Справа № 373/242/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2017 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
законного представника потерпілого ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
законного представника обвинуваченого ОСОБА_8 ,
представника служби у справах дітей ОСОБА_9 ,
представника ювенальної превенції ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000046 по обвинуваченню неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Переяслав-Хмельницького Київської області, українця, громадянина України, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 14.12.2016 за ч. 1 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі та на підставі ст. ст. 75, 104 звільненого від відбування покарання з випробуванням 1 рік, -
в скоєні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.186 КК України, -
встановив:
Неповнолітній ОСОБА_6 , будучи раніше судимим за злочин проти власності, на шлях виправлення не став та вчинив повторно кримінальне правопорушення (злочини) при наступних обставинах.
14 січня 2017 року близько 18 години 50 хвилин неповнолітній ОСОБА_6 перебуваючи поряд з Переяслав-Хмельницькою ЗОШ №7 та дитячим садком «Любавонька», які знаходиться по вул. Пугачова в м. Переяслав-Хмельницький Київської області, помітив неповнолітнього ОСОБА_4 , 2000 року народження, який йшов по тротуару в напрямку свого місця проживання. В цей час у неповнолітнього ОСОБА_6 виник умисел направлений на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, шляхом здійснення відкритого викрадення майна, належного неповнолітньому ОСОБА_4 , із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, усвідомлюючи протиправний та відкритий характер своїх дій, керуючись корисливим мотивом, неповнолітній ОСОБА_6 , вдягнувши балаклаву з прорізами для очей та рота, яку заздалегідь приготував для реалізації злочинного умислу, підбіг до неповнолітнього ОСОБА_4 та наніс два удари кулаком лівої руки йому в обличчя, внаслідок чого останній впав на сніг. В подальшому, неповнолітній ОСОБА_6 , сівши зверху на нього, наніс удар кулаком лівої руки в обличчя потерпілому, а саме: в область правого ока.
Згідно висновку експерта № 7 від 27.01.2017 року у ОСОБА_4 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: синців на верхній та нижній повіках правого ока, які спричинені від дії твердого тупого предмету (предметів) або при ударі об такий (такі). Всі виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.
Від отриманих ударів та падіння на сніг із руки неповнолітнього потерпілого ОСОБА_4 випав мобільний телефон марки „Samsung Galaxy J2, який впав на сніг. ОСОБА_6 , всупереч волі неповнолітнього потерпілого ОСОБА_4 , підняв його та поклав собі до кишені, тим самим відкрито заволодів мобільним телефоном марки „Samsung Galaxy J2, модель: SM-J200H/ DS (SEK), ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 .
Доводячи реалізацію свого злочинного умислу до кіпця, неповнолітній ОСОБА_6 , незважаючи на вимогу потерпілого повернути викрадене майно, з місця вчинення злочину зник.
Згідно висновку експерта № 4/112 від 23.01.2017 року залишкова вартість досліджуваного мобільного телефону марки „Samsung Galaxy J2, модель: SM-J200H/ DS (SEK) станом на 15.01.2017 року за умови його технічної справності та придатності до використання за призначенням могла складати 3244 грн. 23 коп.
Своїми умисними діями, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, ОСОБА_6 повторно, вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.2 ст. 186 КК України.
По суті пред`явленого обвинувачення в скоєні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.186 КК України, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_6 визнав себе винним повністю і дав покази, що підтверджують фабулу обвинувачення, зазначивши час, місце та при яких обставинах і в який спосіб він наніс тілесні ушкодження ОСОБА_4 та заволодів його мобільним телефоном. В скоєному розкаюється, просить суворо не карати.
Крім повного визнання винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, подія кримінального правопорушення (злочину) та винуватість ОСОБА_6 у його вчиненні доводиться показаннями свідків, потерпілого та документами, зокрема:
Показання потерпілого ОСОБА_4 свідчать про те, що 14 січня 2017 року він був вдома, йому зателефонував ОСОБА_12 і сказав, що потрібно зустрітися, бо у нього проблеми. Він пішов до них разом зі своїм другом ОСОБА_13 . До них підійшли ОСОБА_14 і ОСОБА_15 . Пішли до ОСОБА_13 і пограли на комп`ютері. Вони вийшли і він пішов додому сам, ОСОБА_15 і ОСОБА_16 пішли разом. Він хотів зателефонувати мамі, телефон випав, він підняв його і пішов. Хтось свиснув, він відчув удар, впав, у нього випав телефон, який забрали. Після удару він побіг і не відразу помітив, що телефону немає. Він не бачив, що ОСОБА_6 забрав телефон. ОСОБА_6 він бачив в грудні 2016 року. ОСОБА_17 він знає давно, а ОСОБА_15 недавно.
З показань законного представника потерпілого ОСОБА_4 ОСОБА_5 вбачається, що 14 січня 2017 року син пішов до товариша, якого звати ОСОБА_13 . Повернувся додому побитий та без телефона. Розповів їй, що сталося і вона викликала поліцію.
Показання свідка ОСОБА_17 свідчать про те, що він, ОСОБА_18 і потерпілий гуляли у ОСОБА_13 . Потім вони пішли. Пізніше побачили ОСОБА_6 і у нього був телефон. Він потерпілого знає давно, вони дружили. Того дня, 14 січня 2017 року, він бачив ОСОБА_6 у Вадима десь о 13-15 год. ОСОБА_6 наглядно знав потерпілого. У Вадима ОСОБА_6 з ними не було. Вони з ОСОБА_19 пішли разом, а потерпілий пішов додому. ОСОБА_6 бачили десь за дві години, коли гуляли у Вадима. ОСОБА_6 прийшов до нього додому пізно ввечері, він був разом з ОСОБА_15 . Потім вони пішли до ОСОБА_20 . ОСОБА_6 сказав, що забрав телефон у потерпілого. Поліція вилучила телефон на землі, його викинув ОСОБА_6 . Ще поліція знайшла його шапку у ОСОБА_6 , він її йому давно віддав. Поліції ОСОБА_6 сказав, що то його шапка. Він не пропонував здати телефон, просто сказав, що є знайомий, який може купити телефон. Шапку ОСОБА_6 взяв у нього за два дні.
Висновки експерта № 7 та № 12 від 27.01.2017 підтверджують наявність, локалізацію, механізм нанесення, характер та ступінь тяжкості тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_4 .
Висновок експерта № 4/112 від 23.01.2017 підтверджує вартість мобільного телефону, викраденого у потерпілого.
З протоколу огляду місця події від 14.01.2017 вбачається, що працівниками поліції було оглянуто місце вчинення даного кримінального правопорушення.
З протоколу огляду місця події від 14.01.2017 та фототаблиці до нього вбачається, що було оглянуто та вилучено по вул. Фабричній в м. Переяслав-Хмельницький мобільний телефон та балаклава чорного кольору.
Протоколи проведення слідчих експериментві від 27.01.2017 та 30.01.2017, що були проведенні за участю обвинуваченого та потерпілого, їх законних представників та захисника, підтверджують місце, час, спосіб вчинення даного кримінального правопорушення.
З показань законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 . ОСОБА_8 вбачається, що ОСОБА_6 прибув у Київський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей „Переяслав в с. Циблі Переяслав-Хмельницького району Київської області у червні 2016 року. В професійно-технічне училище його не взяли, залишився у центрі. Допомагає у всьому, але агресивний, поведінка погана, в школі пропускав уроки, навчався погано. ОСОБА_6 сирота, його відвідувала прабабуся. На канікулах їздить до бабусі.
З показань представника служби у справах дітей Переяслав-Хмельницької міської ради ОСОБА_9 вбачається, що ОСОБА_6 перебуває на обліку як дитина-сирота з 2007 року. Його мати вела нездоровий спосіб життя. Він був в інтернаті, де характеризується негативно. З інтернату перевели в Київський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей „Переяслав в с. Циблі. За своїм характером ОСОБА_6 сам ніколи не вчинить нічого, він робить лише те, що йому кажуть інші. Вважає, що оскільки це вже другий злочин, який вчинено ще й із застосуванням насильства, потрібно призначати реальне покарання, можливо це допоможе ОСОБА_6 зрозуміти, що він вчиняє не правильно.
Аналогічні показання надав суду і представник відділу ювенальної превенції Переяслав-Хмельницького ВП ОСОБА_11 .
Дослідженні докази суд вважає належними, допустимими та достовірними, а їх сукупність - достатньою та взаємозв`язаною для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до довідки КЗ «Переяслав-Хмельницька ЦРЛ» ОСОБА_6 перебуває на обліку у лікаря-психіатра з 2009 року з діагнозом F07.84. Разом з тим, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 53 від 25.01.2017, ОСОБА_6 під час скоєння інкримінованих йому дій та може в даний час усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Злочинні дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно.

Обставинами, які пом`якшують покарання, визнано щире каяття обвинуваченого, яке виразилося у визнанні та усвідомленні скоєного діяння; активне сприяння розкриттю злочину, яке виразилось в тому, що він належно брав участь у слідчих діях, під час досудового розслідування та в суді дав показання про всі обставини вчиненого ним злочину; вчинення злочину неповнолітнім.

Обставиною, яка обтяжує покарання, визнано рецидив, оскільки ОСОБА_6 вчинив новий умисний злочин, маючи не зняту та непогашену судимість за умисний злочин.

Обираючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , виходячи з вимог закону про достатність покарання для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню інших злочинів, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, який раніше судимий, по місцю проживання характеризується посередньо, є дитиною, позбавленою батьківського піклування, зважаючи на умови його життя та виховання, наявність декількох пом`якшуючих покарання обставини, та обставини, що його обтяжує, суд приходить до висновку призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті.

Окрім того, судом встановлено, що вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14.12.2016 ОСОБА_6 було засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки та на підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням на строк 1 рік.

В силу ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Крім того, при визначенні міри покарання суд враховує правові позиції Верховного Суду України, викладені в Постанові Пленуму ВС України № 7 від 24.10.2003 Про практику призначення судами кримінального покарання, відповідно до яких частиною 2 статті 75 КК передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
Таким чином, при визначенні остаточного покарання ОСОБА_6 суд обирає принцип часткового приєднання до нового покарання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд вважає, з врахуванням вимог ст. ст. 176-178, 183 КПК України, що існують законодавчо визначені підстави для продовження такого виду запобіжного заходу і це є доцільним.
Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України ( в ред. Закону України № 838-УІІІ від 26.11.2015), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
За таких обставин, строк відбування покарання ОСОБА_6 необхідно обчислювати з врахуванням ч. 5 ст. 72 КК України, взявши до уваги Закон України № 2046-УІІІ від 18.05.2017, відповідно до якого з 21.06.2017 ч. 5 ст. 72 КК України викладена в новій редакції.
Цивільний позов по справі не заявлено, судові витрати слід стягнути із обвинуваченого на користь держави.
Питання речових доказів вирішується у відповідності до ст.100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати не відбуте покарання за вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2016 року і за сукупністю вироків призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки шість місяців.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою 16.01.2017, зарахувавши відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання 315 днів (156 днів х 2+ 3 дні).
Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_6 продовжити до набрання вироком законної сили.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 351 (триста п`ятдесят одна) гривня 84 копійки судових витрат за проведення експертизи.
Після набрання вироком законної сили речові докази: балаклава чорного кольору з прорізами для очей та рота, яку поміщено до спецпакету „МВС експертна служба №1435735, що зберігається в кімнаті зберігання речових доказів Переяслав-Хмельницького ВП ГУНП в Київській області знищити; мобільний телефон марки Samsung Galaxy J2, модель: SM-J200H/ DS, який передано на зберігання власнику ОСОБА_4 , повернути останньому.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд.

Суддя ОСОБА_1