АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/807/17 Справа № 199/6924/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0002465 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Амур Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2017 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпрі, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1)12 жовтня 1984 року Ленінським районним судом міста Дніпропетровська за ч. 3 ст. 140, ч. 2 ст. 42 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі;

2)09 листопада 1988 року Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська за ст. 17, ст. 94 КК України до 8 років позбавлення волі;

3)11 січня 1999 року Кіровським районним судом міста Дніпропетровська за ст. 17, ч. 2 ст. 140 КК України до 2 років позбавлення волі;

4)23 травня 2000 року Кіровським районним судом міста Дніпропетровська за ч. 2 ст. 140 КК України до 3 років позбавлення волі;

5)17 березня 2003 року Амур-Нижньодніпровським районним судом міста Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі;

6)26 липня 2005 року Кіровським районним судом міста Дніпропетровська за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК звільнений з іспитом на 2 роки;

7)04 жовтня 2006 року Ленінським районним судом міста Дніпропетровська за ч. 2 ст. 309, ст. 71 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК звільнений з іспитом на 3 роки;

8)25 квітня 2008 року Ленінським районним судом міста Дніпропетровська за ч. 1 ст. 162 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень;

9)13 березня 2009 року Ленінським районним судом міста Дніпропетровська за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років позбавлення волі;

10)13 квітня 2012 року Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі;

11) 06 грудня 2013 року Ленінським районним судом міста Дніпропетровська за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 311, ч. 1 ст. 70 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі;

12) 07 лютого 2014 року Ленінським районним судом міста Дніпропетровська за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі. Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2014 року до вказаного вироку частково приєднане не відбуте покарання за вироком Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 06 грудня 2013 року та остаточно до відбуття призначено покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнений 08 серпня 2016 року по відбуттю

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, -

встановила:

Вказаним вироком ОСОБА_9 визнано винним у тому, що той 10 серпня 2016 року близько 15 год., знаходячись поблизу буд. 4 по вул. Терещінківська в м. Дніпро, у невстановленою особи повторно, за 150 грн. незаконно придбав флакон з рідиною коричневого кольору вагою 4,1964 г, яку зберігав при собі без мети збуту.

Того ж дня близько 17 год. 20 хвил. в ході огляду співробітниками поліції особистих речей ОСОБА_8 у останнього було виявлено та вилучено вказаний флакон з речовиною коричневого кольору масою 4,1964 г, який являється особливо небезпечним наркотичним засібом «опієм ацетильованим» масою в перерахунку на суху речовину 0,1616 г.

Вказані дії обвинуваченого судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 309 КК і за даним законом ОСОБА_9 призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.
Обвинувачений не згоден з рішенням суду. В апеляції просить його скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
Вказує на істотні порушення процесуального закону на те, що судом після наради не проголошено судового рішення та не вказано дату складання його повного тексту.
Вважає порушенням вимог КПК проведення судового засідання за участю прокурора, який попередньо брав участь у розгляді справи.
Стверджує, що суд при призначенні покарання не врахував дані про його стан здоров`я, позитивну характеристику та наявність утриманця.

Заслухав суддюдоповідача, обвинуваченого ОСОБА_9 , який наполягав на задовлленні його вимог, прокурора про законність судового рішення, дослідив та перевірив надані матеріали, співставив їх з доводами апеляції, колегія суддів вважає, що вона не може підлягати задоволенню з наступних підстав.

Як видно з вироку, суд перевірив обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення. Дав належну оцінку доказам по провадженню.

Висновки про винуватість ОСОБА_9 у скоєнні злочину, за який його засуджено, кваліфікація його дій, в апеляції не оспорюються, тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.

Звертається увага на те, що судом першої інстанції при призначенні покарання враховано ступінь тяжкості скоєного злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше не одноразово судимий, не працевлаштований, характеризується посередньо, утриманців не має.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано призначив йому покарання за санкцією вказаного закону, яке є достатнім для виправлення обвинуваченого і таким, що відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України та є справедливим та достатнім для виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Підстав для застосування до обвинуваченого вимог ст.ст. 69, 75 КК України і призначення йому більш м`якого покарання, колегія суддів не находить.

Так, за попередніми вирокам ОСОБА_9 неодноразово звільнявся від відбування покарання з іспитовим строком, однак знов продовжував вчиняти нові злочини, що на думку колегії свідчить про стійкість злочинної поведінки, схильність до порушення закону. Вказане підтверджує, що останній на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, та приводить колегію до висновку, що виправлення ОСОБА_9 можливе лише з ізоляцією його від суспільства.

Апеляційним переглядом не встановлено пом`якшуючих покарання обставин, ніж тих, що були визначені судом першої інстанції, які б істотно знижували ступінь тяжкості скоєного.
Тому, відповідні доводи обвинуваченого про тяжкість призначеного покарання, колегія суддів розцінює як безпідставні і такі, що задоволенню не підлягають.
Доводи обвинуваченого про наявність хронічних захворювань письмовими доказами не підтверджені, в наданих матеріалах відсутні дані про перебування ОСОБА_9 на обліку у лікаря та виписні епікризи, такі дані не надані і суду апеляційної інстанції.
Беручи до уваги, що обвинувачений неодружений, малолітніх та неповнолітніх дітей немає, офіційно не працевлаштований, постійного джерела доходу не має, тому твердження останнього про наявність утриманців безпідставні.
Доводи обвинуваченого про те, що на його утриманні перебуває мати похилого віку, не знайшли свого підтвердження, оскільки не підтверджені відповідними даними.
Колегія не находить слушними доводи обвинуваченого про порушення процесуального порядку проголошення судового рішення.
Згідно з даними журналу судового засідання та звукозапису до нього, 17 січня 2017 року в присутності учасників засідання останнім проголошено повний текст вироку, роз`яснено порядок та строк на апеляційне оскарження. Вказане підтверджено розпискою обвинуваченого про отримання 17 січня 2017 року копії рішення з його власноручним записом і підписом про це (а.п.140 -142,147).
Твердження обвинуваченого про істотні порушення процесуального закону, у зв`язку з проведенням судового розгляду за участю прокурора ОСОБА_10 , колегія вважає необґрунтованими.
Згідно вимог ч. 2 ст. 37 КПК прокурор здійснює свої повноваження у кримінальному провадженні з його початку до завершення. Здійснення повноважень прокурора в цьому самому кримінальному провадженні іншим прокурором можливе лише у випадках, передбачених частинами четвертою та п`ятою статті 36, частиною третьою статті 313, частиною другою статті 341 цього Кодексу та частиною третьою цієї статті.

З зазначеного вбачається, що проведення нового судового розгляду в суді першої інстанції в іншому складі групи прокурорів чи прокурора кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Так, прокурор ОСОБА_10 входить до групи прокурорів по даному провадженню, враховуючи, що під час розгляду справи підстав для здійснення повноважень іншим прокурором не встановлено, участь останнього колегія вважає законною та обґрунтованою і такою, що не суперечить закону.

На підставі вищевикладеного, колегія пришла до висновку про те, що судом першої інстанції при призначенні покарання вірно застосовано закон про кримінальну відповідальність, а визначене покарання є таким, що відповідає тяжкості скоєного злочину та особі обвинуваченого.
Процесуальні порушення, які б потягли за собою безумовне скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок АмурНижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2017 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку впродовж трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4