Дата документу Справа № 310/8423/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/342/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 310/8423/14-к
Категорія ст. 78 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 лютого 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку дистанційно в режимі відео конференції, матеріали провадження відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с Заповітне Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 30.10.2014 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ст.ст. 186 ч. 2, 304 ч. 1, 70 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки,

щодо скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення для відбування призначеного за вироком суду покарання;

за участю прокурора ОСОБА_7 , засудженого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у провадженні, на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 листопада 2016 року,
в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у провадженні посилаючись на незаконність судового рішення через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність зазначає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні подання, оскільки засуджений ОСОБА_6 умисно ухиляється від відбування покарання з випробуванням, так як покладений вироком суду обов`язок, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 76 КК України, не виконує, на шлях виправлення не встав. Тому просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою подання задовольнити, скасувати звільнення від відбування покарання з випробуванням відносно ОСОБА_6 та направити його в місця позбавлення волі для відбуття покарання за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30.10.2014 року за ст. 186 ч.2, 304, 70 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, який не підтримав апеляційну скаргу; засудженого та захисника, які просили ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора, який брав участь у провадженні, задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 листопада 2016 року відмовлено в задоволенні подання начальника Бердянського МРВ КВІ УДПтС України в Запорізькій області ОСОБА_9 про скасування відносно засудженого ОСОБА_6 звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення його для відбування покарання призначеного за вироком суду.
Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30.10.2014 року ОСОБА_6 засуджений за ст.ст. 186 ч. 2, 304 ч. 1, 70 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

09.09.2016 року Бердянський міськрайонний відділ кримінально-виконавчої інспекції УДПтСУ в Запорізькій області звернувся до суду із поданням про скасування звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням та направлення його в місця позбавлення волі для відбування призначеного судом покарання з тих підстав, що за час перебування на обліку в Бердянському МРВ КВІ засуджений ОСОБА_6 зарекомендував себе негативно, обов`язки, встановлені судом, виконував незадовільно, до адміністративної відповідальності за порушення громадського порядку не притягувався, за місцем навчання та проживання характеризувався посередньо. З травня по липень 2015 року ОСОБА_6 проходив виробничу практику в м. Києві, згідно договору про навчально-виробничу практику, в зв`язку з чим 06.05.2015 року, 03.06.2015 року та 01.07.2016 року не з`являвся на реєстрацію з поважних причин. 03.02.2016 року ОСОБА_6 повідомив, що з 16.02.2016 року він буде проходити виробничу практику в м. Києві. Бердянським МРВ КВІ проводились всі необхідні заходи для встановлення місця перебування ОСОБА_6 за адресою підприємства по договору № 45 про навчально-виробничу практику від 11.02.2016 року, укладеного між директором ліцею ОСОБА_10 та ТОВ «СВН-Київ», наданим Осипепківським ПАЛ. За результатами проведених заходів, встановлено, що ОСОБА_6 не проходив практику за наданим договором, а змінював декілька підприємств, та місць проживання, про що не повідомляв ні Бердянський МРВ КВІ, ні Осипенківський ПАЛ, в зв`язку з чим 09.03.2016 року, 04.04.2016-року, 04.05.2016 року він не з`являвся на реєстрацію. Протягом перебування на обліку Бердянського МРВ КВІ до засудженого ОСОБА_6 два рази було застосовано застереження у вигляді письмового попередження за неявки на реєстрації до інспекції 09.03.2016 року, 04.04.2016 року, 04.05.2016 року та дві зміни місця проживання без повідомлення КВІ без поважних причин. Враховуючи викладене, а також те, що 30.10.2014 року, під час проголошення вироку, та 15.12.2014 року у підписці під особистий підпис ОСОБА_6 був ознайомлений з тим, що згідно ст. 75 КК України він звільнений від відбування покарання з випробуванням і йому судом встановлено іспитовий строк 2 роки, а також покладені судом обов`язки згідно ст. 76 КК України, а саме: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтись до кримінально-виконавчої інспекції на реєстрацію, Бердянський МРВ КВІ вважає, що засуджений ОСОБА_6 не бажає стати на шлях виправлення та ухиляється від відбування покарання, призначеного вироком Бердянського міськрайонного суду.

Відмовляючи у задоволенні подання суд першої інстанції вказав наступне.

Як вбачається з подання та матеріалів особової справи, 09.12.2014 року Бердянським МРВ КВІ був отриманий для виконання вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30.10.2014 року, яким засуджено ОСОБА_6 за ст.ст. 186 ч. 2, 304 ч. 1, 70 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки.

15.12.2014 року ОСОБА_6 з`явився до інспекції та був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання, попереджений про відповідальність та наслідки за допущення з його боку адміністративних правопорушень та скоєння нових злочинів, про що в нього було відібрано підписку. Також із засудженим було проведено анкетування для встановлення ступеню ризику скоєння повторного злочину, за результатами якого ризик вчинення нового злочину визначений як середній.

В період з травня по липень 2015 року ОСОБА_6 проходив виробничу практику в м. Києві, згідно договору про навчально-виробничу практику, в зв`язку з чим 06.05.2015 року, 03.06.2015 року та 01.07.2016 року ОСОБА_6 не з`являвся на реєстрацію з поважних причин.

03.02.2016 року ОСОБА_6 повідомив, що з 16.02.2016 року він буде проходити виробничу практику в м. Києві, але засуджений не проходив практику за укладеним договором, а змінював декілька підприємств та місць проживання, в зв`язку з чим 09.03.2016, 04.04.2016, 04.05.2016 року він не з`являвся на реєстрації.

10.05.2016 року ОСОБА_6 прибув до інспекції та йому було винесено застереження у вигляді письмового попередження за те, що він не з`являвся на реєстрацію та змінив місце проживання, не повідомивши КВІ.

05.09.2016 року ОСОБА_6 з`явився на реєстрацію та пояснив, що змінив місце проживання та забув повідомити КВІ, цього ж дня йому було винесено застереження у вигляді письмового попередження.

Судом встановлено, що хоча обвинувачений порушив порядок та умови відбування покарання, однак до адміністративної відповідальності не притягувався, нового злочину не скоїв, а тому факти, викладені в поданні, не є свідченням небажання засудженого ставати на шлях виправлення та є достатніми для направлення ОСОБА_6 для відбування покарання за вироком суду.

Доводи прокурора про те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні подання, оскільки засуджений ОСОБА_6 умисно ухиляється від відбування покарання з випробуванням, так як покладений вироком суду обов`язок, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 76 КК України, не виконує, на шлях виправлення не встав, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що засуджений ОСОБА_6 не має постійного місця проживання, є сиротою, має легку розумову відсталість (а.п. 38), крім того, знаходиться на обліку в наркологічному диспансері з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю (а.п. 13), а це свідчить про те, що знаходячись у такому стані та змінюючи місце мешкання та праці, останній в силу об`єктивних причин, не навмисно ухилявся від покладених на нього обов`язків вироком суду.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факти, викладені в поданні, не є свідченням небажання засудженого ставати на шлях виправлення та є недостатніми для направлення ОСОБА_6 для відбування покарання за вироком суду.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у провадженні залишити без задоволення, а ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 листопада 2016 року відносно ОСОБА_6 , без зміни.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її оголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді: