АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1041/17 Справа № 190/145/17-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 , (приймає участь в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження № 0000798 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 на вирок П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2017 року щодо
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпропетровськ, громадянин України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, останній раз 08 вересня 2014 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 3 місяці,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, та направити кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 до органу досудового розслідування для здійснення досудового розслідування в загальному порядку.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не перевірив угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам закону.

Посилається на те, що суд затвердив зазначену угоду в порушення вимог кримінального законодавства, оскільки призначив покарання у виді позбавлення волі нижче мінімальної межі, встановленої ст. 63 КК України.

Крім того, в мотивувальній частині вироку зазначено, що в судовому засіданні 28 березня 2017 року за заявою прокурора, підтриманою обвинуваченим та захисником, угоду про визнання винуватості від 03 лютого 2017 року, яка надійшла до суду разом з обвинувальним актом 06 лютого 2017 року, судом залишено без розгляду, однак повноваженнями залишити угоду про визнання винуватості без розгляду суд не наділений.

Більше того, на підставі ч. 8 ст. 474 КПК України повторне звернення з угодою в одному кримінальному провадженні не допускається, у зв`язку з чим, є підстави вважати, що угода про визнання винуватості укладена під час досудового розслідування, а відтак, кримінальне провадження має бути повернуто до органу досудового розслідування.

Вироком П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2017 року затверджено угоду про визнання винуватості між прокурором П`ятихатського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 , обвинуваченим ОСОБА_9 та захисником ОСОБА_7 від 28 березня 2017 року, укладену по кримінальному провадженню № 0000798 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, та ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 місяців, на підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, приєднано невідбуту частину покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2017 року, остаточно призначено ОСОБА_9 узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі строком на 10 місяців.
За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_9 , відбуваючи призначену міру кримінального покарання в П`ятихатській виправній колонії №122 Управління ДПтС України в Дніпропетровській області з 06 липня 2016 року за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2014 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 3 місяці, систематично порушував вимоги режиму відбування покарання, що виражалося у відмові виконання законних вимог представників адміністрації установи виконання покарань, неповазі до представників адміністрації, за що на законних підставах неодноразово притягувався до різних видів дисциплінарних стягнень, в тому числі, у вигляді переведення до приміщення камерного типу.

Так, за злісне порушення установленого порядку відбування покарання засуджений ОСОБА_9 за вмотивованою постановою начальника Дніпропетровської ВК № 89 Управління ДПтС України в Дніпропетровській області від 28 квітня 2016 року на законних підставах був підданий стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу строком на один місяць.

Після закінчення відбування стягнення у виді переведення в приміщення камерного типу засуджений ОСОБА_9 належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став і продовжив злісно порушувати вимоги режиму відбування покарання.

06 липня 2016 року плановим етапом останній прибув до П`ятихатської ВК № 122 для подальшого відбування покарання, де ОСОБА_9 був ознайомлений з розпорядком дня та вимогами Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань.

19 липня 2016 року о 03 годині 00 хвилин засуджений ОСОБА_9 , не виконавши згідно затвердженого розпорядку дня для засуджених команду «Відбій» та подолавши локальну огорожу відділення карантину, діагностики і розподілу, де він знаходився після прибуття плановим етапом до П`ятихатської ВК № 122, направився самовільно до відділення соціально-психологічної служби № 4, де і був виявлений співробітниками установи, допустивши своїми діями порушення п. п. 2.1, 2.4, 3.11 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, а також ч. 3 ст. 107 Кримінально-виконавчого кодексу України.

Також 19 липня 2016 року приблизно о 08 годині 30 хвилин у відділенні соціально психологічної служби, в.о. начальника дільниці карантину Діагностики і розподілу відділу соціально-виховної та психологічної роботи із засудженими П`ятихатської виправної колонії № 122 управління ДПтС України в Дніпропетровської області ОСОБА_11 в присутності чергового помічника начальника установи П`ятихатської ВП № 122 ОСОБА_12 та начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи із засудженими П`ятихатської виправної колонії № 122 ОСОБА_13 , забезпечивши засудженого ОСОБА_9 всім необхідним для прибирання інвентарем, а саме: віником, цеберком з водою, ганчіркою та шваброю, пред`явив законну вимогу засудженому ОСОБА_9 здійснити роботу по самообслуговуванню, тобто здійснити вологе прибирання спального приміщення відділення соціального психологічної служби, де він проживає, згідно затвердженого графіку чергування, який 18 липня 2016 року засудженому ОСОБА_9 оголошено, але від підпису останній відмовився. Засуджений ОСОБА_9 будучи фізично здоровим, одягнутим по сезону, нагодованим, згідно із встановленими нормами та забезпеченим всім необхідним для прибирання інвентарем, попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 391 КК України виконати поставлену законну вимогу адміністрації виправної установи у категоричній формі безпідставно відмовився і до прибирання не приступив, чим порушив вимоги підпунктів 2.1, 2.2, 2.5 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, а також ч. 3 ст. 107 Кримінально-виконавчого кодексу України.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, захисника, який просив апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно із п.1,п.2 ч.1 ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться верховенство права та законність.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження щодо обґрунтованості доводів апеляційної скарги прокурора, в якій він просив скасувати вирок, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та закону. Суд відмовляє у затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та закону.

Цих вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції не дотримався.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 28 березня 2017 року затверджено угоду про визнання винуватості між прокурором П`ятихатського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 , обвинуваченим ОСОБА_9 та захисником ОСОБА_7 , укладену по кримінальному провадженню №0000798 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, де сторони погодились на призначення покарання ОСОБА_9 у виді позбавлення волі строком на 6 місяців (а. к. п. 47-50).

Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Так, санкцією статті 391 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до трьох років.

Враховуючи зазначене, мінімальна межа покарання у даній санкції не визначена, але положенням вимог ч. 2 ст. 63 КК України передбачено, що покарання у виді позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною цього Кодексу.

Тобто суд мав призначити покарання, що не є меншим за один рік позбавлення волі.

Отже, суд першої інстанції не перевірив зміст угоди про визнання винуватості на відповідність вимогам діючого законодавства та не зазначив мотиви, з яких виходив при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам КПК України та закону про кримінальну відповідальність, внаслідок чого затвердив дану угоду, чим грубо порушив вимоги статті 474 КПК України, та призначив покарання, яке не могло бути призначене обвинуваченому.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 03 лютого 2017 року обвинувальний акт надійшов до суду із угодою про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_9 за ст. 391 КК України (а. к. п. 8-11), в судовому засіданні від 28 березня 2017 року за заявою прокурора дану угоду залишено без розгляду, що не передбачено діючим законодавством.

Вирок суду від 28 березня 2017 року, яким затверджено угоду про визнання винуватості від цієї ж дати постановлено із порушеннями положень ч. 8 ст. 474 КПК України, відповідно до якого, повторне звернення з угодою в одному кримінальному провадженні не допускається, що свідчить про те, що у суду першої інстанції були відсутні повноваження на затвердження зазначеної угоди та ухвалення вироку в підготовчому судовому засіданні про затвердження такої угоди.

Згідно з вимогами ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді першої інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Частиною 1 статті 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Невиконання положень ст. 474 КПК України є відповідно до ст. 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило повно та всебічно розглянути справу і постановити законне та обґрунтоване судове рішення, та є підставою для скасування судового рішення.

Доводи прокурора щодо направлення кримінального провадження щодо ОСОБА_9 до органу досудового розслідування для здійснення досудового розслідування в загальному порядку, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки суд затвердив угоду про визнання винуватості, що була надана суду під час підготовчого судового засідання, а не яка надійшла з обвинувальним актом до суду, тому на підставі п.1 ч.2 ст.407 КПК України вирок суду підлягає скасуванню, а кримінальне провадження направленню до суду першої інстанції для проведення судового провадження.
При новому судовому розгляді необхідно усунути порушення, зазначені у цій ухвалі, з дотриманням встановленого законом порядку повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, та ухвалити рішення, яке відповідає вимогам кримінального і кримінального процесуального закону.

Колегія суддів вважає за необхідне міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 скасувати, оскільки вона застосовувалась на виконання вироку суду, який скасовано.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 на вирок П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2017 року задовольнити частково.
Вирок П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2017 року щодо ОСОБА_9 - скасувати, призначивши новий розгляд в суді першої інстанції.
Міру запобіжного заходу у вигляді тримання під-вартою ОСОБА_9 скасувати.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4