Справа № 175/1785/16-к
Провадження № 1-кп/175/76/16
Вирок

Іменем України

24 січня 2017 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю сторін:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське кримінальне провадження № 0000828 відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Димитров Донецької області, громадянина України, ІПН НОМЕР_1 , з повною середньою освітою, неодруженого, працюючого водієм у ФОП « ОСОБА_6 », зареєстрованого у гуртожитку по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

встановив:

29 березня 2016 року близько 12.30 години ОСОБА_7 , керуючи приналежним ОСОБА_8 технічно справним автомобілем «ИЖ-27175» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під`їхав до будинку АДРЕСА_3 , де зупинився.

Через деякий час, перед початком руху заднім ходом, він не переконався, що це буде безпечним і що позаду його автомобіля немає перешкод, не звернувся для забезпечення безпеки руху до інших осіб, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходився позаду на полосі його руху.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому шийки правої стегнової кістки з відносно задовільним стоянням уламків, саден на передній поверхні обох колінних суглобів і в поперековій області з переходом на сідниці, які за своїм характером відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що зумовили тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш, як 21 день).

Причиною скоєння дорожньо-транспортної пригоди послужили дії ОСОБА_11 , який грубо порушив вимоги пунктів 1.3, 1.5, 10.9 Правил дорожнього руху України, які встановлюють:

- п.1.3 - «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;

- п.1.5 - «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

- п.10.9 «Під час руху транспортного засобу задніх ходом водій не повинен створювати небезпеки або перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб».

Невиконання обвинуваченим ОСОБА_12 вимог пункту 10.9 Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди і заподіянням тілесних ушкоджень ОСОБА_13 .

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою провину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та пояснив, що 29.03.2016 року приблизно о 12.30 годині зупинився біля продуктового магазину «У Лариси», точну адресу якого не знає, розташованого у м. Підгородне, аби розвантажити ковбасу, оскільки працював торгівельним представником. Через деякий час він повернувся до автомобіля «ИЖ-27175» реєстраційний номер НОМЕР_2 та, поглянувши у дзеркала заднього виду і не побачивши там перешкод для руху, почав рухатися назад. Проїхавши 5-6 метрів, відчув поштовх, після чого одразу зупинив транспортний засіб і вийшов із салону, де побачив ОСОБА_14 , який лежав на дорозі, а поруч з ним стояв його внук і знаходився велосипед. Коли саме з`явився ОСОБА_15 на полосі його руху, він не бачив. У вчиненому щиросердно кається та просить призначити покарання у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами. Цивільний позов потерпілого в частині матеріальної шкоди не визнає, оскільки добровільно сплачені ним 29500 грн., на його думку, повністю компенсували витрати ОСОБА_14 на лікування. Вимоги потерпілого про компенсацію моральної шкоди визнає частково у розмірі 5000 грн., які також добровільно сплатив.

Провина обвинуваченого у вчиненні вказаного судом діяння підтверджується наступними доказами.

Показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який у судовому засіданні пояснив, що наприкінці березня 2016 року в обідній час, коли саме не пам`ятає, він перекотив по пішохідному переходу через автодорогу велосипед, на якому на багажнику сидів чотирирічний онук, та зупинився біля магазину «У Лариси», аби продовжити рух у запланованому напрямку. В цей час автомобіль «ИЖ» зеленого кольору був припаркований біля магазину на відстані 3-4 метрів від нього. Щойно розпочавши рух на велосипеді, приблизно через 2 секунди відчув дуже сильний удар позаду, який прийшовся в ногу, від якого він і онук упали на землю. Водій ОСОБА_7 одразу зупинився та пояснив, що не бачив його під час руху. Після цього обвинувачений відвіз онука додому, а його до лікарні. Просить стягнути з обвинуваченого на його користь 36660 грн. матеріальної шкоди, 50000 грн. моральної шкоди та 551,21 грн. судового збору, призначивши покарання, не пов`язане з обмеженням волі та з позбавленням права керування транспортними засобами.

Матеріалами кримінального провадження № 0000828, а саме:

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 29.03.2016 року, схемою та фото-таблицею до нього, із яких убачається, що ДТП відбулася на проїзній частині автодороги в районі будинку № 168 по вул. Шосейній у м. Підгородне. На момент огляду, з 15.00 години до 15.58 години, дорожнє покриття сухе. Слідів гальмування та пошкоджень автомобіля «ИЖ-27175» реєстраційний номер НОМЕР_2 не виявлено, а лише зафіксована стертість пилу на його задньому правому крилі (а.п.7-16);

- дублікатом довідки травмпункту Дніпропетровської шостої міської клінічної лікарні від 29.03.2016 року № 1044, із якої убачається, що 29.03.2016 року о 12.30 годині до лікарні звернувся ОСОБА_15 з тілесним ушкодженням у вигляді закритого перелому шийки правої стегнової кістки з відносно задовільним стоянням уламків, якому була рекомендована госпіталізація (а.п.17);
- висновком експерта № 1446е від 11-13 квітня 2016 року, з якого убачається, що у ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому шийки правої стегнової кістки з відносно задовільним стоянням уламків, саден на передній поверхні обох колінних суглобів і в поперековій області з переходом на сідниці, що спричинені від механічної дії тупих твердих предметів, якими могли бути і виступаючі частини рухомого транспортного засобу, з послідуючим падінням обстеженого на дорожнє покриття, за умов дорожньо-транспортної пригоди, і за своїм характером відносяться до середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш, як 21 день). Враховуючи характер та локалізацію виявлених у нього тілесних ушкоджень, ступень ознак їх загоєння та дані медичної документації, можливо вказати, що вони отримані незадовго до надходження на стаціонарне лікування, тобто і в термін, на який вказує обстежений та слідчий у постанові (а.п.31-33);

- висновком експерта № 5/10.1-351 від 19.04.2016 року, з якого убачається, що в даній дорожній обстановці водій ОСОБА_7 повинен був діяти згідно з вимогами п.10.9 Правил дорожнього руху України. Технічна можливість уникнути ДТП для нього визначалася виконанням вимог п.10.9 ПДР України, і у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру, що не дозволили б йому виконати їх. Дії ОСОБА_11 при заданому механізмі події не відповідали вимогам п.10.9 ПДР України, що з технічної точки зору знаходилось у причинному зв`язку з настанням події даної ДТП (а.п.38-39);

- копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 , згідно з яким автомобіль «ИЖ-27175» реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2007 року випуску, належить на праві власності ОСОБА_8 (а.п.42-43);

- речовим доказом автомобілем «ИЖ-27175» реєстраційний номер НОМЕР_2 , переданим на відповідальне зберігання ОСОБА_16 (а.п.20,21).

Оцінивши у сукупності досліджені у судовому засіданні докази, які є достовірними, допустимими й достатніми, переконавшись у правильному розумінні обвинуваченим змісту обставин інкримінованого йому діяння і добровільності його позиції, суд дійшов висновку про те, що за обставин, вказаних у обвинувальному акті (в редакції від 07 листопада 2016 року), було вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , і це кримінальне правопорушення вчинено саме ним, і його необережні дії, що виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесні ушкодження, кваліфікує за ч.1 ст.286 КК України.

При визначенні виду і міри покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини справи і особу обвинуваченого: раніше не судимий і не притягався до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем колишнього навчання, працює водієм, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують його покарання, суд визнає щиросердне каяття, повне визнання вини та добровільне часткове відшкодування заподіяної злочином шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання, суд не вбачає.

Виходячи із загальних засад призначення покарання, передбачених ст.ст.50, 65-67 КК України, враховуючи обставини справи і особу ОСОБА_11 , який вчинив з необережності злочин, віднесений ст.12 КК України до категорії невеликої тяжкості, а також думки прокурора і потерпілого щодо виду покарання, суд вважає за необхідне призначити основне покарання у виді штрафу в межах санкції ч.1 ст.286 КК України, без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, вважаючи, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Потерпілий ОСОБА_9 у судовому провадженні заявив цивільний позов про стягнення з обвинуваченого завданої йому внаслідок ДТП матеріальної та моральної шкоди в розмірі 36660 грн. і 50000 грн. відповідно.

Дослідивши надані потерпілим докази на обґрунтування позову у частині відшкодування матеріальної шкоди, суд вважає його підлягаючим частковому задоволенню з наступних підстав.
Так, відповідно до ч.1 ст.1166, ч.1 ст.1177 ЦК України майнова шкода, завдана злочином, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до оригіналів квитанцій, долучених до цивільного позову, потерпілий ОСОБА_15 витратив на лікування грошові кошти на загальну суму 39663,90 грн. (аркуші судового провадження (далі а.с.п.) 55-66).
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 долучив копії розписок про відшкодування матеріальної шкоди на загальну суму 29500 грн. (25500+2000+2000), що підтвердив потерпілий, а тому з огляду на це та позиції ОСОБА_14 , висловленій в резолютивній частині позову та при дачі показань у суді про стягнення 36660 грн. (а не 39663,90 грн.), суд зменшує суму матеріальної шкоди на 29500 грн., та вважає необхідним стягнути з обвинуваченого 7160 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди (а.с.п.146,147,176).
Його ж вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000 грн. підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно з ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав.
Така шкода, виходячи з п.1 та п.2 ч.2 ст.23 ЦК України, може проявлятися у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Згідно ч.4 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Виходячи із зазначених положень закону та обставин справи, характеру, глибини та тривалості душевних, емоційних, фізичних і моральних страждань, які переніс потерпілий у зв`язку з незаконними діями ОСОБА_11 , враховуючи принципи розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що сума у розмірі 30000 грн., на думку суду, компенсує завдану моральну шкоду. З огляду на добровільне відшкодування ОСОБА_12 5000 грн. моральної шкоди, що останній підтвердив у суді, вимоги потерпілого про стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню в розмірі 25000 грн.

Доводи захисника про відсутність правових підстав для задоволення позову щодо матеріальної шкоди у зв`язку з недоведеністю потерпілим понесених витрат на лікування у повному обсязі, суд вважає необґрунтованими, оскільки витрати на придбання медикаментів і лікарських засобів були понесені ОСОБА_17 саме у зв`язку з отриманими тілесними пошкодженнями, а не супутніми захворюваннями, в тому числі були викликані лікарськими призначеннями протидіабетичних ліків, про що прямо зазначено у медичних картах стаціонарного хворого № 03664/18 і № 13664.

Твердження захисника, з посиланням на судову практику, про відсутність правових підстав для задоволення позову щодо моральної шкоди у зв`язку з не обґрунтуванням потерпілим характеру моральної шкоди, суд вважає необґрунтованими, оскільки у суді ОСОБА_15 детально пояснив у чому полягає спричинена йому моральна шкода, що дозволяє суду визначити її розмір у грошовому еквіваленті.

На підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22.05.2015 року № 484-VIII з обвинуваченого підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 551,20 грн., сплачена потерпілим на користь держави за позовні вимоги морального характеру.
Суд вважає, що в резолютивній частині позову в частині відшкодування суми сплаченого судового збору помилково вказано 551,21 грн., оскільки відповідно до оригіналу квитанції про сплату судового збору потерпілий ОСОБА_15 сплатив 551,20 грн. (а.с.п.67).
Відповідно до ст.ст.122, 124 КПК України з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта для проведення експертизи, які складають 439,80 грн., що підтверджується довідкою Дніпропетровського НДЕКЦ МВС України (а.п.40).

Долю речових доказів, суд вирішує у відповідності зі ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.369, 374, 376 КПК України, суд -
ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.286 КК України та піддати кримінальному покаранню у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у розмірі 5100 (п`ять тисяч сто) гривень, без позбавленням права керування транспортними засобами.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь потерпілого ОСОБА_9 (ІПН НОМЕР_4 ) 7160 грн. (сім тисяч сто шістдесят гривень) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди і 25000 грн. (двадцять п`ять тисяч гривень) в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, а також судові витрати у розмірі 551,20 грн. (п`ятсот п`ятдесят одну гривню 20 копійок).

У рахунок відшкодування витрат на залучення експерта стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_1 ) 439,80 грн. на користь держави (одержувач платежу УДКСУ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська, номер рахунку 0004, МФО - 805012, , найменування установи банку - ГУДКСУ у Дніпропетровській області, призначення платежу за експертизу № 5/10.1-351 від 19.04.2016 року).

Автомобіль «ИЖ-27175» реєстраційний номер НОМЕР_2 , переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_5 по розписці від 29 березня 2016 року, після набрання вироком законної сили залишити у розпорядженні власника ОСОБА_8 чи уповноваженої ним особи.

На вирок сторонами може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд протягом 30 діб з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1