Справа № 199/10/17-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
2017 року травня місяця 15 дня м. Дніпро
Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7
Так, ОСОБА_3 обвинувачується у тім, що будучи раніше неодноразово судимим за злочини проти власності , маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та в грудні 2016 року вчинив кримінальне правопорушення, пов`язане з незаконним обігом наркотичних засобів. Так, ОСОБА_3 , маючи умисел, направлений на незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту 06.12.2016 в невстановлений в ході досудового розслідування час, перебуваючи біля будинку № 73, розташованому по вулиці Прохолодна у м. Дніпро, у невстановленої слідством особи, придбав наркотичний засіб «канабіс» в невстановленій кількості, який почав незаконно зберігати при собі без мети збуту. Того ж дня, тобто 06 грудня 2016 року, приблизно о 13:00 годині в ході проведення оперативних заходів співробітниками СКП АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, біля будинку № 73, розташованому по вулиці Прохолодна у м. Дніпро, був зупинений гр. ОСОБА_3 , який в проміжок часу з 13:30 години до 14:00 години, з правої зовнішньої кишені куртки одягненої на ньому, добровільно видав поліетиленовий пакет з речовиною рослинного походження, зеленого кольору, яка згідно висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів № 1/8.6/3263 від 28.12.2016, містить особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонений. Речовина масою 16,702 г, містить особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонений канабіс. Маса канабісу в перерахунку на висушену речовину становить 15,878 г, яку ОСОБА_3 незаконно придбав та зберігав при собі без мети збуту.
Умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.1 ст. 309 КК України, як такі що виразилися у незаконному придбанні та зберіганні наркотичного засобу без мети збуту.
Крім вказаного, ОСОБА_3 , будучи раніше неодноразово судимим за злочини проти власності, маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і в листопаді 2016 року повторно вчинив умисне корисливе кримінальне правопорушення. Так він, маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло та інше приміщення, 21.11.2016 року приблизно об 11.00 годині, перебуваючи на вулиці Артельній в м. Дніпро зустрів раніше знайомого йому ОСОБА_4 , котрому запропонував вчинити крадіжку з житла ОСОБА_8 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . На що ОСОБА_4 погодився. Після цього, ОСОБА_3 разом з співучасником кримінального правопорушення ОСОБА_4 , маючи спільний, прямий умисел, направлений на задоволення своїх матеріальних потреб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, вступивши у попередню змову на скоєння кримінального правопорушення, направилися до вказаного домоволодіння. В цей же день 21.11.2016 біля 11.05 години ОСОБА_3 , переконавшись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, задля реалізації спільного прямого умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у житло та інше приміщення, переліз через паркан домоволодіння АДРЕСА_1 , після чого відкрив хвіртку для безперешкодного проникнення на територію домоволодіння співучасника кримінального правопорушення ОСОБА_4 . Після чого співучасник кримінального правопорушення ОСОБА_4 , проникнувши на територію домоволодіння, залишився біля входу до будинку з метою забезпечення реалізації спільного умислу, а ОСОБА_3 , шляхом вільного доступу, проник до будинку, звідки таємно викрав майно ОСОБА_8 , а саме: телевізор марки «Філіпс», вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №6/12.1/2343 від 30.11.2016 року 750.00 гривень. Після чого співучасники кримінального правопорушення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись майном за власним розсудом.
Злочинними діями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_8 спричинені матеріальні збитки на суму 750,00 гривень.
Умисні дії ОСОБА_4 , що виразились в таємному викраденні чужого майна (крадіжка) вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК України.
Умисні дії ОСОБА_3 , що виразились в таємному викраденні чужого майна (крадіжка) вчиненому за попередньою змовою групою осіб, повторно, поєднаному з проникненням у житло, кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК України.
Продовжуючи свою злочинну діяльність 21.11.2016 року, приблизно о 13:30 годині ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повернулись до території домоволодіння АДРЕСА_1 з метою продовження свого раптового злочинного наміру спрямованого на таємне викрадення чужого манна (крадіжка), вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням в інше приміщення. З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_3 , переконавшись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, переліз через паркан вищевказаного домоволодіння, після чого відкрив хвіртку для безперешкодного проникнення на територію домоволодіння співучасника кримінального правопорушення ОСОБА_4 .
Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням в інше приміщення, в цей же день, а саме 21.11.2016 року, приблизно о 13:52 годині ОСОБА_9 разом із співучасником вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 , продовжуючи знаходитись у дворі домоволодіння АДРЕСА_1 , діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, а отже усвідомлюючи таємній характер своїх злочинних посягань, з метою особистого збагачення, ОСОБА_4 залишився біля входу до гаражу та літньої кухні, а співучасник кримінального правопорушення ОСОБА_3 з метою забезпечення реалізації спільного умислу, шляхом вільного доступу проник до гаражу та літньої кухні, які знаходяться на території вищевказаного домоволодіння, та почав виносити майно потерпілої ОСОБА_8 , а саме: бідон алюмінієвий ємкістю 30 літрів - вартістю 120 гривень, кип`ятильник - вартістю 40 гривень, металеву миску, чайник, залізну цепку, 3 каструлі, котрі матеріальної цінності не мають з території домоволодіння АДРЕСА_1 . Та в цей момент ОСОБА_3 побачив, що біля хвіртки вказаного домоволодіння прийшла сусідка гр. ОСОБА_10 , яка почала робити йому зауваження, кликати на допомогу та схопила останнього за куртку, щодо його неправомірних дій, в результаті чого ОСОБА_3 розуміючи, що його дії стали явними для оточуючих, та в нього раптово виник злочинний намір спрямованих на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням в інше приміщення.
21.11.2016 року приблизно о 14:00 годині ОСОБА_3 перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_1 , біля хвіртки з метою доведення свого раптового злочинного наміру, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я з метою подавлення волі до опору свідка ОСОБА_10 штовхнув останню, в результаті чого гр. ОСОБА_10 впала на асфальт, а ОСОБА_3 безперешкодно з місця вчинення ним злочину зник разом із ОСОБА_4 .
Злочинними діями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_8 спричинені матеріальні збитки на загальну суму 160,00 гривень.
Умисні дії ОСОБА_3 , що виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у інше приміщення, кваліфіковано за ч.3 ст.186 КК України.
Умисні дії ОСОБА_4 , що виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у інше приміщення, кваліфіковано за ч.3 ст.186 КК України.
Захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заявили клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, як такого, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки обвинувальний акт не містить визначення розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Крім вказаного, не зазначені відомості про неповнолітню дитину обвинуваченого ОСОБА_4 , що є пом`якшуючою обставиною.
Обвинувачені підтримали клопотання захисників.
У підготовчому судовому засіданні прокурор вважав за можливе призначити судовий розгляд на підставі даного обвинувального акту, заперечував проти задоволення клопотання захисників. Вважав, що саме суд може призначити експертизу та визначити розмір спричиненої шкоди потерпілій.
Суд, з урахуванням думки учасників процесу, приходить до висновку про необхідність повернення обвинувального акту прокурору, з огляду на наступне.
Згідно ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам Кримінального Процесуального Кодексу України.
Відповідно до вимог ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Відомості, які має містити обвинувальний акт, передбачені у п.п.1-9 ч.2 ст.291 КПК України.
Зокрема, п.5 ч.2 ст.291 КПК України передбачає, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення. При цьому, за змістом цієї норми, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність. Відповідно до п.7 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.
У відповідності до ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться не в межах повідомлення особі про підозру, а в межах висунутого їй обвинувачення відповідно до обвинувального акту, який є важливим процесуальним документом і основою для захисту обвинуваченого в суді.
Формулювання обвинувачення повинно містити посилання на обставини, які у відповідності до положень ст.91 КПК України входять до предмету доказування, це подія злочину, форма вини, мотив вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.
Обов`язок доказування цих обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК України випадках - на потерпілого (ч.1 ст.92 КПК України).
Відповідно до п.6 ч.2 ст.242 КПК України слідчий чи прокурор зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків.
Перевіривши обвинувальний акт і доданий до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні трьох епізодів кримінальних правопорушень, передбачених різними частинами статей і різними статтями кримінального Кодексу України. ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні двох епізодів кримінальних правопорушень, передбачених різними частинами статей і різними статтями кримінального Кодексу України.
Зокрема ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні епізоду злочину від 21.11.2016 відносно потерпілої ОСОБА_8 , органом досудового розслідування кваліфіковано за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж) поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я , за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у інше приміщення.
Однак, як встановлено судом, обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування не містить відомостей про те, що у кримінальному провадженню за даним епізодом, що кваліфіковано за ч.3 ст. 186 КК України, була проведена експертиза на предмет визначення розміру матеріальних збитків потерпілій , що є порушенням п.6 ч.2 ст.242 КПК України.
Відповідно до п.6 ч.2 ст.242 КПК України, слідчий або прокурор зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, тобто для встановлення розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
З обвинувального акту вбачається, що діями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_8 заподіяна майнова шкода на суму 160.00 гривень, тоді як експертиза для визначення розміру матеріальних збитків призначена і проведена, як видно з обвинувального акту і реєстру матеріалів досудового розслідування, тільки за епізодом крадіжки майна у потерпілої ОСОБА_8 на суму 750 гривень (висновок судово-товарознавчої експертизи №6/12.1/2343 від 30.11.2016 року)
Неналежний виклад фактичних обставин кримінального правопорушення без зазначення всіх складових, передбачених ч.1 ст.91 КПК України, які підлягають доказуванню, неконкретного обвинувачення без врахування об`єктивно встановлених обставин, порушує право обвинуваченого на захист, та є перешкодою для повного та всебічного судового розгляду кримінального провадження.
Відсутність обґрунтованого обвинувачення є порушенням права обвинуваченого на справедливий розгляд справи, оскільки відповідно до п.1 ч.3 ст.42 КПК Українивін має право: знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують, що відповідає загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у ст.7 КПК України.
Відповідно до ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка чинна в Україні на підставі Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Таким чином, нехтування положеннямип.5 ч.2 ст.291 КПК України позбавляє обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 права знати в чому їх звинувачують, та порушують їх право на захист.
За практикою тлумачення Європейським Судом з прав людини тексту підпункту "а" п.3 ст.6 Конвенції про захист права людини та основоположних свобод в рішенні від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» (заява № 9783/82, § 79) роз`яснення "обвинувачення" особі, стосовно якої розглядається кримінальна справа, заслуговує особливої уваги, оскільки саме з моменту доведення деталей вчинення злочину до відома підозрюваного, що відіграє вирішальну роль в судовому розгляді, він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення.
Однак, всупереч наведеним нормам Європейського Права, обвинувачення відносно ОСОБА_4 є неконкретним, про що свідчить новий обвинувальний акт, що склав прокурор в суді та порушив право обвинуваченого ОСОБА_4 на захист при кваліфікації його дій за складом злочину за ч.3 ст. 186 КК України, що в подальшому призведе до збільшення обсягу обвинувачення та знов повернення суду для виконання вимог ст. 338 КПК України.
У з`ясованих судом обставинах, доводи прокурора про те, що саме суд може вжити необхідні заходи для визначення розміру спричиненої шкоди потерпілій і тому суд має можливість призначити судовий розгляд на підставі такого обвинувального акта, суд вважає надуманими, оскільки суд першої інстанції позбавлений можливості виконати вимогист.348 КПК України про роз`яснення суті обвинувачення, що прямо суперечить практиці тлумачення Європейським Судом з прав людини в рішенні від 26.10.2000 у справі «Кудла проти Польщі» ефективності способу правового захисту, яка, у всякому випадку, має передбачати повноваження суду надати захист в сенсі запобігання чи припинення подальшого тривання порушення права.
Згідно з положеннями ст. 22 КПК України Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
З огляду на вказане перекладання функцій обвинувачення та захисту на суд - є не припустимим.
Практикою Європейського суду з прав людини визнано і про це, вказано в рішенні від 15 липня 2010 року у справі «Олександр Смірнов проти України», що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатись на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або для обґрунтування своїх рішень.
За ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Разом з цим, ч. 1 ст. 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про необхідність повернення обвинувального акта для усунення недоліків, а саме - для виконання вимог п.7 ч. 2 ст. 291 КПК України та встановлення розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
При цьому, повернення обвинувального акта прокурору надасть можливість останньому прийняти необхідні та дієві заходи, передбачені КПК України, для формулювання обвинувачення, яке би містило наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення та конкретизації у змісті пред`явленого обвинувачення, оскільки деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи.
Тобто, прокурору та органу досудового розслідування, необхідно виконати вимоги п.5 ч.2 ст.291 КПК України.
Керуючись ст. 110, п. 5, 7 ч. 1 ст. 291, ч. 3 ст. 314, ст.ст. 369, 371, 372 КПК України, суд
Запобіжний захід ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обраний відповідно до ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.04.2017 залишити колишній тримання під вартою та продовжити до 23.06.2017.
На ухвалу можуть бути подані апеляційні скарги протягом 7 днів з дня її проголошення до судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали.
Суддя Амур-Нижньодніпровського

районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1

15.05.2017