УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №273/265/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 286 ч. 1 КК України Доповідач ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 січня 2017 року. Апеляційний суд Житомирської області у складі суддів:
ОСОБА_2 - головуючого,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
за участі: прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_8 , -
Цим вироком ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді виправних робіт на строк 2 роки з відрахуванням із суми заробітку в дохід держави 15 %, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Покарання, призначене ОСОБА_6 вироком Лугинського районного суду Житомирської області від 02.06.2016 року, вирішено допустити до самостійного виконання.
Початок строку відбуття покарання вирішено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Вирішено стягнути з обвинуваченого на користь держави витрати за проведення судової авто-технічної експертизи в розмірі 491 грн. 04 коп. та експертизи технічного стану автомобіля в розмірі 552 грн 42 коп.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирався.
Згідно вироку, 22 листопада 2015 року об 11 год. 25 хв. на 32 км. автодороги Дубрівка-Висока Піч неподалік с. Бубни Романівського району Житомирської області ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 , порушив п.п. 2.3 б, 2.9 б, 12.1 Правил Дорожнього Руху України, не впорався з керуванням, з`їхав на узбіччя та зіткнувся з деревом. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_11 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження за ознакою тривалого розладу здоров`я у вигляді косого перелому середньої третини тіла правої стегнової кістки з поздовжнім зміщенням та знаходженням уламків один за одним.
В апеляційних скаргах:
- прокурор ОСОБА_9 , що здійснював процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні та брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, не оспорюючи встановлених судом фактичних обставин скоєння злочину, кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, просить скасувати вирок суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді арешту на строк 1 місяць. На підставі ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 72, ч. 3 ст. 78 КК України до призначеного покарання повністю приєднати покарання за попереднім вироком Лугинського районного суду Житомирської області від 2 червня 2016 року та остаточно призначити покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі на строк 4 роки 7 місяців. Посилається на неправильне незастосування місцевим судом ст. ст. 71, 78 ч. 3 КК України, що підлягають застосуванню, оскільки злочин вчинений у період іспитового строку при звільненні від відбування покарання з випробуванням за вироком Баранівського районного суду Житомирської області від 6 березня 2016 року. Твердить також про несправедливу м`якість призначеного обвинуваченому покарання, неповне врахування судом даних про особу ОСОБА_6 , який маючи незняту та непогашену судимість, вчинив злочин під час іспитового строку, що свідчить по те, що він не став на шлях виправлення;
- захисник ОСОБА_7 просить змінити вирок, виключити з вироку вказівки про кваліфікуючі обставини злочину - порушення правил експлуатації транспортного засобу та керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння; визнати обставинами, що пом`якшують покарання, - визнання вини, щире каяття та добровільне відшкодування завданих збитків; пом`якшити призначене ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України до одного року виправних робіт зі стягненням на користь держави 15 відсотків заробітної плати. Посилається на недоведеність та помилкове зазначення у вироку вищевказаних кваліфікуючих ознак злочину, а також неправильне неврахування вищевказаних обставин, що пом`якшують покарання. Твердить також про необґрунтоване посилання місцевим судом на висновок автотехнічної експертизи № 26/13-25 від 16 січня 2016 року, оскільки такий висновок не досліджувався у судовому засіданні як доказ.
У запереченнях на апеляційну скаргу захисника прокурор ОСОБА_9 , посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги захисника, просить залишити її без задоволення.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника в підтримання апеляційної скарги захисника та в заперечення апеляційної скарги прокурора, міркування прокурора в підтримання апеляційної скарги прокурора та в заперечення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
З матеріалів справи видно, що висновки суду першої інстанції про фактичні обставини порушення ОСОБА_6 як водієм транспортного засобу правил безпеки дорожнього руху, передбачених п. п. 2.3 б. 12.1 ПДР України, що призвело до ДТП та спричинення пасажиру ОСОБА_11 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, про кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України, - є обґрунтованими, оскільки підтверджуються наведеними у вироку фактичними обставинами, що містяться у зізнавальних показаннях обвинуваченого, потерпілої, свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , висновках судових автотехнічних експертиз від 21 та 23 січня 2016 року, висновку судово-медичної експертизи від 19 січня 2016 року.
Ці висновки по суті не оспорюються в апеляційному порядку.
Тому вимога прокурора в апеляційній скарзі про необхідність повного скасування вироку та повторного визнання винним ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, є необґрунтованою.
Доводи апеляційної скарги захисника про необґрунтоване врахування судом як доказу висновку судової автотехнічної експертизи, що міститься на а. с. 72-75, є необґрунтованими, оскільки згідно даних диску про повну фіксацію судового провадження технічними засобами та журналу судового засідання від 02 серпня 2016 року, цей висновок про невідповідність дій водія ОСОБА_6 вимогам п. п. 1.10, 12.1 ПДР у даній ДТП, був долучений до матеріалів кримінального провадження під час судового розгляду та досліджувався судом у судовому засіданні. Однак, правильно виклавши зміст даного висновку експертизи № 3/170 від 23 січня 2016 року, місцевий суд помилково вказав номер та дату експертизи № 26/13-25 від 16.01.2013р. Тому така описка не є істотним порушенням кримінально-процесуального закону, оскільки не перешкодила суду прийняти законне та обґрунтоване рішення щодо доведеності винності обвинуваченого та кваліфікації його дій.
Разом з тим, у судовому засіданні суду першої інстанції та апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_6 не визнав себе винним у порушенні п. 2.9 б ПДР України та стверджував, що на час ДТП він не перебував у стані алкогольного сп`яніння, а випив трохи горілки вже після ДТП для зняття болю у зв`язку з отриманням травми голови.
Під час судового розгляду не було встановлено доказів, які б спростовували вищевказані показання обвинуваченого про обставини вживання ним спиртних напоїв після ДТП. Тому у мотивувальній частині вироку суд першої інстанції обґрунтовано вказав свій висновок про виключення з обвинувачення обтяжуючої обставини щодо вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, посилаючись на те, що показання обвинуваченого щодо вживання алкогольного напою після скоєння ДТП для зменшення болю від отримання травми голови в судовому засіданні прокурором не спростовано.
Крім того, правильно кваліфікуючи дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження, суд першої інстанції необгрунтовану вказав у мотивувальній частині вироку про те, що ОСОБА_6 вчинив також дії, що виразилися у порушенні правил експлуатації транспорту, оскільки йому не вмінялися у вину будь-які порушення, пов`язані з недотримання технічних умов експлуатації транспорту, порушення порядку перевезення пасажирів або неправильним завантаженні, укладанні та закріпленні вантажів тощо. За висновком судово-технічної експертизи від 23,01.2016р. автомобіль, яким керував обвинувачений, був у технічно справному стані.
Тому висновки суду першої інстанції про порушення ОСОБА_6 п. 2.9 б ПДР України (заборона керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння) та правил експлуатації транспорту є необґрунтованими та не відповідають фактичним обставинам справи. Доводи апеляційної скарги захисника про відповідну зміну вироку є обґрунтованими.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України у повному обсязі не дотримався вимог ст. ст. 50 ч. 2, 65 КК України.
Так, судом належним чином не враховано, що ОСОБА_6 , маючи незняті та непогашені судимості за вироками Баранівського районного суду Житомирської області від 6 березня 2016 року та Лугинського районного суду Житомирської області від 2 червня 2016 року, під час іспитового строку при звільненні від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням за попереднім вироком, вчинив новий злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину, суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в ст. ст. 71, 72 КК України.
За правилами ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
В порушення вказаних норм кримінального закону, суд першої інстанції помилково не призначив ОСОБА_6 покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України, що має бути більшим за покарання призначене за вироком Лугинського районного суду Житомирської області від 2 червня 2016 року.
Тому апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про необхідність скасування вироку в частині призначення покарання з підстави неправильного застосування ст. 71 КК України та постановлення нового вироку з метою призначення обвинуваченому більш суворого покарання.
Призначаючи покарання ОСОБА_6 , апеляційний суд враховує тяжкість вчиненого ним злочину невеликої тяжкості, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, дані про особу винного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за ст. ст. 185 ч. 3, 296 ч. 4 КК України зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, позитивно характеризується, працює, має на утриманні неповнолітню дитину; обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття та добровільне відшкодування потерпілій завданої злочином шкоди.
Враховуючи, що обвинувачений вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України під час іспитового строку при звільненні з випробуванням від відбування покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком Баранівського районного суду Житомирської області від 6 березня 2015 року, апеляційний суд призначає ОСОБА_6 остаточне покарання за правилами ст. 71 КК України за сукупністю вироків у виді реального позбавлення волі на строк 4 роки 7 місяців.
Тому апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 підлягає відповідній зміні та скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку в цій частині.
Керуючись ст. ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а:
Апеляційні скарги прокурора та захисника задовольнити частково.
Вирок Баранівського районного суду Житомирської області від 27 вересня 2016 року щодо ОСОБА_6 змінити.
Виключити з мотивувальної частини вироку вказівки про порушення ОСОБА_6 п. 2.9 б ПДР України та правил експлуатації транспорту.
Скасувати цей вирок в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок.
Призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді арешту на строк 1 місяць.
На підставі ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Лугинського районного суду Житомирської області від 2 червня 2016 року та остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 7 місяців.
Початок строку відбуття покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
В решті вирок місцевого суду залишити без змін.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом трьох місяців може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.
Судді: