29 листопада 2016 року м. Київ
Вищийспеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складіколегії:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши в судовому засіданні матеріали провадження за заявою засудженого ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Якимівського районного суду Запорізької області від 11 листопада 2013 року за його касаційною скаргою на ухвалу Якимівського районного суду Запорізької області від 27 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 02 лютого 2016 року,
установив:
Вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 11 листопада 2013 року, залишеним без зміни судом апеляційної інстанції,

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Сумської області, жителя АДРЕСА_1 ,

засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 4 ст. 191 КК на строк 5 років із позбавленням права обіймати керівні посади на підприємствах, установах будь-якої форми власності на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 366 КК на строк 3 роки з позбавленням права обіймати керівні посади на підприємствах, установах будь-якої форми власності на строк 3 роки та штрафом у розмірі 4250 грн.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів засудженому остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із позбавленням права обіймати керівні посади на підприємствах, установах будь-якої форми власності на строк 3 роки та штрафом у розмірі 4250 грн.
На підставі ст. 75 цього Кодексу ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 24 ч. 1 ст. 76 КК.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 10 лютого 2014 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 вересня 2014 року вищевказані рішення змінено. Діяння ОСОБА_6 перекваліфіковано з ч. 2 на ч. 1 ст. 366 КК (в редакції Закону від 05 квітня 2001 року) та призначено покарання за цей злочин у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права обіймати керівні посади на підприємствах, установах будь-якої форми власності на строк 1 рік. У порядку ст. 395 КПК 1960 року на підставі ч. 5 ст. 49, ст. 74 КК у зв`язку із закінченням строків давності ОСОБА_6 звільнено від призначеного покарання. Виключено з судових рішень посилання про визначення йому остаточного покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК. Постановлено вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 4 ст. 191 КК до покарання визначеного судом першої інстанції зі звільненням останнього на підставі статі 75 КК від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та з покладенням обов`язків, передбачених п. 24 ч. 1 ст. 76 КК.

Не погоджуючись із вищевказаними рішеннями, ОСОБА_6 звернувся до місцевого суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами вироку суду першої інстанції щодо нього.

Ухвалою Якимівського районного суду Запорізької області від 27 листопада 2015 року заяву засудженого залишено без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 02 лютого 2016 року ухвалу місцевого суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений, не погоджуючись з судовими рішеннями, ухваленими за результатами розгляду його заяви, зазначає про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вказані рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зазначає, що при розгляді кримінальної справи щодо нього існували такі обставини та факти, які не були відомі суду та доводять його невинуватість у вчиненні інкримінованих злочинів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який вважав, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення касаційної скарги немає з огляду на нижченаведене.

Що стосується оскарження судових рішень з підстав їх неповноти, про які зазначає ОСОБА_6 у своїй касаційній скарзі, то ці обставини в силу статей 433, 438 КПК не можуть бути предметом перегляду суду касаційної інстанції.
Частиною 2 ст. 459 КПК визначено вичерпний перелік нововиявлених обставин, на підставі яких можуть бути переглянуті судові рішення, що набрали законної сили. Обов`язковою умовою розгляду справи за нововиявленими обставинами є те, що ці обставини повинні бути абсолютно новими, раніше невідомими слідчим органам і суду, такими, що у матеріалах справи не висвітлені і потребують окремого розслідування.

Як зазначив місцевий суд, доводи заявника про його невинуватість у вчинені інкримінованого злочину не можуть бути визнані судом нововиявленими, оскільки факти, на які посилається засуджений у заяві про перегляд вироку суду, були відомі останньому під час вирішення кримінальної справи. Крім того, вони досліджувалися не тільки місцевим судом, а й судами апеляційної та касаційної інстанцій.

Про зміст виписки по особовому рахунку корпорації «Тавріябуд» за період з 11 по 16 вересня 2008 року засудженому, як безпосередньому керівнику вказаної корпорації, було відомо з моменту надходження на рахунок підприємства коштів і їх списання. Водночас, ОСОБА_6 знав підстави і мету витрат, а також розмір таких списань.

Також слід зазначити, що дослідження питання подальшого витрачання коштів, що надійшли на рахунок підприємства 15 вересня 2008 року від Кирилівської селищної ради на кваліфікацію злочинного діяння ОСОБА_6 , передбаченого ч. 4 ст. 191 КК, і на його винуватість не впливало, оскільки ця обставина не ставилась йому в провину.

Доводи, наведені у касаційній скарзі засудженого, аналогічні доводам його апеляційної скарги, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції та обґрунтовано визнанні безпідставними. Апеляційний суд навів в ухвалі переконливі мотиви щодо відсутності підстав для задоволення заяви про перегляд за нововиявленими обставинами вироку суду щодо ОСОБА_6 та скасування рішення місцевого суду. Ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Оскільки порушень Глави 34 КПК при розгляді заяви ОСОБА_6 судами першої та апеляційної інстанцій у кримінальному провадженні не допущено, а тому підстав, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК, для скасування судових рішень за доводами скарги немає.
Відтак, касаційна скарга засудженого не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 433, 436 КПК, п. 6 розділу XII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів», суд

постановив:

Ухвалу Якимівського районного суду Запорізької області від 27 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 02 лютого 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3