Дата документу Справа № 317/2827/15-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №11-кп/778/498/17 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №317/2827/15-кСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.185 КК України
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 серпня 2017 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

законного представника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_10 , на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 18 листопада 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

та

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Запоріжжя, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винними і засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винними і засуджено за вчинення злочинів за наступних обставин.

ОСОБА_7 у період часу з квітня 2015 року до 13.07.2015 року приблизно о 16 годині, маючи єдиний умисел на таємне викрадення чужого майна, за попередньою змовою з ОСОБА_8 , з корисливих мотивів, прибули на частково огороджену територію складу консервного цеху ПП «Агрофірма «Росія», розташовану за адресою: вул.Українська, 1-Д, с.Мар`ївка Запорізького району Запорізької області, де шляхом вільного доступу увійшли до приміщення вищезазначеного складу, та розуміючи, що за їх діями не спостерігають сторонні особи, викрали металевий ящик, як складову частину «Електрощитової», вартістю 480 грн., який винесли із зазначеного приміщення для подальшої реалізації, чим спричинили потерпілому ПП «Агрофірма «Росія» матеріальну шкоду на вищезазначену суму.

Крім того, у період часу з квітня 2015 року по 13.07.2015 року приблизно о 17 годині неповнолітній ОСОБА_7 , маючи єдиний умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_8 , з корисливих мотивів, знаходячись на частково огородженій території автогаражу ПП «Агрофірма «Росія», розташованого за адресою: вул.Українська, 1-А, с.Мар`ївка Запорізького району Запорізької області, розуміючи, що за їх діями не спостерігають сторонні особи, шляхом вільного доступу, біля зазначеного приміщення викрали вал, який є складовою частиною «Станка для розпуску деревини», вартістю 530 грн., який винесли із зазначеної території для подальшої реалізації, чим спричинили потерпілому ПП «Агрофірма Росія» матеріальну шкоду на вищезазначену суму.

Дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, групою осіб; за ч.3 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням в інше приміщення.

ОСОБА_8 призначено покарання:

- за ч.2 ст.185 КК у виді 2 років позбавлення волі;

- за ч.3 ст.185 КК у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.70 ч.1 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.70 ч.4 КК, до покарання остаточно призначеного за сукупністю злочинів частково приєднано невідбуте покарання за вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 19.08.2015 року та остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК обвинуваченого звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК.

ОСОБА_7 призначено покарання:

- за ч.2 ст.185 КК у виді 2 років позбавлення волі;

- за ч.3 ст.185 КК у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.70 ч.1 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.70 ч.4 КК до покарання остаточно призначеного за сукупністю злочинів частково приєднано невідбуте покарання за вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 19.08.2015 року та остаточно призначено покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75, 104 КК обвинувачений звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Вирішено питання про запобіжні заходи.

Вирок щодо ОСОБА_8 в апеляційному порядку не оскаржено.

В апеляційній скарзі законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_10 , просить вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_7 скасувати, кримінальне провадження закрити у зв`язку з відсутністю події злочину, оскільки ОСОБА_7 зазначених у вироку злочинів не вчиняв. Крім того, зазначила, що суд не встановив ні час, ні місце, ні спосіб вчинених злочинів, ні вид та розмір шкоди завданої злочином та інші обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи. Також суд не врахував обстановку та умови вчинення злочину.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 , його законного представника та захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги; обвинуваченого ОСОБА_8 , який також підтримав апеляційну скаргу; прокурора, яка заперечила проти задоволення скарги та вважала за необхідне вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно зі ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Проте зазначених вимог закону суд під час ухвалення судового рішення у даному провадженні не дотримався.

Так, під час досудового розслідування і під час судового розгляду обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не визнавали себе винними у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185 та ч.3 ст.185 КК. При цьому обвинувачені не заперечували той факт, що вони дійсно взяли металевий ящик та вал від станку. Проте вони вважали, що набуті ними речі є нічийними (безхазяйними), або такими, від яких відмовився власник. Поряд з цим обвинувачені пояснили, що територія ПП «Агрофірма Росія» нічим не визначена, знаходиться в занедбаному стані, без огорожі та охорони, має вільний доступ, тому вони вважали, що ця територія нікому не належить та є частково сміттєзвалищем.

Директор ПП «Агрофірма Росія» пояснив, що територія, з якої вчинено крадіжку, належить приватному підприємству. Металевий ящик є складовою частиною Елетрощитової, знаходився в приміщенні складу консервного цеху. На теперішній час консервний цех не працює, тому будівлі не використовувалися за призначенням та були законсервовані.

З протоколу огляду місця події від 14.08.2015 року (т.1 а.с.66 оборот), з якого нібито було викрадено ящик електрощитової, вбачається, що місцем події є приміщення консервного цеху ПП «Агрофірма Росія». Скрізь по території цеху розкидане будівельне сміття, приміщення перебуває у занедбаному стані.

З протоколів слідчих експериментів та відеододатків до нього вбачається, що дане приміщення не має ні вікон, ні дверей, замість них тільки відповідні отвори. В середні приміщення відсутні будь-які товарно-матеріальні цінності. Дроти від електропроводки приміщення вирвані. Кругом бруд і будівельне сміття. Загальний стан приміщення перебуває у вкрай занедбаному стані. Обвинувачені заявили, що ящик не мав ніякого начиння і був іржавий. Територія, що прилягає до даного приміщення поросла бур`яном і не огороджена.

З даних відеододатків вбачається, що вал було віднайдено обвинуваченими в бур`янах під якимось деревом, на території, що межує з відкритим полем. З даного протоколу взагалі неможливо зробити висновок, що дана територія належить ПП «Агрофірма Росія». Не встановлено причин знаходження даного валу просто неба в бур`янах біля якогось дерева.

Під час проведення слідчих експериментів обвинувачені стверджували, що вони не усвідомлювали те, що вчиняють крадіжку, оскільки територія знаходиться в занедбаному стані і вони були впевнені, що викрадені речі нікому не належать і є безхазяйним майном.

Проте суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, даним запереченням і наведеним обставинам належної уваги не приділив і жодної оцінки на їх спростування не навів.

Разом з тим, дані обставини мають істотне значення. Так, відповідно до Постанови Верховного Суду України від 06.03.2014 року (висновки якого відповідно до ст.458 КПК є обов`язковими для всіх судів України), стаття 185 КК містить обов`язкові ознаки складу злочину, які виокремлюють (ідентифікують) фактично вчинені дії як крадіжку й відрізняють її від діянь, що посягають на інші об`єкти кримінально-правової охорони, або від фактів, які зумовлюють виникнення інших (некримінальних) правовідносин.

Визначальною ознакою крадіжки є суб`єктивна сторона цього злочину, тобто психічне ставлення винної особи до вчинюваних нею дій. Така особа обов`язково має розуміти, що заволодіває чужим майном, усвідомлює, що воно належить конкретному власнику і що вона обертає його на свою користь протиправно шляхом таємного викрадення.

Зміст суб`єктивної сторони цього діяння розкривається через предмет і об`єктивну сторону цього злочину, зокрема через його зовнішні поведінкові ознаки - місце, час, спосіб та обставини скоєння злочину.

Про те, що майно, доступ до якого був неутруднений, має власника, що воно тимчасово з якихось причин опинилося поза увагою останнього, що власник фактично не втратив над ним контролю і завжди може його поновити, а також те, що особа, яка виявляє таке майно й заволодіває ним, фактично викрадає його, можуть свідчити такі обставини:

- індивідуальні відмінні ознаки предмета майна (тип, вид, найменування, особливості тощо), з вигляду яких винна особа в змозі визначити власника майна;

- конкретна характеристика місця перебування майна на момент його виявлення, яка дає можливість визначити (побачити, виявити) межі приватності місця знаходження майна;

- зазвичай нетривалий час, упродовж якого у винної особи визріває і реалізується намір заволодіти майном;

- причини появи майна на місці виявлення, умови та обставини його перебування там, з яких можна визначити ознаки належності майна конкретній особі та простежити її зв`язок з ним.

Натомість суд не прийняв до уваги індивідуальні відмінні ознаки предметів викрадення - іржавий ящик та відокремлений вал. Суд не навів обґрунтування того, що обвинувачені з їх (предметів) вигляду в змозі були визначити їх власника. Суд не дав оцінки характеристиці місця перебування даного майна на момент його виявлення занедбана не охоронювана і не огороджена будівля без вікон і дверей, а також відкрита місцевість в бур`янах просто неба біля якогось дерева. Суд не зазначив можливість встановлення обвинуваченими межі приватності місця знаходження викраденого майна. Не обґрунтовано можливості обвинуваченими визначити власника даного майна у виявлених ними умовах його знаходження. Суд не прийняв до уваги причини появи майна на місці виявлення, умови та обставини його перебування там, з яких можна визначити ознаки належності майна конкретній особі та простежити її зв`язок з ним.

Суд першої інстанції зазначені обставини не перевірив та не з`ясував, доводам обвинувачених на свій захист належної оцінки не дав, а лише формально зазначив у вироку, що доводи обвинувачених спростовуються їх же показами, хоча обвинувачені послідовно заперечували свою вину у вчиненні злочинів.

Суд, з огляду на предмет посягання, його місцезнаходження, обстановку вчинених обвинуваченими дій, не мотивував належним чином свого висновку про наявність у обвинувачених саме умислу на таємне викрадення чужого майна. Отже, судом не зазначено, чому майно, викрадення якого інкримінується обвинуваченим, не є знахідкою.

Таким чином, суд не навів мотивів, з яких він надав перевагу одним доказам і відхилив інші, що є його обов`язком.

Суд апеляційної інстанції фактично позбавлений в теперішній час за відсутності клопотань про дослідження тих чи інших обставин (доказів) спростувати заперечення законного представника чи погодитись із ними. Судова колегія дійшла висновку про неможливість прийняття за таких обставин законного і обґрунтованого рішення.

Дані порушення вимог процесуального закону є істотними і не можуть за наведених мотивів бути усунуті під час апеляційного розгляду. А тому вирок суду підлягає скасуванню із призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду суду першої інстанції слід здійснити судове провадження з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, ретельно перевірити доводи, наведені в апеляційній скарзі законного представника та ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення, навівши належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_10 , задовольнити частково.

Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 18 листопада 2016 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в цій справі скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4