н/п 1-кп/640/63/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" серпня 2017 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
за участю прокурора - ОСОБА_3
обвинувачених - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6
потерпілої - ОСОБА_7
захисників - адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Високий Харківського району Харківської області, громадянина України, неодруженого, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.3 ст. 189 КК України,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Харкова, громадянина України, неодруженого, з середньою спеціальною освітою, працюючого головою ГБК «Екіпаж», не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.3 ст. 189 КК України,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м. Харкова, громадянки України, неодруженої, з загальною середньою освітою, працюючої охоронцем ТОВ «Роганський м*ясокомбінат», не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.3 ст. 189, ч.2 ст. 186 КК України,
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Київського районного суду м. Харкова перебуває на розгляді дане кримінальне провадження.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, обраного судом відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до 60 днів, оскільки продовжують існувати ризики, визначені раніше під час їх обрання ( передбачені п.п.1,3,4,5 ч.1 ст. 176 КПК України) і підстав для скасування та зміни запобіжного заходу немає.
Потерпіла підтримали клопотання прокурора, однак на запитання суду пояснила, що протягом усього часу розгляду справи з боку обвинувачених до неї ніякого тиску не було.
Захисник ОСОБА_10 в судовому засіданні заявила клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_4 на особисте зобов*язання, оскільки ризики, визначені прокурором перестали існувати, є недоведеними, а її підзахисний потребує стаціонарного лікування в неврологічному відділенні 25 лікарні, оскільки є інвалідом 3 групи і строк освідчення закінчується в 2017 році, на руках мається направлення в лікарню.
Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання, просив його задовольнити, оскільки дійсно потребує стаціонарного лікування у зв*язку з захворюванням.
Обвинувачений ОСОБА_5 , заперечуючи проти клопотання прокурора, також просив змінити йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на особисте зобов*язання, оскільки є інвалідом 2 групи, хворіє і направлений лікарем 04.08.2017 року на стаціонарне лікування у Харківську міську лікарню № 8.
Захисник ОСОБА_8 та обвинувачена ОСОБА_6 підтримала позицію обвинувачених та захисників, просили відхилити клопотання прокурора.
Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, приходить до наступних висновків.
Згідно ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення чи захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
У відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, суд на підставі наданих сторонами матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності інші обставини, що стосуються тяжкості покарання та вагомості доказів вчинення кримінального правопорушення, так і особу підозрюваного, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
В обґрунтування клопотання, як на підставу продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, прокурор посилається на наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, тобто запобігання спробі підозрюваного, обвинуваченого переховуватися від органу досудового розслідування та суду; знищити, спотворити речі, документи; незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення.
Проаналізувавши доводи прокурора станом на теперішній час вважаю, що ризики, визначений п.п. 3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.
Так, кримінальне провадження розглядається тривалий час в суді, допитані всі свідки сторони обвинувачення та потерпіла, будь - яких даних, що протягом даного періоду часу обвинувачені якимось чином незаконно впливали на даних осіб суду не представлено. При цьому, в судовому засіданні потерпіла повідомила, що тиску до неї протягом 2 років з боку обвинувачених не було. Станом на теперішній час судове слідство перебуває на стадії дослідження матеріалів, які надані прокурором до суду в якості доказів, обвинувачені з*являлись в усі судові засідання, не ухиляючись від явки до суду. При цьому, за результатами розгляду клопотань вважаю, що ризик, визначений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду знайшов своє підтвердження.
Так, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 проживають у м. Харкові, пересуваються вільно по місту в денний час, ОСОБА_5 має офіційне працевлаштування. Крім того, згідно наданих відомостей до суду ОСОБА_5 є інвалідом 2 групи загального захворювання, згідно довідки МСЕК інвалідність встановлена зі строком до 01.10.2017 року, станом на теперішній час ОСОБА_5 потребує стаціонарного лікування у Харківській міській лікарні № 8 з діагнозом: ІБС стабільна стенокардія Б 2ст. 3ст. ризик 4. Обвинувачений ОСОБА_4 за даними, наданими суду є інвалідом 3 групи загального захворювання, станом на теперішній час потребує стаціонарного лікування в Харківській міській лікарні № 25 з діагнозом: наслідки ГЗЧМ з лікворною гіпертензією.
Питання надання можливості пройти належне медичне лікування закріплено багатьма рішеннями Європейського Суду з прав людини. Відповідно до видокремленних Європейським судом стандартів в межах статті 3 Конвенції на державу покладається обов`язок дбати про фізичний стан та добробут осіб, яких позбавлено свободи, що безпосередньо включає захист їх здоров`я та підтримання його нормального стану. Однак держава повинна дбати про належне забезпечення охорони здоров`я та добробут осіб, які знаходяться під її контролем, зокрема, шляхом надання їм необхідної та достатньої медичної допомоги1 За загальним правилом, медична допомога має бути кваліфікованою, своєчасною та адекватною. Відсутність належного лікування становить порушення статті 3 Конвенції, якщо це призвело до погіршення стану здоров`я або інших серйозних наслідків.
Таким чином, у випадку погіршення стану здоров`я особи, яка знаходиться під контролем держави, завжди постає питання, яке ставить під сумнів відповідність медичної допомоги, доступної особам у таких місцях2. Це правило було підтверджено Судом у сотнях рішень. Зокрема, питання ненадання або несвоєчасне, неповне надання належної медичної допомоги відповідній категорії осіб розглядалося у рішеннях «Маленко проти України», «Ісаєв проти України», «Віслогузов проти України», «Каверзін проти України», «Логвиненко проти України», «Харченко проти України», «Охрименко проти України», «Ухань проти України», «Похлєбін проти України», «Мельник проти України», «Давидов та інші проти України»3 тощо. У рішенні у справі «Яковенко проти України» від 25 жовтня 2007 року суд не тільки констатував порушення статті 3, зокрема, стосовно ненадання медичної допомоги, але й призначив компенсацію всіх витрат на оплату ліків
Таким чином, приймаючи до уваги вік обвинувачених, майновий стан, наявність постійного місця проживання, наявність стійких соціальних зв`язків за місцем проживання, характер виконуваної роботи ОСОБА_11 , наявність захворювань та необхідність стаціонарного лікування, що підтверджено наданими до суду направленнями лікарів, обставини справи, наявність ризику, визначеного п.п. 1 ч.1 ст.177 КПК України, який є доведеним прокурором, приходжу до висновку про можливість застосувати більш м`який запобіжний захід, про який просять захисники та обвинувачені відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та змінити запобіжний захід з домашнього арешту на особисте зобов*язання.
При цьому, поза увагою не може залишати тяжкість вчиненого кримінального правопорушення.
Статтею 179 КПК України визначено, що особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені ст.194 цього Кодексу.
З урахуванням викладеного, положень ч. 4 ст. 194 КПК України вважаю за необхідне змінити відносно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 запобіжний захід з домашнього арешту на особисте зобов`язання із покладенням на них обов`язків, передбачених ч. 5 цієї статті, так як їх необхідність встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Також, судом роз*яснено, що у випадку порушення обов*язків, встановлених судом питання про зміну запобіжного заходу може бути вирішено у будь-який час за клопотанням прокурора в судовому засіданні.
Керуючись вимогами ст. ст. 176 - 178, 179, 182, 183, 194, 331 КПК України, суд,-
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 змінити з домашнього арешту за місцем мешкання на особисте зобов*язання на 60 діб із покладенням на нього обов`язків:
1)прибувати за першою вимогою до суду за письмовим або телефонним викликом;
2)повідомляти суд про зміну свого місця проживання або роботи.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 змінити з домашнього арешту за місцем мешкання на особисте зобов*язання на 60 діб із покладенням на нього обов`язків:
1)прибувати за першою вимогою до суду за письмовим або телефонним викликом;
2)повідомляти суд про зміну свого місця проживання або роботи.
Відносно обвинуваченої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 запобіжний захід у вигляді особистого зобов*язання вважається продовженим.
Копію ухвали для відома направити до відділу Національної поліції за місцем мешкання обвинувачених.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.
Суддя ОСОБА_1