АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 211/3286/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/264/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 травня 2017 року м. Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційні скарги заступника прокурора Дніпропетровської області, потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2017 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000297, за яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, українка, громадянка України, з вищою освітою, заміжня, маюча неповнолітню дитину 2006 року народження, не працююча, проживаюча в АДРЕСА_1 , не судима,
обвинувачена у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.2 ст.190КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор - ОСОБА_9
потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11
обвинувачена - ОСОБА_8
захисник, адвокат - ОСОБА_12 .

В апеляційній скарзі заступник прокурора Дніпропетровської області. не оскаржуючи фактично встановлених судом обставин і кваліфікацію дій обвинуваченої за ч.2 ст.190 КК України, просить вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити свій вирок яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 190 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування призначеного судом покарання з випробовуванням, встановивши іспитовий строк у 2 роки. Відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган про зміну місця проживання чи роботи.
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з його невідповідністю ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції скасувати, так як призначене покарання обвинуваченій ОСОБА_8 є занадто м`яким.

За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у вироку Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2017 року ОСОБА_8 , будучи фізичною особою-підприємцем, зареєстрованим 28.02.2014р. за № 0057465 у Державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, в період листопада-грудня 2014 року, займаючи під магазин «Стефані» нежитлове приміщення по АДРЕСА_2 , з метою заволодіння чужим майном шляхом обману приймала від громадян замовлення на виготовлення меблів, не збираючись виконувати замовлення, не маючи договірних стосунків з власниками, складальниками, вантажниками та перевізниками меблів, умисно замовчувала від покупців інформацію про відсутність власних виробничих та складських приміщень для виробництва меблів і не повідомила їм інформацію про фактичну відсутність права власності на запропоновані меблі, а також про відсутність власних представницьких повноважень від офіційних виробників та постачальників меблів в Україні.

11 листопада 2014 року приблизно о 16:00 годині ОСОБА_8 в магазині »Стефані» в бесіді з ОСОБА_6 , яка зайшла до магазину з метою вибору та придбання меблів, запропонувала тій переглянути каталог із різноманітними фотографіями меблів, повідомляючи їх ціну та пропонуючи придбати будь-який товар із каталогу за найкращою вигідною ціною. При цьому ОСОБА_8 , діючи з метою незаконного заволодіння грошовими коштами, усвідомлюючи відсутність в неї можливості поставляти меблі, приховала це від замовника, ввівши таким чином в оману ОСОБА_6 , яка пообіцяла наступного дня зробити замовлення на поставку меблів.

Після цього ОСОБА_8 повідомила ОСОБА_13 , яка працювала в неї з листопада 2014р. в якості продавця консультанта, про намір ОСОБА_6 зробити замовлення на придбання меблів у магазині.

12 листопада 2014 року приблизно об 11:00 годині ОСОБА_6 з грошима в сумі 15700 гривень прийшла до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де почала домовлятися з ОСОБА_13 про заказ меблів.

В цей час ОСОБА_8 , дізнавшись в ході телефонної розмови від ОСОБА_13 , що ОСОБА_6 прибула в магазин і має бажання замовити поставку меблів, бажаючи довести свій злочинний намір на заволодіння чужим майном до кінця, повідомила останню про вартість вибраних ОСОБА_6 меблів і їх поставку за умови обов`язкової попередньої оплати частки вартості замовлених меблів та сплати решти грошових коштів після доставки меблів на склад і веліла пообіцяти ОСОБА_6 про двотижневий термін доставити у місце мешкання останньої на АДРЕСА_3 вибрану стінку «Кайман-2» вартістю 5800 гривень, комод «Токіо» вартістю 2400 гривень, куточок «Атлант» вартістю 3540 гривень, ліжко «Мова» вартістю 2110 гривень і стіл «Реал» вартістю 1880 гривень. Також вона дала вказівку ОСОБА_13 укласти письмовий договір з ОСОБА_6 від її імені, як продавця, на поставку замовлених меблів, усвідомлюючи, що вона не за яких умов не буде виконувати взяті на себе зобов`язання, заволодівши таким чином грошима ОСОБА_6 в сумі 15700 гривень.

15 січня 2015 року приблизно о 16:00 годині дня ОСОБА_8 дізнавшись, що ОСОБА_14 13.01.2015 року звернувся до Довгинцівського РВ КМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області із заявою про вчинення нею злочину у відношенні його дружини ОСОБА_6 , бажаючи уникнути кримінальної відповідальності за шахрайські дії здійснила часткове відшкодування завданих нею збитків шляхом поставки ОСОБА_6 кухонного куточка «Атлант» вартістю 3540 гривень.

13 листопада 2014 року приблизно об 11:00 годині ОСОБА_8 , знаходячись у невстановленому місці, дізналась в ході телефонної розмови від ОСОБА_13 , що ОСОБА_15 прибула до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » і виявила бажання замовити поставку меблів та, діючи повторно, з метою незаконного заволодіння грошовими коштами ОСОБА_15 , надала ОСОБА_13 вказівку укласти письмовий договір з ОСОБА_15 від її ОСОБА_8 , як продавця, на поставку замовлених меблів, усвідомлюючи, що на момент укладання цього договору вона не за яких умов не буде виконувати взяті на себе зобов`язання, оскільки не має договірних стосунків з власниками, складальниками, вантажниками та перевізниками меблів, не має власних виробничих та складських приміщень для виробництва меблів, не має права власності на запропоновані меблі, та не є представником офіційних виробників і постачальників меблів в Україні.

Після цього ОСОБА_8 повідомила ОСОБА_13 про вартість вибраних покупцем ОСОБА_15 меблів і їх поставку за умови обов`язкової попередньої оплати 50% вартості замовлених меблів, та сплати решти грошових коштів після доставки меблів на склад, вказала пообіцяти ОСОБА_15 про тридцяти денний термін доставити в місце мешкання ОСОБА_15 на АДРЕСА_4 вибраний нею м`який меблевий куточок «Мікс» та два крісла «Мікс» з тканини «Лондон браун» загальною вартістю 14800 гривень, викликаючи тим самим у останній бажання на вигідних умовах замовити поставку цих меблів.

В той же день приблизно о 12:00 годині ОСОБА_13 в приміщенні магазину, діючи від її ОСОБА_8 , уклала з ОСОБА_15 договір на поставку замовлених меблів та отримала від неї 4800 гривень в якості часткової попередньої оплати за замовлені меблі, видавши їй безномерний товарний чек на вищевказану суму.

20 листопада 2014 року приблизно о 14:30 годин ОСОБА_8 , знаходячись у невстановленому місці, вказала ОСОБА_13 повідомити ОСОБА_15 по телефону про необхідність термінової сплати решти суми замовлення для закінчення виробництва її меблів у зв`язку з підвищенням курсу долару США. В той же день ОСОБА_15 , приїхала до приміщення магазину «Стефані», де передала ОСОБА_13 гроші в сумі 10000 гривень в якості сплати решти вартості замовлених нею меблів.

В подальшому ОСОБА_8 , отримавши кошти на загальну суму 14800 гривень, свої зобов`язання щодо поставки вищевказаних меблів не виконала.

12 листопада 2014 року приблизно о 12:00 годині ОСОБА_8 , знаходячись в невстановленому місці, дізналась в ході телефонної розмови від ОСОБА_13 , що ОСОБА_11 прибула до приміщення магазину «Стефані» і виявила бажання замовити поставку меблів на загальну суму 6565 гривень повідомивши, що прийде через декілька днів.

14 листопада 2014 року приблизно о 12:00 годині ОСОБА_8 , діючи повторно, умисно, з метою незаконного заволодіння грошовими коштами ОСОБА_11 , надала у телефонній розмові з ОСОБА_13 вказівку укласти письмовий договір з ОСОБА_11 від її імені, як продавця, на поставку меблів, усвідомлюючи, що на момент укладання цього договору, вона як продавець не за яких умов не буде виконувати взяті на себе зобов`язання щодо поставки замовлених покупцем меблів, оскільки не має договірних стосунків з власниками, складальниками, вантажниками та перевізниками меблів, не має власних виробничих та складських приміщень для виробництва меблів, не має права власності на запропоновані меблі, та не є представником офіційних виробників і постачальників меблів в Україні.

Також вона повідомила ОСОБА_13 вартість вибраних ОСОБА_11 меблів і те, що їх поставку можливо за умови обов`язкової попередньої сплати покупцем 50% вартості замовлених меблів, та сплати решти грошових коштів після доставки меблів 08.12.2014 року на склад і пообіцяла ОСОБА_11 через ОСОБА_13 доставити у місце мешкання ОСОБА_11 на АДРЕСА_5 вибрану стінку «Флоренція» вартістю 4930 гривень, кухню «Корона» яка складається з тумби вартістю 425 гривень, тумби вартістю 330 гривень, тумби вартістю 480 гривень та стільниці вартістю 400 гривень, на загальну суму 6565 гривень.

В той же день приблизно о 12:30 годині ОСОБА_13 в приміщенні магазину від імені ОСОБА_8 уклала із введеною в оману ОСОБА_11 письмовий договір на поставку замовлених меблів, отримавши від ОСОБА_11 3100 гривень в якості часткової попередньої оплати за замовлені меблі і видала ОСОБА_11 товарний чек на вищевказану суму.

15 листопада 2014 року приблизно о 12:00 годині ОСОБА_11 з метою найшвидшого розрахунку за замовлені меблі прийшла в магазин «Стефані» та надала ОСОБА_13 гроші в сумі 1200 гривень в якості часткової оплати за замовлені меблі, а ОСОБА_13 , отримавши вказані кошти, внесла в договір поставки від 14.11.2014 року відповідну суму часткової доплати та видала ОСОБА_11 товарний чек на вищевказану суму.

28 листопада 2014 року приблизно о 14:00 годині ОСОБА_8 , знаходячись у невстановленому місці, бажаючи довести свій злочинний намір до кінця, зобов`язала ОСОБА_13 повідомити по телефону ОСОБА_11 про необхідність термінової сплати нею решти суми вартості за замовленні меблі у зв`язку із вірогідністю підвищення їх вартості.

01 грудня 2014 року приблизно о 13:00 годині ОСОБА_11 приїхала до приміщення магазину «Стефані» та передала ОСОБА_13 гроші в сумі 2265 гривень в якості залишкової решти суми вартості замовлених нею меблів та повернула ОСОБА_13 раніше надані нею товарні чеки на суму 3100,00 гривень і 1200 гривень, а остання видала ОСОБА_11 новий безномерний товарний чек на загальну суму 6565 гривень.

В подальшому, ОСОБА_8 , отримавши від ОСОБА_13 вказані грошові кошти свої зобов`язання щодо поставки меблів не виконала.

19 листопада 2014 року приблизно о 13:00 годині ОСОБА_8 , знаходячись в невстановленому місці, дізналась в ході телефонної розмови від ОСОБА_13 , що ОСОБА_16 прибув до магазину «Стефані» та бажає замовити поставку шафи-купе.

Діючи повторно, умисно, з метою незаконного заволодіння грошовими коштами ОСОБА_16 . ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що не виконає своїх зобов`язань, повідомила ОСОБА_13 про вигадану нею вартість вибраних покупцем ОСОБА_16 меблів, місце їх виробництва і термін поставки за умови обов`язкової попередньої оплати 50% вартості замовлених меблів, та необхідність сплати решти грошових коштів після доставки 10.12.2014 року меблів на склад ОСОБА_8 , пообіцявши ОСОБА_16 доставити у його місце мешкання на АДРЕСА_6 шафу-купе «Січ» ШК-6/24 вартістю 2500 гривень.

19.11.2014 року приблизно о 13:30 годині ОСОБА_13 в приміщенні магазину, діючи від імені ОСОБА_8 , уклала з ОСОБА_16 договір на поставку меблів і, отримавши від нього 1250 гривень в якості часткової попередньої оплати за замовлену шафу-купе «Січ», видала тому товарний чек на вищевказану суму.

10 грудня 2014 року приблизно о 13:00 годині ОСОБА_8 , маючи прагнення довести свій злочинний намір до кінця, зобов`язала ОСОБА_13 повідомити по телефону покупця ОСОБА_16 про необхідність термінової сплати ним решти суми замовлення у зв`язку з поставкою його шафи, якої фактично не було, на склад. В той же день ОСОБА_16 під впливом обману і легковажної довірливості приїхав до приміщення магазину «Стефані» та сплатив 1250 гривень в якості сплати решти вартості замовленої ним шафи. ОСОБА_13 , отримавши вказані гроші, повідомила ОСОБА_16 , що 15.12.2014 року замовлені ним меблі будуть поставлені.

В подальшому ОСОБА_8 свої зобов`язання щодо поставки шафи-купе «Січ» не виконала.

11 листопада 2014 року приблизно о 14:30 годині ОСОБА_8 в приміщені магазину «Стефані», діючи повторно, умисно в розмові з ОСОБА_7 , яка зайшла до магазину з метою вибору та придбання меблів, запропонувала останній переглянути каталог із різноманітними фотографіями меблів, повідомляючи їх ціну на власний розсуд та пропонуючи придбати у неї будь-який товар із каталогу за найкращою вигідною ціною на умовах розстрочки. При цьому ОСОБА_8 , діючи з метою незаконного заволодіння грошовими коштами, усвідомлюючи відсутність в неї можливості поставляти меблі, приховала це від замовника, ввівши таким чином в оману ОСОБА_7 , отримала від неї згоду на майбутнє придбання меблів за спокусливою вигодою.

13 листопада 2014 року приблизно о 15:00 годині, ОСОБА_8 , бажаючи довести свій злочинний намір на заволодіння чужим майном до кінця, приїхала за місцем проживання ОСОБА_7 на АДРЕСА_7 та зробивши заміри місця розташування у майбутньому замовлених меблів, повідомивши про їх вартість, умови придбання у кредит, місце виробництво, термін поставки, умови зборки, запропонувала ОСОБА_7 якомога швидше укласти письмовий договір на поставку замовленої нею кухні «Паула» за ціною 8200 гривень, безпідставно обґрунтовуючи свою вимогу неправдивою інформацією про подорожчання її вартості найближчим часом.

28 листопада 2014 року приблизно о 10:00 годині ОСОБА_8 , знаходячись у невстановленому місці, дізнавшись в ході телефонної розмови від ОСОБА_13 про те, що ОСОБА_7 прийшла в магазин і бажає замовити поставку кухні «Паула», достовірно знаючи, що за будь-яких умов вона не буде виконувати у майбутньому взяті на себе зобов`язання, використовуючи ОСОБА_13 , повідомила, що замовлена ОСОБА_7 кухня «Паула» у тижневий термін з моменту оформлення кредитного договору та отримання грошей на рахунок ОСОБА_8 буде поставлена за адресою її помешкання. Вона вказала ОСОБА_13 видати ОСОБА_7 рахунок № 51 від 28.11.2014 року на отримання банківського кредиту у ПАТ «Банк Михайлівський» з придбання кухні «Паула» вартістю 8200 гривень для пред`явлення його співробітнику банку у магазині «Ельдорадо» на пл. Максима Горького, 8.

ОСОБА_7 , отримавши рахунок, направилась до представників відділення ПАТ «Банк Михайлівський», яке знаходилося в магазині «Ельдорадо» по пр. Гагаріна, 4 в м. Кривий Ріг, де уклала кредитний договір №200156462 від 28.11.2014 року з банком ПАТ «Банк Михайлівський» на отримання кредиту в розмірі 9380,80 грн., відповідно з умовами якого, ПАТ «Банк Михайлівський» зобов`язався перерахувати 8200,00 гривень за рахунком № 51 від 28.11.2014 року.

02 грудня 2014 року ПАТ «Банк Михайлівський» перерахував фізичній особі-підприємцю ОСОБА_8 на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 банку отримувача АТ «Укрсиббанк» (код банку 3510005) безготівкові грошові кошти в розмірі 8200 гривень, в якості сплати за товар, за кредитним договором №200156462 від 28.11.2014 року, укладеним з ОСОБА_7 .

В подальшому, ОСОБА_8 заволодівши вказаними грошовими коштами, свої зобов`язання з поставки кухні «Паула» за місцем проживання ОСОБА_17 не виконала.

12 грудня 2014 року приблизно о 14:00 годині ОСОБА_8 , знаходячись в приміщені магазину «Стефані», діючи повторно, умисно в розмові з ОСОБА_18 , яка зайшла до магазину з метою вибору та придбання меблів, запропонувала останній переглянути каталог із різноманітними фотографіями меблів, повідомляючи їх ціну на власний розсуд та пропонуючи придбати у неї будь-який товар із каталогу за найкращою вигідною ціною. При цьому ОСОБА_8 , діючи з метою незаконного заволодіння грошовими коштами, усвідомлюючи відсутність в неї можливості поставляти меблі, приховала це від замовника, ввівши таким чином в оману ОСОБА_19 , та пообіцяла їй, що 25.12.2014 року, вибрана нею шафа-купе кольору «горіх» вартістю 3200 гривень буде поставлена на склад та вона за будь-яких умов доставить її до місця мешкання ОСОБА_20 на АДРЕСА_8 за умови обов`язкової попередньої оплати 50% від суми вартості замовлених меблів, та сплати решти грошових коштів на протязі трьох місяців після доставки меблів.

Після цього, ОСОБА_8 , ввівши вказаним чином в оману ОСОБА_19 та отримавши від неї згоду на придбання шафи-купе, бажаючи протиправно заволодіти грошовими коштами ОСОБА_20 , знаходячись в приміщенні магазину запропонувала ОСОБА_21 невідкладно укласти з нею договір на поставку шафи-купе на вигідних умовах, повністю усвідомлюючи, що на момент укладання цього договору, вона як продавець не за яких умов не буде виконувати взяті на себе обов`язання щодо поставки меблів. ОСОБА_22 , будучи веденою в оману, знаходячись під психологічним тиском з боку ОСОБА_8 , викликаним спокусливою вигодою, уклала з нею письмовий договір № 84 поставки меблів та передала їй гроші в сумі 2000 гривень в якості попередньої оплати. ОСОБА_8 , отримавши гроші, надала ОСОБА_21 товарний чек, але у подальшому свої зобов`язання не виконала.

Вищезазначені дії обвинуваченої ОСОБА_8 органами досудового слідства кваліфіковані за ч.2 ст. 190 КК України за ознаками: заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

За вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винною у скоєнні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України та призначено покарання за ч. 2 ст. 190 КК України у вигляді 180 годин громадських робіт.

Позов потерпілої ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 майнову шкоду в сумі 12190 гривень, моральну шкоду в сумі 2000 гривень. В іншій частині в позові відмовлено.

Позов ОСОБА_7 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 майнову шкоду в сумі 8200 гривень, моральну шкоду в сумі 2000 гривень, витрати на правову допомогу в сумі 2000 гривень. В іншій частині в позові відмовлено.

В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги заступник прокурора Дніпропетровської області зазначає, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 65 КК України, призначив ОСОБА_8 покарання, яке не передбачено санкцією ч.2 ст. 190 КК України у вигляді громадських робіт, при цьому не мотивувавши призначення такого більш м`якого покарання без застосування положень ст. 69 КК України.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 кожна окремо, зазначили, що, покарання, яке призначене обвинуваченій ОСОБА_8 , є занадто м`яким, оскільки воно не відповідає ступеню тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, а також, будь-яких обставини, які б пом`якшували покарання обвинуваченої ОСОБА_8 , на думку апелянтів, відсутні.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області і просив її задовольнити, вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити свій вирок. Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з урахуванням виплати їм шкоди під час розгляду провадження апеляційним судом, змінили свої апеляційні вимоги та просили призначити покарання ОСОБА_8 без позбавлення волі, та не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора. Обвинувачена і її захисник заперечували проти апеляційної скарги прокурора та потерпілих, вважаючи вирок суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу учасниками судового провадження подані не були.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора Дніпропетровської області підлягає задоволенню, апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_6 підлягають частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Згідно технічного запису судового засідання, журналу судового засідання та вироку суду, обвинувачена ОСОБА_8 при розгляді кримінального провадження повністю визнала себе винною у скоєнні кримінального правопорушення і не оспорювала фактичні обставини провадження та кваліфікацію її дій за ч.2 ст.190 КК України.

На підставі викладеного, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, колегія суддів не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які учасниками кримінального провадження не оскаржуються.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, крім іншого, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зі змісту п.2 ч.1 ст. 413 КПК України вбачається, що під неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну або скасування судового рішення, є застосування судом закону, який не підлягає застосуванню.

Так, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення. ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом з точку зору належності, допустимості, достовірності. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Мотивувальна частина рішення, відповідно до вимог ст. 374 КПК України, крім іншого, у разі призначення більш м`якого покарання ніж передбачено законом, повинна містити мотиви призначення такого покарання та посилання суду на ст. 69 КПК України.

Виходячи з положень п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України і роз`яснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначає покарання у межах, установлених у санкції частини статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Санкцією ч. 2 ст. 190 КК України передбачене покарання за шахрайство, вчинене повторно, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , у вигляді штрафу в розмірі від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк від одного до двох років, або обмеження волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на строк до трьох років.

Але, суд першої інстанції, призначив обвинуваченій ОСОБА_8 покарання у вигляді 180 годин громадських робіт, яке не передбачено санкцією ч.2 ст. 190 КК України, не застосував положення ст. 69 КК України, що в свою чергу призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги заступника прокурора Дніпропетровської області щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, та вважає за необхідне вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, і відповідно до вимог ст. 420 КПК України ухвалити у цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки із звільненням обвинуваченої ОСОБА_8 від призначеного покарання, встановивши іспитовий строк у 2 роки з покладенням на неї обов`язків відповідно до ст. 76 КК України.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження порушень вимог кримінально-процесуального законодавства України, які б стали підставою для скасування рішення, в тому числі і ті, на які зазначають потерпілі в своїх апеляційних скаргах, колегією суддів не встановлено.

Доводи в апеляціях потерпілих про розгляд провадження за їх відсутності, спростовується журналом судового засідання, технічним записом судового засідання, прослуханим колегією суддів в межах підготовки справи до розгляду, відповідно до яких потерпілі приймали участь у судовому засіданні, були допитані, та мали можливість скористатися своїми правами, передбаченими ст. 56 КПК України.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_8 , колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, особу обвинуваченої, яка повністю визнала себе винною, раніше не судима, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину, посередньо характеризується за місцем проживання, часткове відшкодування шкоди, а саме відшкодування матеріальної шкоди потерпілим ОСОБА_7 в сумі 8200 грн., ОСОБА_10 в сумі 12160грн., ОСОБА_11 в сумі 1000 грн. під час апеляційного розгляду провадження та потерпілій ОСОБА_15 в сумі 14800 грн. під час розгляду провадження судом першої інстанції.

До обставин, передбачених ст. 66 КК України, які б пом`якшували покарання, колегія суддів відносить відшкодування шкоди потерпілим; обставини, передбачені ст. 67 КК України судом апеляційної інстанції не встановлені.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_8 обвинуваченій у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України ОСОБА_23 , відповідно до вимог ст. 65 КК України, необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, а також, на підставі ст. 75 КК України, обвинувачену слід звільнити від відбування покарання з випробуванням, поклавши на неї обов`язки, передбачені п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити, апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2017 року в кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000297 відносно ОСОБА_8 в частині призначеного їй покарання - скасувати.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 190 КК України у вигляді 2 років позбавленні волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 від відбування покарання звільнити з випробуванням строком на 2 роки, поклавши на неї обов`язки, передбачені п.п.1, 2, ч.1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2017 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з дня його проголошення.

На судові рішення першої та апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4