викрадення чужого майна(крадіжка), вчинена повторно за попередньою змовою групою осіб;ч.2 ст.289 Кримінального кодексу України,- незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб

Відповідно до письмового витягу з кримінального провадження №0000268, до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.06.2016 року було внесено відомості про те, що в період часу із 10.00 години 05.06.2016 року по 07.00 годину 06.06.2016 року із житлового будинку АДРЕСА_3 були викрадені грошові кошти, золотий кулон, срібний ланцюжок та інші речі, які належать ОСОБА_8 (а.с.1том №2).

06.06.2016 року потерпіла ОСОБА_8 звернулася до відділення поліції із письмовою заявою про притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які вчинили крадіжку її особистих речей у будинку АДРЕСА_3 (а.с 11,12 том №2).

Із дослідженого судом протоколу огляду житла від 06 червня 2016 року та фототаблиці до нього встановлено, що місцем вчинення обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України, є житловий будинок АДРЕСА_3 . Згідно до ч.1 ст.237 Кримінального процесуального кодексу України, під час проведення даної слідчої дії слідчим зафіксовані обставини вчинення кримінального правопорушення та відсутність у будинку особистих речей потерпілої ОСОБА_8 (а.с. 14-29 том №2).

Згідно протоколів огляду речей від 10.08.2016 року та 10.09.2016 року, постанови слідчого від 10.09.2016 року, речовими доказами по справі визнані срібний ланцюжок, брелок у формі черепашки та ключ до врізного замка з брелком у вигляді морської ракушки, які були повернуті потерпілій ОСОБА_8 обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (а.с.51-58 том №2). Обставини повернення викрадених речей потерпілій обвинуваченими ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та їх рідними, підтвердили під час допиту в судовому засіданні як сама потерпіла ОСОБА_8 так і свідок ОСОБА_13 .

Відповідно до офіційних письмових довідок фізичних осіб-підприємців, загальна вартість викрадених обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_6 особистих речей потерпілої ОСОБА_8 на момент вчинення ними кримінального правопорушення (05.06.2016 року) становить 2 472 гривні (а.с.45-50,123 том №2).

Винність обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України, підтверджується і іншими дослідженими в ході судового розгляду справи доказами, а саме письмовим рапортом працівника поліції щодо причетності обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 до вчинення крадіжки, письмовою розпискою потерпілої ОСОБА_8 від 15.09.2016 року про отримання нею від слідчого срібного ланцюжка, брелка у формі черепашки та ключа до врізного замка з брелком у вигляді морської ракушки (а.с.59, 69 том №2).

Крім того, відповідно до письмового витягу №1 та №2 з кримінального провадження №0000483, до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.11.2016 року та 08.11.2016 року було внесено відомості про те, що в ніч із 6 на 7 листопада 2016 року в господарстві ОСОБА_10 в АДРЕСА_6 невідомі особи заволоділи автомобілем марки ВАЗ 2106,1986 року випуску, який належав ОСОБА_11 . В той же період часу, в господарстві ОСОБА_9 в АДРЕСА_4 , було вчинено крадіжку акумуляторної батареї марки «ИСТОК 6СТ-60» із автомобіля марки марки «Ауді 100» державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.1,2,16,89 том №5).

26.01.2017 року вищевказане кримінальне провадження було об`єднано судом із матеріалами кримінального провадження №0000268 від 06.06.2016 року (а.с.1 том №6).

08.11.2016 року потерпілий ОСОБА_9 звернувся до органів поліції із письмовою заявою про притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які вчинили крадіжку акумуляторної батареї марки «ИСТОК 6СТ-60» із належного йому автомобіля марки «Ауді 100» (а.с.99 том №5)

07.11.2016 року потерпілий ОСОБА_11 звернувся до відділення поліції із письмовою заявою про притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які незаконно заволоділи його автомобілем марки ВАЗ 2106,1986 року випуску (а.с 24 том №5).

Із досліджених судом протоколів огляду житла від 08 листопада 2016 року та 07.11.2016 року встановлено, що місцем вчинення обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 та ч.2 ст.289 Кримінального кодексу України, є житлові будинки в місті Радивилів Рівненської області. Згідно до ч.1 ст.237 Кримінального процесуального кодексу України, під час проведення даної слідчої дії слідчим зафіксовані обставини вчинених кримінальних правопорушень та відсутність у домогосподарствах ОСОБА_9 та ОСОБА_10 акумуляторної батареї та автомобіля марки ВАЗ 2106 1986 року випуску (а.с. 17-23,90-98 том №5).

Відповідно до протоколу огляду місцевості та речей від 07.11.2016 року, о 8 годині ранку на автодорозі в напрямку із міста Радивилова в село Крупець Радивилівського району Рівненської області було виявлено автомобіль ВАЗ 21063, 1986 року випуску державний номерний знак НОМЕР_2 , належний ОСОБА_11 . В салоні автомобіля були виявлені обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .Під час огляду транспортного засобу слідчим було вилучено документи на ім`я ОСОБА_10 та акумуляторну батарею марки «ИСТОК 6СТ-60» (а.с.28-46 том №5).

Згідно висновків експертів №б/н від 18.11.2016 року та №3.3-143/16 від 17.11.2016 року, за наслідками проведених судових автотоварознавчих експертиз вартість бувшої у використанні акумуляторної батареї «ИСТОК 6СТ-60» станом на 07.11.2016 рік становить 218 гривень. Вартість автомобіля «ВАЗ 21063» реєстраційний номер НОМЕР_2 1986 року випуску станом на 07.11.2016 рік складала 18 954 гривні(а.с.62-67,109-119 том №5).

Потерпілі у даному кримінальному провадженні ОСОБА_9 та ОСОБА_11 звернулися до суду із письмовими заявами щодо проведення судового розгляду справи у їх відсутність. Свою відсутність мотивували особистими сімейними обставинами та станом здоров`я. Як ОСОБА_9 так і ОСОБА_11 , будь-яких матеріальних претензій до обвинувачених не мають, на суворості покарання щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не наполягають (а.с.54,55 том № 4). Керуючись нормами ст.325 Кримінального процесуального кодексу України, суд прийшов до висновку про можливість з`ясування обставин справи за відсутності потерпілих по справі.

Винність обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.289 Кримінального кодексу України підтверджується і іншими доказами, а саме письмовою розпискою потерпілого ОСОБА_11 від 29.11.2016 року про отримання ним від слідчого належного йому автомобіля«ВАЗ 21063» реєстраційний номер НОМЕР_2 1986 року випуску, письмовою розпискою потерпілого ОСОБА_9 від 08.11.2016 року про отримання ним від слідчого, акумуляторної батареї «ИСТОК 6СТ-60», письмовим рапортом працівника поліції ОСОБА_14 , (а.с.68,88,106том №5).

Дослідженні судом вищевказані докази, сторонами кримінального провадження та потерпілими не оспорювалися, є такими, що зібрані у відповідності до вимог діючого кримінального процесуального кодексу та підтверджують винуватість обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у вчиненні ними кримінальних правопорушень, передбаченого ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.1 ст.289 Кримінального кодексу України.

Судом досліджено висновок судової дактилоскопічної експертизи №1.3-871/16 від 23.11.2016 року. У відповідності до норм ст.85 Кримінального процесуального кодексу України, даний висновок експерта є неналежним доказом, так як не підтверджує наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для даного кримінального провадження та підлягають доказуванню (а.с.74-85 том №5).

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України, у відповідності з ч.1 ст.65 Кримінального кодексу України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України, вчинений обвинуваченим ОСОБА_4 злочин, передбачений ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України, відноситься до категорії тяжких.

Із досліджених судом документів встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 є раніше судимим. Так, 20.12.2013 року вироком Радивилівського районного суду Рівненської області ОСОБА_4 визнаний винним за ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75, п.п.2,3 ч.1 ст.76 Кримінального кодексу України ОСОБА_4 звільнений від відбування покарання із встановленням іспитового строку 1 рік 6 місяців.12.10.2015 року вироком Бродівського районного суду Рівненської області ОСОБА_4 визнаний винним за ч.2 ст.185, ч.1 ст.357 Кримінального кодексу України, із застосуванням ст.69, ч.1 ст.70 Кримінального кодексу України йому призначено покарання у виді штрафу у розмірі двісті неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 гривень (а.с.79-102 том №2, а.с. 47 том №6, а.с.147,161,162,167том №5).

Обвинувачений ОСОБА_4 у лікарів нарколога та психіатра на диспансерному обліку не перебуває (а.с.78 том №2).

За місцем реєстрації проживання в місті Радивилів Рівненської області, обвинувачений ОСОБА_4 характеризується як особа, що не приймає участі в громадському житті міста. При цьому, до відповідальності адміністративною комісією міськвиконкому не притягувався, скарг та зауважень відносно ОСОБА_4 до Радивилівської міської Ради не надходило (а.с.76,77 том №2, а.с.143 том №5). Вважаючи на відсутність негативної інформації щодо обвинуваченого ОСОБА_4 у дослідженій судом письмовій характеристиці його як особи, суд приходить до висновку, що за місцем проживання він характеризується з позитивної сторони.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України , у відповідності до п. п. 1,2 ч.1 ст.66 Кримінального кодексу України, є його щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку та усунення заподіяної шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України , у відповідності до ч.1 ст.67 Кримінального кодексу України, судом не встановлено.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 , за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України, суд керується вимогами ч.ч.1,2 ст.65,69-1 Кримінального кодексу України про те, що особі , яка вчинила злочин, призначається покарання у межах, встановлених у санкції частини статті Особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин і дане покарання має бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, вважаючи на обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , передбачені п. п. 1,2 ч.1 ст.66 Кримінального кодексу України та відсутність обставин, що обтяжують його покарання, беручи до уваги визнання обвинуваченим вини, строк покарання за вчинений ОСОБА_4 злочин, передбачений ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України, не може перевищувати двох третин максимального строку найбільш суворого покарання, передбаченого санкцією цієї статі.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання та інші фактичні обставини справи, суд вважає, що ОСОБА_4 , для виправлення та попередження нових злочинів, необхідно призначити покарання у межах санкції частини 3 статті 185 Кримінального кодексу України у вигляді позбавлення волі.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України, у відповідності з ч.1 ст.65 Кримінального кодексу України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України, вчинений обвинуваченим ОСОБА_4 злочин, передбачений ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України, відноситься до категорії середньої тяжкості.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України , у відповідності до п. п. 1,2 ч.1 ст.66 Кримінального кодексу України, є його щире каяття та усунення заподіяної шкоди.

Обставиною, яка обтяжуює покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України , у відповідності до п.6 ч.1 ст.67 Кримінального кодексу України суд визнає вчинення ним злочину щодо особи похилого віку. Потерпілим від вчиненого обвинуваченим ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України, є ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.99,100,103 том №5).

Суд не визнає обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_4 рецидив злочину та вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Кваліфікуючою ознакою вчиненого обвинуваченим ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України, є повторність. Виходячи зі змісту ст.ст.32-35,67 Кримінального кодексу України, повторність є різновидом рецидиву злочину. Відповідно до ч.4 ст.67 Кримінального кодексу України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

Дослідженні судом документи, а саме письмовий чек щодо застосування алкотестера Alcotest Drager 6810 та письмовий висновок результатів медичного огляду з метою виявлення алкогольного сп`яніння, підтверджують що о 9 годині 30 хвилин 07.11.2016 року обвинувачений ОСОБА_4 був у стані алкогольного сп`яніння (а.с.180 том №5). Стороною обвинувачення не надано доказів, які б підтверджували обставини перебування обвинуваченого ОСОБА_4 у стані алкогольного сп`яніння під час викрадення акумуляторної батареї у потерпілого ОСОБА_9 у ніч з 6 на 7 листопада 2016 року у місті Радивилів Рівненської області. Первинні показання обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про вчинення злочину у стані сп`яніння(які в подальшому були ними заперечені) не можуть бути підставою для підтвердження даного факту.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 , за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України, суд керується вимогами ч.ч.1,2 ст.65,69-1 Кримінального кодексу України про те, що особі , яка вчинила злочин, призначається покарання у межах, встановлених у санкції частини статті Особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин і дане покарання має бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання та інші фактичні обставини справи, суд вважає, що ОСОБА_4 , для виправлення та попередження нових злочинів, необхідно призначити покарання у межах санкції частини 2 статті 185 Кримінального кодексу України у вигляді позбавлення волі.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 Кримінального кодексу України, у відповідності з ч.1 ст.65 Кримінального кодексу України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України, вчинений обвинуваченим ОСОБА_4 злочин, передбачений ч.2 ст.289 Кримінального кодексу України, відноситься до категорії тяжких.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 Кримінального кодексу України, суд бере до уваги обставину, яка характеризує його як особу схильну до вчинення кримінальних правопорушень. Так, в період іспитового строку за вироком Радивилівського районного суду Рівненської області від 20.12.2013 року, ОСОБА_4 було вчинено злочини, передбачені ч.2 ст.185, ч.1 ст.357 Кримінального кодексу України. При призначенні покарання ОСОБА_4 за вчинені в період іспитового строку злочини, суд, застосувавши норми ст.69 Кримінального кодексу України, перейшов до більш м`якого основного виду покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 не є власником рухомого та нерухомого майна(а.с.149-154 том №5)

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.289 Кримінального кодексу України , у відповідності до п. п. 1,2 ч.1 ст. 66 Кримінального кодексу України, є його щире каяття та усунення заподіяної шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.289 Кримінального кодексу України , у відповідності до ч.1 ст. 66 Кримінального кодексу України, судом не встановлено.

Суд не визнає обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_4 рецидив злочину та вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Кваліфікуючою ознакою вчиненого обвинуваченим ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч.2 ст.289 Кримінального кодексу України, є повторність. Виходячи зі змісту ст.ст.32-35,67 Кримінального кодексу України, повторність є різновидом рецидиву злочину. Відповідно до ч.4 ст.67 Кримінального кодексу України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

Дослідженні судом письмові документи підтверджують що о 9 годині 30 хвилин 07.11.2016 року обвинувачений ОСОБА_4 був у стані алкогольного сп`яніння (а.с.180 том №5). Стороною обвинувачення не надано доказів, які б підтверджували обставини перебування обвинуваченого ОСОБА_4 у стані алкогольного сп`яніння під час незаконного заволодіння ним спільно з ОСОБА_6 автомобілем ВАЗ 2106 у домогосподарстві ОСОБА_10 у ніч з 6 на 7 листопада 2016 року у місті Радивилів Рівненської області.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 , за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.289 Кримінального кодексу України, суд керується вимогами ч.ч.1,2 ст.65,69-1 Кримінального кодексу України про те, що особі , яка вчинила злочин, призначається покарання у межах, встановлених у санкції частини статті Особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин і дане покарання має бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, вважаючи на обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , передбачені п. п. 1,2 ч.1 ст.66 Кримінального кодексу України та відсутність обставин, що обтяжують його покарання, беручи до уваги визнання обвинуваченим вини, строк покарання за вчинений ОСОБА_4 злочин, передбачений ч.2 ст.289 Кримінального кодексу України, не може перевищувати двох третин максимального строку найбільш суворого покарання, передбаченого санкцією цієї статі.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання та інші фактичні обставини справи, суд вважає, що ОСОБА_4 , для виправлення та попередження нових злочинів, необхідно призначити покарання у межах санкції частини 2 статті 289 Кримінального кодексу України у вигляді позбавлення волі без конфіскації належного обвинуваченому майна.

20.12.2013 року вироком Радивилівського районного суду Рівненської області ОСОБА_4 визнаний винним за ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75, п.п.2,3 ч.1 ст.76 Кримінального кодексу України ОСОБА_4 звільнений від відбування покарання із встановленням іспитового строку 1 рік 6 місяців. Іспитовий строк встановлений ОСОБА_4 за вищевказаним вироком закінчився 20.06.2015 року. Ухвалами Демидівського районного суду Рівненської області від 23.07.2015 року та 23.12.2015 року клопотання посадових осіб кримінально-виконавчої інспекції про звільнення від відбування покарання ОСОБА_4 за вищевказаним вироком залишено без задоволення(а.с.98-101 том №2,а.с.47 том №6). Суду не було надано учасниками судового провадження документів, які б свідчили про звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання чи про направлення його для відбування призначеного покарання за вироком Радивилівського районного суду Рівненської області від 20.12.2013 року.

Згідно п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», у випадках вчинення особою, звільненою від відбування покарання звипробуванням, нового злочину після закінчення іспитового строку суди повинні долучати до справи копію судового рішення про звільнення засудженого від призначеного покарання або про направлення його для відбування останнього. Якщо таке рішення не ухвалювалося, суд при розгляді справи про новий злочин не вправі призначати покарання за сукупністю вироків.
Таким чином, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , необхідно керуватися ст.70 Кримінального кодексу України щодо призначення покарання за сукупністю злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України, у відповідності з ч.1 ст.65 Кримінального кодексу України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України, вчинений обвинуваченим ОСОБА_6 , злочин, передбачений ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України, відноситься до категорії тяжких.

Із досліджених судом документів встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 є раніше судимим. Так, 20.12.2013 року вироком Радивилівського районного суду Рівненської області ОСОБА_6 визнаний винним за ч.1 ст.309, ч.2 ст.309,ч.1 ст.317, ч.3 ст.185, ч.2 ст.307 Кримінального кодексу України, із застосуванням ст.69, ч.1 ст.70 Кримінального кодексу України йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75, п.п.2,3,4 ч.1 ст.76 Кримінального кодексу України ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання із встановленням іспитового строку 3 роки. 25.11.2014 року вироком Радивилівського районного судуРівненської області ОСОБА_6 визнаний винним за ч.2 ст.186 Кримінального кодексу України, із застосуванням ст.ст.69, ч.2 ст.72 Кримінального кодексу України йому призначено покарання у виді штрафу у розмірі ста п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2 700 гривень. 12.10.2015 року вироком Бродівського районного суду Рівненської області ОСОБА_6 визнаний винним за ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України, із застосуванням ст.ст.69, 72 Кримінального кодексу України йому призначено покарання у виді штрафу у розмірі двісті неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 гривень( а.с.79-102,111 том №2, а.с.160,162,167-171том №5).

Обвинувачений ОСОБА_6 у лікарів нарколога та психіатра на диспансерному обліку не перебуває (а.с.110 том №2).

За місцем реєстрації проживання в місті Радивилів Рівненської області, обвинувачений ОСОБА_6 характеризується як особа, що не приймає участі в громадському житті міста, нетактовний та агресивний до громадян. При цьому, до відповідальності адміністративною комісією міськвиконкому ОСОБА_6 не притягувався (а.с.107,108 том №2, а.с.144 том №5). У письмовій характеристиці з місця проживання ОСОБА_6 не вказано, в яких конкретно діях виражалася його нетактовність та агресивність до жителів міста. Суд приходить до висновку, що вказані у письмовій характеристиці риси характеру обвинуваченого ОСОБА_6 ( нетактовність та агресивність), у відповідності до ст.85 Кримінального процесуального кодексу України, є неналежними доказами щодо підтвердження його характеру як конкретної особи.

ОСОБА_6 є батьком малолітньої дитини (а.с.109 том №2, а.с.157 том №5)

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України , у відповідності до п. п. 1,2 ч.1 ст.66 Кримінального кодексу України, є його щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку та усунення заподіяної шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України , у відповідності до ч.1 ст.67 Кримінального кодексу України судом не встановлено.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 , за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України, суд керується вимогами ч.ч.1,2 ст.65,69-1 Кримінального кодексу України про те, що особі , яка вчинила злочин, призначається покарання у межах, встановлених у санкції частини статті Особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин і дане покарання має бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, вважаючи на обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , передбачені п. п. 1,2 ч.1 ст.66 Кримінального кодексу України та відсутність обставин, що обтяжують його покарання, беручи до уваги визнання обвинуваченим вини, строк покарання за вчинений ОСОБА_6 злочин, передбачений ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України, не може перевищувати двох третин максимального строку найбільш суворого покарання, передбаченого санкцією цієї статі.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання та інші фактичні обставини справи, суд вважає, що ОСОБА_6 , для виправлення та попередження нових злочинів, необхідно призначити покарання у межах санкції частини 3 статті 185 Кримінального кодексу України у вигляді позбавлення волі.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України, у відповідності з ч.1 ст.65 Кримінального кодексу України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України, вчинений обвинуваченим ОСОБА_6 злочин, передбачений ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України, відноситься до категорії середньої тяжкості.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України , у відповідності до п. п. 1,2 ч.1 ст.66 Кримінального кодексу України, є його щире каяття та усунення заподіяної шкоди.

Обставиною, яка обтяжуює покарання обвинуваченому ОСОБА_6 за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України , у відповідності до п.6 ч.1 ст.66 Кримінального кодексу України суд визнає вчинення ним злочину щодо особи похилого віку. Потерпілим від вчиненого обвинуваченим ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України, є ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.99,100,103 том №5).

Суд не визнає обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_6 рецидив злочину та вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Кваліфікуючою ознакою вчиненого обвинуваченим ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України, є повторність. Виходячи зі змісту ст.ст.32-35,67 Кримінального кодексу України, повторність є різновидом рецидиву злочину. Відповідно до ч.4 ст.67 Кримінального кодексу України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

Дослідженні судом документи, а саме письмовий чек щодо застосування алкотестера Alcotest Drager 6810 та письмовий висновок результатів медичного огляду з метою виявлення алкогольного сп`яніння, підтверджують що о 9 годині 30 хвилин 07.11.2016 року обвинувачений ОСОБА_6 був у стані алкогольного сп`яніння (а.с.181 том №5). Стороною обвинувачення не надано доказів, які б підтверджували обставини перебування обвинуваченого ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння під час викрадення акумуляторної батареї у потерпілого ОСОБА_9 у ніч з 6 на 7 листопада 2016 року у місті Радивилів Рівненської області. Первинні показання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_4 про вчинення злочину у стані сп`яніння(які в подальшому були ними заперечені) не можуть бути підставою для підтвердження даного факту.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 , за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України, суд керується вимогами ч.ч.1,2 ст.65 Кримінального кодексу України про те, що особі , яка вчинила злочин, призначається покарання у межах, встановлених у санкції частини статті Особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин і дане покарання має бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання та інші фактичні обставини справи, суд вважає, що ОСОБА_6 , для виправлення та попередження нових злочинів, необхідно призначити покарання у межах санкції частини 2 статті 185 Кримінального кодексу України у вигляді позбавлення волі.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 Кримінального кодексу України, у відповідності з ч.1 ст.65 Кримінального кодексу України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України, вчинений обвинуваченим ОСОБА_6 злочин, передбачений ч.2 ст.289 Кримінального кодексу України, відноситься до категорії тяжких.

Обвинувачений ОСОБА_6 не є власником рухомого та нерухомого майна(а.с.149-154 том №5).

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.289 Кримінального кодексу України , у відповідності до п. п. 1,2 ч.1 ст.66 Кримінального кодексу України, є його щире каяття та усунення заподіяної шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.289 Кримінального кодексу України, у відповідності до ч.1 ст.67 Кримінального кодексу України судом не встановлено.

Суд не визнає обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_6 рецидив злочину та вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Кваліфікуючою ознакою вчиненого обвинуваченим ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.2 ст.289 Кримінального кодексу України, є повторність. Виходячи зі змісту ст.ст.32-35,67 Кримінального кодексу України, повторність є різновидом рецидиву злочину. Відповідно до ч.4 ст.67 Кримінального кодексу України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

Дослідженні судом письмові документи підтверджують що о 9 годині 20 хвилин 07.11.2016 року обвинувачений ОСОБА_6 був у стані алкогольного сп`яніння (а.с.181 том №5). Стороною обвинувачення не надано доказів, які б підтверджували обставини перебування обвинуваченого ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння під час незаконного заволодіння ним, спільно з ОСОБА_4 , автомобілем ВАЗ 2106 у домогосподарстві ОСОБА_10 у ніч з 6 на 7 листопада 2016 року у місті Радивилів Рівненської області.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 , за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.289 Кримінального кодексу України, суд керується вимогами ч.ч.1,2 ст.65,69-1 Кримінального кодексу України про те, що особі , яка вчинила злочин, призначається покарання у межах, встановлених у санкції частини статті Особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин і дане покарання має бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, вважаючи на обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , передбачені п. п. 1,2 ч.1 ст.66 Кримінального кодексу України та відсутність обставин, що обтяжують його покарання, беручи до уваги визнання обвинуваченим вини, строк покарання за вчинений ОСОБА_6 злочин, передбачений ч.2 ст.289 Кримінального кодексу України, не може перевищувати двох третин максимального строку найбільш суворого покарання, передбаченого санкцією цієї статі.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання та інші фактичні обставини справи, суд вважає, що ОСОБА_6 , для виправлення та попередження нових злочинів, необхідно призначити покарання у межах санкції частини 2 статті 289 Кримінального кодексу України у вигляді позбавлення волі без конфіскації належного обвинуваченому майна.

Призначаючи остаточне покарання ОСОБА_6 , суд бере до уваги встановлені обставини про те, що вироком Радивилівського районного суду Рівненської області від 20.12.2013 року ОСОБА_6 визнаний винним за ч.1 ст.309, ч.2 ст.309,ч.1 ст.317, ч.3 ст.185, ч.2 ст.307 Кримінального кодексу України, із застосуванням ст.69, ч.1 ст.70 Кримінального кодексу України йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75, п.п.2,3,4 ч.1 ст.76 Кримінального кодексу України ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання із встановленням іспитового строку 3 роки (а.с.167 том №5).

Таким чином, суд робить висновок про те, що ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.289 Кримінального Кодексу України, в період іспитового строку. При призначенні остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , необхідно керуватися ст.ст. 70,71,78 Кримінального кодексу України.

Ухвалою суду від 07.11.2016 року відносно обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.27.12.2016 року судом було продовжено тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 до 13 години 30 хвилин 24 лютого 2017 року (а.с. 110 том №1,а.с.46 том №3). Підстав для зміни даного запобіжного заходу судом не встановлено.

Ухвалою суду від 07.11.2016 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.27.12.2016 року судом було продовжено тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 до 14 години 30 хвилин 24 лютого 2017 року (а.с. 114 том №1,а.с.52 том №3).

Підстав для зміни даного запобіжного заходу судом не встановлено.

Цивільний позов по справі не заявлявся, підстав для застосування відносно юридичних осіб заходів кримінально - правового характеру немає.

Судом було досліджено довідки судових експертів Рівненського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України про витрати на проведення судових експертиз в даному кримінальному провадженні в сумі 1407 гривень 36 копійок (а.с.61,73 том №5).

Відповідно до ч.2 ст. 124 Кримінального процесуального кодексу України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Під час досудового розслідування по даному кримінальному провадженню речовими доказами по справі були визнані срібний ланцюжок, брелок у формі черепашки, ключ до врізного замка з брелком у вигляді морської ракушки, посвідчення водія № НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_10 , поліс обвязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів №8650010 на імя ОСОБА_10 , технічний паспорт автомобіля серії НОМЕР_5 , акумуляторна батарея марки «ИСТОК» 450 А 12В білого кольору, автомобіль марки ВАЗ 21063 1986 року випуску бежевого кольору державний номерний знак НОМЕР_2 , дві пачки з під сигарет з написом «Мальборо», пакети експертної служби №2177496, №2177500 з об`єктами дослідження (а.с.58 том№2,а.с.47,86 том №5).

Відповідно до ч.9 ст.100 Кримінального процесуального кодексу України, майно, яке було об`єктом кримінального правопорушення повертається законним володільцям, а яке немає ніякої цінності знищується.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 84-89, 100, 124, 369-371, 373-374 Кримінального процесуального кодексу України, ст.ст.12, 65, 66, 67, 69-1, 70, 71, 78, 185, 289 Кримінального кодексу України, -

З А С У Д И В:
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації належного йому майна .

Керуючись ч.ч.1,2 ст.70 Кримінального кодексу України, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання, за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації належного йому майна.

Початок строку відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_4 обчислювати з моменту застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме з 16 години 27 хвилин 07 листопада 2016 року.

На підставі ч.5 ст.72 Кримінального кодексу України, зарахувати обвинуваченому ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

До набрання обвинувальним вироком законної сили, залишити без змін застосований відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання його під вартою.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави витрати на залучення експертів в сумі 703( сімсот три) гривні 68 (шістдесят вісім) копійок.

Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації належного йому майна .

Керуючись ч.ч.1,2 ст.70 Кримінального кодексу України, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання, за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації належного йому майна.

На підставі ч.3 ст.78, ст.71 Кримінального кодексу України до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком Радивилівського районного суду Рівненської області від 20.12.2013 року та призначити ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців без конфіскації належного йому майна.

Початок строку відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_6 обчислювати з моменту застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме з 17 години 45 хвилин 07 листопада 2016 року.

На підставі ч.5 ст.72 Кримінального кодексу України, зарахувати обвинуваченому ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

До набрання обвинувальним вироком законної сили, залишити без змін застосований відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання його під вартою.

Стягнути з ОСОБА_6 в дохід держави витрати на залучення експертів в сумі 703( сімсот три) гривні 68 (шістдесят вісім) копійок.

Речові докази по справі, а саме: срібний ланцюжок, брелок у формі черепашки, ключ до врізного замка з брелком у вигляді морської ракушки, повернути потерпілій ОСОБА_8 .

Речовий доказ по справі, а саме: акумуляторна батарея марки «ИСТОК» 450 А 12В білого кольору, повернути потерпілому ОСОБА_9 .

Речовий доказ по справі, а саме: автомобіль марки ВАЗ 21063 1986 року випуску бежевого кольору державний номерний знак НОМЕР_2 повернути потерпілому ОСОБА_11 .

Речові докази по справі, а саме: дві пачки з під сигарет з написом «Мальборо», пакети експертної служби №2177496, №2177500 з об`єктами дослідження знищити.

Вирок може бути оскаржено до судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Рівненської області через Демидівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення тридцятиденного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку, не пізніше наступного дня після ухвалення, надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1