Справа № 380/157/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/370/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 39 03.04.2017

УХВАЛА
іменем України
03 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження № 0000024за апеляційною скаргою прокурора Тетіївського відділу Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області на вирок Тетіївського районного суду Київської області від 16 січня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Дерганівка Ружинського району Житомирської області, громадянку України, українку, жительки АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 КК України не маючої судимості,

визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 317 КК України, та виправдано за недоведеністю його вчинення, -
В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, відповідно до обвинувального акту ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що вона 17 січня 2014 року близько 10-ої години в с. П`ятигори Тетіївського району Київської області, переслідуючи мету надання приміщення для вживання наркотичних засобів за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , надала ОСОБА_9 приміщення господарчої будівлі для вживання особливо небезпечного наркотичного засобу канабіс шляхом його куріння за допомогою пристрою, виготовленого з пластикових пляшок.
Згідно із висновком судово-хімічної експертизи від 20 січня 2014 року № 23/х надані на експертне дослідження залишки обгорілих речовин рослинного походження, які знаходились на внутрішніх поверхнях двох частин пляшок із полімерного матеріалу та всередині фольги із саморобними отворами, вилучених при проведенні огляду домогосподарства ОСОБА_10 , є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабіс.
Дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст. 317 КК України, як умисні дії, що виразилися у незаконному наданні приміщення для вживання наркотичних засобів.
Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 317 КК України, та призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі. Вважає вирок суду незаконним, необґрунтованим та не мотивованим у зв`язку у зв`язку з неповнотою судового розгляду та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначає апелянт, що судом безпідставно визнано недопустимим доказом протокол огляду місця події від 17.01.2014 року, оскільки вказана слідча дія проводилась на підставі заяви власника домогосподарства - ОСОБА_10 , яка приймала участь у проведенні огляду місця події, про що безпосередньо вказано в протоколі огляду місця події. Окрім цього, апелянт вважає, що судом безпідставно та необґрунтовано відхилено клопотання прокурора від 13.01.2017 року про допит свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та повторний допит свідка ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченої та її захисника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги та просили вирок суду залишити без змін, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали даного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо: не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи виправданою зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

На думку колегії суддів суд першої інстанції ретельно дослідивши всі зібрані по справі докази в їх сукупності і надавши їм належну юридичну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано виправдав ОСОБА_7 у зв`язку з недоведеністю вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 317 КК України.

На підтвердження пред`явленого обвинувачення ОСОБА_7 стороною обвинувачення покладено показання свідка ОСОБА_9 та протокол огляду місця події від 17 січня 2014 року.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 не визнала себе винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 317 КК України та пояснила суду, що із ОСОБА_9 вона знайома та 17 січня 2014 року він, будучи у неї вдома, запитав її дозволу покурити наркотичний засіб у приміщенні господарчої будівлі та пропонував їй курити разом із ним, на що вона категорично відмовилася і дозволу на вчинення ним таких дій не надавала, а навпаки заборонила це робити. Після цього вона пішла із свого домогосподарства до своєї знайомої, а коли повернулася, то на подвір`ї вже були працівники поліції, які виявили факт вживання ОСОБА_9 в її приміщенні наркотичних засобів.
Свідок ОСОБА_9 , допитаний в судовому засіданні пояснив, що він прийшов до домогосподарства, де проживає ОСОБА_7 із пакетом коноплі, який знайшов, та запитав у неї дозволу покурити у приміщенні її господарчої будівлі наркотичний засіб, проте вона йому відмовила, потім він запропонував їй покурити разом із ним, на що також отримав відмову і застереження не робити цього у неї вдома. Після цієї розмови ОСОБА_7 пішла з дому до своєї знайомої, а він в цей час, не послухавши обвинуваченої, в приміщенні її господарчої будівлі вживав наркотичний засіб - канабіс шляхом куріння. Після цього до домогосподарства прийшли працівники поліції, які зафіксували факт вживання ним наркотичного засобу за місцем проживання ОСОБА_7 .
Протокол огляду місця події від 17 січня 2014 року, на який посилається сторона обвинувачення, як на доказ, яким підтверджується винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 317 КК України, суд першої інстанції визнав недопустимим доказом.
Суд першої інстанції також не прийняв до уваги таблицю зображень до протоколу огляду місця події (без зазначення дати) (т. 1 а.с.24-25), оскільки цей документ складено слідчим СВ ОСОБА_13 , який не приймав участь у вказаній процесуальній дії, протокол огляду місця події від 17 січня 2014 року складений ст. слідчим ОСОБА_14 .
Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, зокрема, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Згідно ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обгрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Стаття 62 Конституції України передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, а обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 94 КПК України оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до обґрунтованого висновку про недоведеність вчинення обвинуваченою ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 317 КК України.
Згідно ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, передбаченому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Згідно ст. 233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді. Слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням житла людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді.. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими.
Як вбачається з протоколу огляду від 17 січня 2014 року домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_10 , виявлено та вилучено дві пластикові пляшки з фольгою (т.1 а.с.17, 31).
Матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що огляд даного домоволодіння проводився за згодою її власника - ОСОБА_10 або на підставі ухвали слідчого судді.
Отже доводи прокурора, зазначені в апеляційній скарзі, що вказана слідча дія проводилася на підставі заяви власника домогосподарства - ОСОБА_10 , а також на підставі ухвали слідчого судді Тетіївського районного суду від 20.01.2014 року, є надуманими, оскільки не ґрунтуються на матеріалах справи.
Тому даний доказ, на який посилається сторона обвинувачення, як на доказ, яким підтверджується винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 317 КК України, не може бути допустимим, оскільки отриманий у порядку, не передбаченому кримінальним процесуальним Кодексом України.
Також доводи прокурора, зазначені в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції безпідставно відхилив клопотання прокурора про допит свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та повторний допит свідка ОСОБА_9 , не ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.
Як вбачається з журналу судового засідання від 26.12.2016 року під час судового розгляду було визначено об`єм доказів, які підлягають з`ясуванню та порядок з`ясування, а саме допитати обвинувачену ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_9 та дослідити письмові докази. Після допиту обвинуваченої ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_9 та дослідження письмових доказів, доповнень від учасників провадження не надходило, суд першої інстанції закінчив з`ясування обставин справи, перевірку їх доказами і перейшов до судових дебатів, оголосивши перерву до 16 січня 2017 року (т.2 а.с. 132-139).
13 січня 2017 року до Тетїївського районного суду Київської області від прокурора Тетіївського відділу Білоцерківської місцевої прокуратури надійшло клопотання про відновлення у кримінальному провадженні з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, допитавши в судовому засіданні свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та повторно допитавши свідка ОСОБА_9 , в задоволенні якого в судовому засіданні від 16.01.2017 року було відмовлено ( т. 2 а.с. 143-145, 147-148).
Відповідно до ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.
Згідно ч. 11, ч. 12 ст. 290 КПК України сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду. Якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.
Відповідно до ст. 352 КПК України свідок може бути допитаний повторно, якщо під час судового розгляду з`ясувалося, що свідок може надати показання стосовно обставин, щодо яких він не допитувався.
Як вбачається з матеріалів з журналу судового засідання, свідок ОСОБА_9 , який в судовому засіданні був попереджений про кримінальну відповідальність за відмову за давання показань та завідомо неправдиві показання, а також приведений до присяги, пояснив, що він прийшов до домогосподарства, де проживає ОСОБА_7 із пакетом коноплі, який знайшов, та запитав у неї дозволу покурити у приміщенні її господарчої будівлі наркотичний засіб, проте вона йому відмовила, потім він запропонував їй покурити разом із ним, на що також отримав відмову і застереження не робити цього у неї вдома. Після цієї розмови ОСОБА_7 пішла з дому до своєї знайомої, а він в цей час, не послухавши обвинуваченої, в приміщенні її господарчої будівлі вживав наркотичний засіб - канабіс шляхом куріння. Після цього до домогосподарства прийшли працівники поліції, які зафіксували факт вживання ним наркотичного засобу за місцем проживання ОСОБА_7 .
Свідок ОСОБА_9 в суді не повідомляв жодних відомостей про тиск на нього зі сторони ОСОБА_7 або інших осіб. Відповіді на поставлені запитання надавав чітко та лаконічно, що не викликало сумнівів в правдивості його показань. Прокурором не надано жодного доказу, який би підтверджував доводи про тиск на свідка ОСОБА_9 , а також те, що він може надати показання стосовно обставин, щодо яких він не допитувався.

Що стосується допиту в якості свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ОСОБА_7 , про що сторона обвинувачення заявила після закінчення з`ясування всіх обставин справи, дані особи під час досудового розслідування не допитувалися, отже не були включені до реєстру матеріалів досудового розслідування.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання прокурора про повторний допит свідка ОСОБА_9 та допит в якості свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ОСОБА_7 .
Під час апеляційного розгляду не знайшло свого підтвердження посилання прокурора, зазначене в апеляційній скарзі, що вирок суду є незаконним, необґрунтованим та не мотивованим у зв`язку у зв`язку з неповнотою судового розгляду та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та вважає за необхідне її залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Тетіївського відділу Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області залишити без задоволення, а вирок Тетіївського районного суду Київської області від 16 січня 2017 року щодо ОСОБА_7 , - без змін.

Головуючий
Судді: