Справа № 442/1887/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/27/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2017 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 квітня 2016 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Дубляни Самбірського району Львівської області, мешканця АДРЕСА_1 , обвинуваченого за ч.2, ч.3 ст.185 КК України,

за участі прокурора ОСОБА_8 ,

захисника: ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26.04.2016 року ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України до штрафу в розмірі триста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн., за ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України до штрафу в розмірі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн. На підставі ч.1 ст.70 КК України визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі вісімсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 13600 гривень.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 , будучи засудженим 03.04.2015 року Дрогобицьким міськрайонним судом за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі та звільненого, на підставі ст.75 КК України, від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України, на шлях виправлення не став та знову вчинив кримінальне правопорушення.
Так, 02.05.2015 року у вечірній час доби ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом підбору ключа до навісного замка, проник у підсобне приміщення, яке знаходиться біля входу у під`їзд №1 будинку АДРЕСА_2 , звідки повторно, таємно викрав велосипед «Skott Yekora» вартістю 400 гривень та велосипед «Nakamura» вартістю 900 гривень, які належать ОСОБА_10 , велосипед «Formula» вартістю 500 гривень, який належить ОСОБА_11 та велосипед «Formula Rodeo» вартістю 700 гривень, який належить ОСОБА_12 . Всього ОСОБА_13 викрав майна у потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 на загальну суму 1500 гривень.
Крім цього, 20 травня 2015 року у вечірній час доби ОСОБА_7 , маючи умисел на
таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, перебуваючи у під`їзді будинку АДРЕСА_3 , повторно, таємно викрав велосипед «Каndas», вартістю 2000 гривень, який належить ОСОБА_14 , заподіявши майнову шкоду на вказану суму.
20 липня 2015 року у вечірній час доби ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, перебуваючи у під`їзді будинку АДРЕСА_4 , повторно, таємно викрав велосипед «Sраiкег 863», вартістю 1350 гривень, який належить ОСОБА_15 , заподіявши майнову шкоду на вказану суму.
Крім цього, 25 липня 2015 року у вечірній час, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, перебуваючи у під`їзді будинку АДРЕСА_5 , повторно таємно викрав велосипед марки «Pegasus» вартістю 1000 гривень, який належить потерпілому ОСОБА_16 , а всього викрав майна на загальну суму 2300 гривень.
23 вересня 2015 року у вечірній час ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, проник у підвальне приміщення, що знаходиться у будинку АДРЕСА_6 , скориставшись тим, що вхідні двері були відчинені, звідки повторно таємно викрав велосипед «Kettler» вартістю 1000 гривень, який належить ОСОБА_17 , заподіявши майнову шкоду на вказану суму.
29 вересня 2015 року у вечірній час, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, перебуваючи в під`їзді будинку АДРЕСА_7 , повторно, таємно викраву велосипед «Ardis» вартістю 900 гривень та дитячі сани вартістю 80 гривень, які належать ОСОБА_18 . Всього викрав майна на загальну суму 980 гривень.
30 вересня 2015 року, у вечірній час ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, перебуваючи на подвір`ї, з-під будинку АДРЕСА_8 , повторно, таємно викрав велосипед «Formula SPIDER», вартістю 700 гривень., який належить ОСОБА_19 , заподіявши майнову шкоду на загальну суму 700 гривень.
На вказаний вирок прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26.04.2016 року скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, ч.3 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ч.5 ст.71 КК України до даного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03.04.2015 року у виді 3 років позбавлення волі та призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.
У своїх доводах на підтвердження апеляційних вимог, не оспорюючи фактичних обставин кримінальних правопорушень, прокурор покликається на те, що приймаючи рішення про застосування ст.69 КК України, суд у вироку визнав пом`якшуючими обставинами щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування потерпілим завданого збитку. Натомість судом не взято до уваги обставини, які характеризують особу обвинуваченого, який раніше судимий за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі та був звільнений від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України із встановленням іспитового строку 1 рік, однак на шлях виправлення не став та в період відбування іспитового строку впродовж травня вересня 2015 року повторно вчинив 7 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185 КК України та ч.3 ст. 185 КК України.
Таким чином прокурор вважає, що в порушення вимог ст.414 КПК України судом обрано покарання, яке не відповідає особі обвинуваченого та тяжкості вчинених злочинів, а отже вирок суду в частині призначеного покарання є незаконним, оскільки, на думку прокурора, судом було неправильно застосовано Закон про кримінальну відповідальність та особі призначено покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення.
23.06.2016 року на адресу апеляційного суду Львівської області захисник ОСОБА_20 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких просить вказану апеляційну скаргу відхилити, а вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26.04.2016 року залишити без змін.
На підтримку своїх заперечень зазначає, що обвинувачений визнав себе винним повністю, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, повністю відшкодував потерпілим завдану шкоду, став на шлях виправлення. А тому захисник вважає, що наведені пом`якшуючі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину і впливають на можливість пом`якшення йому покарання.
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги та навів аналогічні доводи, викладені в апеляційній скарзі.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник заперечили апеляційну скаргу прокурора та просили вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши доповідача, доводи учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні зазначених у вироку кримінальних правопорушень відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим, та в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється.
Колегія суддів вважає, що призначивши ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.69 КК України, суд першої інстанції не допустив неправильне застосування кримінального закону, що потягло за собою невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, як вказує у апеляційній скарзі прокурор.
Так, відповідно до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини кримінального кодексу України.
Водночас відповідно до вимог закону, у кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу обвинуваченого він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.
Ці вимоги закону судом першої інстанції були виконані в повній мірі.
Так, пом`якшуючими покарання обставинами судом визнано те, що ОСОБА_7 свою вину визнав повністю, у вчиненому розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину та добровільно відшкодував потерпілим завдану шкоду, що підтверджується наявними у справі письмовими заявами усіх потерпілих.
Обґрунтовуючи свій висновок про застосування до обвинуваченого ст.69 КК України при призначенні покарання, суд у вироку покликався на пом`якшуючі покарання обставини, як такі, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; також врахував обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а саме особу винного, який винним себе визнав повністю, щиро розкаюється у вчиненому, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має незадовільний стан здоров`я (хворіє на гепатит С), що підтверджується представленими медичними документами, є особою молодого віку, та врахував те, що потерпілі жодних претензій до ОСОБА_7 не мають.
За таких обставин колегія суддів вважає, що призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції у відповідності до ст.65 КК України належно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини справи і цілком правомірно прийняв рішення про можливість застосування до обвинуваченого ст.69 КК України, та призначив покарання найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини кримінального кодексу України, у вигляді штрафу.
При цьому на думку колегії суддів, зважаючи на те, що за цим вироком остаточне покарання ОСОБА_7 призначене у вигляді штрафу, яке у відповідності до ст.72 КК України не підлягає складанню із іншими видами покарань, попередній вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 квітня 2015 року стосовно ОСОБА_7 слід виконувати самостійно.
Крім того, відповідно до ч.2 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Так, згідно п.4 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року зі змінами, встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного призначення покарання. Якщо якась із обставин, наведених у ч.1 ст.66, ч.1 ст.67 КК України, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд при призначенні покарання не може ще раз ураховувати її як пом`якшуючу або обтяжуючу покарання обставину.
Натомість у вироку суд першої інстанції визнав обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_7 повторність злочинів, проте колегія суддів у відповідності до ч.2 ст.404 КПК України вважає за необхідне виключити із вироку покликання на визнання судом першої інстанції обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 повторність злочинів, оскільки повторність злочинів є кваліфікуючою ознакою злочину, у вчиненні якого ОСОБА_7 визнаний винним.
Також колегія суддів не погоджується з доводами прокурора, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому безпідставно не визнав рецидив злочинів обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому, зважаючи на причини, що зазначені вище.
Таким чином обставин, що обтяжують покарання для обвинуваченого ОСОБА_7 , апеляційним судом не встановлено.
З огляду на викладене, апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції кримінального закону, що полягає у неправильному застосуванні до обвинуваченого ст.69 КК України, та посилання на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Отже, суд апеляційної інстанції під час перегляду оскаржуваного вироку суду за апеляційною скаргою прокурора не виявив істотних порушень кримінального процесуального та кримінального законів, які б тягнули за собою скасування або зміну вироку суду. З огляду на вищевикладене колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 квітня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.
В порядку ч.2 ст.404 КПК України виключити із мотивувальної частини вироку покликання на встановлення обставини, що обтяжує покарання ОСОБА_7 повторність злочинів.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:
Судді: