Справа № 645/1899/17
Провадження № 1-кп/645/355/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 червня 2017 року м. Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судових засідань ОСОБА_2 , , прокурора Харківської місцевої прокуратри №3 ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецька, громадянина України, який має освіту середньо-спеціальну, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 05.12.2016 року вироком Московського районного суду м.Харкова за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі , відповідно до ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробуванням строком на 2 роки,
у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,
ОСОБА_4 , 04.04.2017 року, приблизно о 17 год. 00 хв., знаходився біля будинку АДРЕСА_3 , де побачив раніше не знайомого йому ОСОБА_5 , у якого в правому задньому кармані одягнених на нього брюках, знаходився мобільний телефон «LG G 2 mini». В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний намір на відкрите викрадення зазначеного майна. Так, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, ОСОБА_4 з метою реалізації свого злочинного наміру прослідував за потерпілим ОСОБА_5 у під`їзд будинку за вищевказаною адресою, та в той час коли ОСОБА_5 відчиняв двері своє квартири АДРЕСА_4 , розташованої на першому поверсі, ОСОБА_4 знаходячись позаду потерпілого із правого заднього карману одягнених на ОСОБА_5 брюк відкрито викрав належний йому мобільний телефон «LG G 2 mini», вартістю 1400 гривень. Після чого ОСОБА_4 з метою утримання викраденого майна почав втікати, ОСОБА_5 , в свою чергу, прослідував за ним, але наздогнати ОСОБА_4 потерпілому не вдалось, таким чином ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном зник, розпорядившись ним на власний розсуд. Внаслідок злочинних дій ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_5 спричинено матеріальний збиток на суму - 1400 гривень.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 беззаперечно визнав себе винним у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України, пояснив суду про обставини викладені вище, зазначивши, що дійсно на початку квітня 2017 року він відкрито заволодів мобільним телефоном ОСОБА_5 .
Показання обвинуваченого повністю відповідають фактичним обставинам справи, які він не заперечує, як і кількість і вартість викраденого майна. З урахуванням повного визнання вини у вчинені інкримінованих кримінальних правопорушень, а також враховуючи думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, на підставі ст. 349 ч. 3 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, вважає за доцільне дослідженням доказів, які стосуються особи обвинуваченого та цивільного позову. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції. Учасникам процесу роз`яснено, що у такому випадку сторони будуть позбавлені права оскаржувати дані обставини в апеляційному порядку.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ст. 186 ч.2 КК України, як відкрите заволодіння чужим майном грабіж, вчинений повторно.
Вину обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України суд вважає доведеною.
Згідно ст.66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 суд вважає щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання, передбачених ст. 67 КК України судом не встановлено.
Вивченням в ході судового розгляду даних особи обвинуваченого встановлено, що він є працездатним, але не займається суспільно-корисною діяльністю, а займається злочинною,раніше засуджений за вчинення умисного корисливого кримінального правопорушення проти власності, вчинив кримінальне правопорушення в період випробувального терміну, на обліках в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває, .
Згідно ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 КК України.
Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» у разі коли особа в період іспитового строку вчинила новий злочин суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі.
Також призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд виходить з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, які, за змістом ст. 12 КК України, є умисним тяжким кримінальним правопорушенням, його наслідки, обставину, що пом`якшує покарання, особу обвинуваченого, відношення обвинуваченого до скоєного злочину, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень призначити покарання у виді позбавлення волі та остаточно визначити йому покарання з урахуванням покарання за вироком Московського районного суду від 05.12.2016 року, відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання частини невідбутого покарання за попереднім вироком.
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 повинен відбувати покарання в місцях позбавлення волі, йому необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк відбування покарання обраховувати із 21 квітня 2017 року, при цьому зарахувати в строк відбування покарання за цим вироком суду строк його перебування під вартою з 21 квітня 2017 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Потерпілим ОСОБА_5 заявлений цивільний позов на суму 2699 грн., 00 коп. у якості заподіяної матеріальної шкоди.
При вирішенні питання щодо цивільного позову суд зазначає наступне.
Частиною 2 ст. 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, в залежності від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані ними доказами з точки зору належності і допустимості,та розглянувши сам спір у кримінальному провадженні, на підставі ч. 5 ст. 128 КПК України, за правилами, встановленими цим Кодексом та в частині процесуальних відносин, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, які цим Кодексом не врегульовані, застосувавши норми Цивільного процесуального кодексу України в частині, що не суперечать засадам кримінального судочинства, вважає за необхідне зазначити про таке.
Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України).
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).
Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України при розгляді справи N 6-183цс14 від 03.12.2014 року, законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.
Згідно абзацу 2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції» від 12.06.2009 року встановлено, що розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги ст. ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів.
Зі змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами.
Згідно з ч. 1 ст. 179 цього ж Кодексу предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Так, в даному випадку предметом доказування є сума матеріальної шкоди, даний факт відноситься до предмету доказування по цивільному позову та підлягає детальному аналізу судом.
Як зазначає у цивільному позові ОСОБА_5 , вартість заподіяної йому шкоди, тобто вартість викраденого у нього телефону «LG G 2 mini» складає 2699 гривень, однак не надано жодних доказів, що саме такою є його вартість, у той час, як вбачається з судово-товарознавчої експертизи №9 від 26.04.2017 року, вартість викраденого майна на момент скоєння кримінального правопорушення з урахуванням зносу склала 1400 гривень., у зв`язку з чим саме ця сума підлягає стягненню зі ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_5 .
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 373, 374, 395 КПК України суд, -
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді чотирьох років і двох місяців позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України шляхом частково приєднання до призначеного покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 05.12.2016 року за ч.2 ст. 186 КК України, призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді чотирьох років і п`яти місяців позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з 21 квітня 2017 року.
Згідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк відбування ОСОБА_4 покарання, термін попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі, тобто перебування ОСОБА_4 під вартою в Харківській установі виконання покарань №27 з 21 квітня 2017 року по день набрання вироком законної сили.
Запобіжний захід ОСОБА_4 до набранням вироком законної сили та направлення його для подальшого відбуття покарання, суд вважає необхідним залишити без змін - тримання під вартою в Харківській установі виконання покарань №27.
Стягнути зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 1400 грн. (тисяча чотириста гривень) у якості відшкодування заподіяної матеріальної шкоди.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя