11-кп/775/288/2017(м)
263/1207/17

В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Донецької області в місті Маріуполі кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 квітня 2017 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполь Донецької області, громадянина України, українця, з середньою технічною освітою, не одруженого, не працюючого, в силу ст. 89 КК України не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України, та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст.ст. 76, 76 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання, призначивши іспитовий строк тривалістю 2 роки 6 місяців. Стягнувши з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 9460 гривень у відшкодування матеріальної шкоди та 1500 гривень у відшкодування моральної шкоди, а також 1400 гривень витрат на правову допомогу. Стягнувши з ОСОБА_6 процесуальні витрати за проведення експертизи у сумі 703,68 гривень.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно з вироком суду першої інстанції, 27 грудня 2016 року у денний час, більш точний час у ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_6 , знаходячись за місцем своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , вживав спиртні напої, де у нього виник злочинний умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом.

Реалізовуючи свій злочинний умисел ОСОБА_6 , цього ж дня, а саме: 27 грудня 2016 року, приблизно о 21 год. 30 хв., прийшовши на територію автобусної стоянки, яка розташована за адресою: вул. Гранітна, 201а, м. Маріуполь, продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, шляхом вільного доступу проник до салону автобуса марки «Богдан», модель АО 9201, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , після чого, скориставшись тим, що автобус знаходився у незачиненому стані та ключ до нього знаходився у салоні, незаконно заволодів вказаним транспортним засобом.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати. Ухвалити у справі свій вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч.1 ст. 289 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Вказує на те, що приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від покарання на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції в достатній мірі не врахував дані щодо особи обвинуваченого, та обставини, що обтяжують покарання, належним чином не дослідив та не мотивував їх в цій частині.

Заслухавши суддю-доповідача, промови учасників судового засідання, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження та вироку, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, відповідають фактичним обставинам провадження та підтверджуються наявними у матеріалах провадження доказами.

Проаналізувавши зібрані у кримінальному провадженні докази в їх сукупності та давши їм належну оцінку у вироку, суд обґрунтовано визнав винуватим ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України та відповідно кваліфікував його дії.

Суд розглянув справу у відповідності за ст. 349 КПК України.

А тому висновки суду в частині щодо фактичних обставин провадження, винуватості обвинуваченого і правильності кваліфікації його дій, які не оскаржуються в апеляційній скарзі, згідно до ст.404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

Доводи потерпілого ОСОБА_7 про те, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_6 не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, являються слушними з таких підстав.

Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України судом першої інстанції враховано те, що останній в силу ст. 89 КК України не судимий, посередньо характеризується за місцем проживання, на обліку у КЛПУ «Міська психіатрична лікарня №7» та у міському наркологічному диспансері м. Маріуполя не перебуває. Також враховано обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, визнання вини, враховано обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого, а це скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння. На підставі зазначеного суд першої інстанції прийшов до висновку про можливість призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 не пов`язаного з ізоляцією від суспільства.

Із зазначеними висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки хоча місцевим судом і враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу винного, однак фактично не перевірив дотримання приписів статей 50, 65 КК України, а відтак і правомірності застосування ст. 75 КК України.

Зокрема, поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що обвинувачений вчинив злочин, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості. Разом із цим, суд першої інстанції не зважив на конкретні обставини справи, а це те, що являючись особою працездатного віку, ніде не працює, суспільно-корисною діяльністю не займається, за місцем мешкання характеризується посередньо, збитки завдані потерпілому ОСОБА_7 внаслідок скоєного злочину до теперішнього часу не відшкодував, в момент скоєння злочину перебував у стані алкогольного сп`яніння, що являється обтяжуючою обставиною.

Сукупність наведених обставин ставить під сумнів висновки суду про можливість застосування до ОСОБА_6 інституту звільнення від покарання та можливості його виправлення без відбування заходу примусу.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням невмотивованим, а обраний ОСОБА_6 із застосуванням ст. 75 КК України захід примусу таким, що суперечить визначеним у статтях 50, 65 КК України меті та загальним засадам призначення покарання, як про це слушно наголошується у апеляційній скарзі потерпілого ОСОБА_7 ..

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , колегія суддів враховує тяжкість кримінального правопорушення, конкретні обставини кримінального провадження, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Дані про особу обвинуваченого свідчать про те, що ОСОБА_6 в силу ст. 89 КК України не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, являючись особою працездатного віку, ніде не працює, суспільно-корисною діяльністю не займається, за місцем мешкання характеризується посередньо, збитки завдані потерпілому ОСОБА_7 внаслідок скоєного злочину до теперішнього часу не відшкодував.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого колегія суддів враховує його щире каяття, визнання вини.

Обставиною, що обтяжує покарання колегія суддів враховує вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ОСОБА_6 необхідно призначити покарання, яке відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, і буде необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових правопорушень.

Суд вважає, що покарання у виді позбавлення волі буде необхідним і д

остатнім, внесе корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, нейтралізує негативні настанови та змусить додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів,-

З А С У Д И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду Донецької області від 20 квітня 2017 року відносно ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст. 289 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Судді: