АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/60/17 Справа № 697/735/16-к Категорія: ч.ч.2,3 ст.185 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 січня 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 31 серпня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , неодружений, з середньою освітою, непрацюючий, раніше судимий 11.03.2015 року Канівським міськрайонним судом за ч.ч.1, 2 ст. 185 КК України до 2-х років позбавлення волі, звільнений на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, у відповідності до ст. 89 КК України судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку,-

визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185; ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі;

- за ч. 3 ст.185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України обвинуваченому ОСОБА_7 , шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено до відбуття покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України обвинуваченому ОСОБА_7 до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11.03.2015р., яким його засуджено за ч.1, 2 ст.185 КК України до 2-х років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік та остаточно визначено йому до відбуття покарання у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у виді домашнього арешту змінено на тримання під вартою в залі суду негайно.

Термін відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 вирішено рахувати з моменту взяття під варту, а саме: з 31.08.2016р., та

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українка, громадянка України, уродженка та жителька АДРЕСА_1 , неодружена, з середньою освітою, непрацююча, постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС 4 категорії, раніше судима 25.10.2006 року Кагарлицьким районним судом Київської області за ст. 15, ч. 1 ст. 308 КК України до 3 років, 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання із іспитовим строком 2 роки; 18.04.2007 року Канівським міськрайонним судом Черкаської області за ч.2 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України приєднано невідбутий строк 3 роки, 6 місяців позбавлення волі за вироком Кагарлицького районного суду від 25.10.2006 року і остаточно визначено до відбуття 3 роки, 7 місяців позбавлення волі, у відповідності до ст. 89 КК України судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку,-

визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено їй покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк на 2 (два) роки.

На підставі п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_8 обов`язок не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти ці органи про зміну місця проживання, роботи та періодично з`являтись для реєстрації до органів кримінально виконавчої інспекції.

Запобіжний захід ОСОБА_8 домашній арешт залишено без змін, а після вступу вироку в закону силу вирішено відмінити.

Вирішено долю речових доказів у відповідності до положень ст. 100 КПК України, -

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , визнані винними та засуджені за те, що 01 лютого 2016 року за попередньою змовою між собою, перебуваючи на території, що належить Канівському Успенському собору, що розташована в м. Канів по вул. Київська, 5 Черкаської області переслідуючи мету таємного викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, проникли у підсобне приміщення, звідки викрали брухт чорного металу, який належить ОСОБА_11 , зокрема, 3 батареї опалення: 2 з яких складалися із 10 секцій кожна, одна складалася із 7 секцій., загальною вагою 220 кг, вартістю 2,55 грн. за кг., на загальну суму 561 грн. чим завдали потерпілому майнової шкоди на вказану суму.

Вони ж, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , за попередньою змовою між собою, 03 лютого 2016 року, перебуваючи на території, що належить Канівському Успенському собору, що розташована в м. Канів по вул. Київська, 5 Черкаської області, переслідуючи мету таємного викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, проникли у підсобне приміщення, звідки викрали брухт чорного металу, який належить ОСОБА_11 , зокрема, 3 батареї опалення: 2 з яких складалися із 8 секцій кожна та 1 складалася із 9 секцій, загальною вагою 204 кг., вартістю 2,55 грн. за кг., на загальну суму 520 грн., чим завдали потерпілому майнової шкоди на вказану суму.

Крім цього, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , за попередньою змовою між собою, 06 лютого 2016 року, перебуваючи на території, що належить Канівському Успенському собору, що розташована в м. Канів по вул. Київська, 5 Черкаської області, переслідуючи мету таємного викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, проникли у підсобне приміщення, звідки викрали брухт чорного металу, який належить ОСОБА_11 , зокрема, металевих труб різної довжини, загальною вагою 250 кг., вартістю 2,55 грн. за кг., на загальну суму 637 грн., чим завдали потерпілому майнової шкоди на вказану суму.

До того ж, ОСОБА_7 , 08 лютого 2016 року, перебуваючи на території, що належить Канівському Успенському собору, що розташована в м. Канів по вул. Київська, 5 Черкаської області, переслідуючи мету таємного викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, скориставшись вільним доступом, шляхом демонтування з конструкції бетонозмішувача, викрав електродвигун потужністю 3 кВт., який знаходився на вказаній території та належить ОСОБА_11 , вартістю 2000 грн., чим завдав потерпілому майнової шкоди на вказану суму.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок змінити, призначивши ОСОБА_10 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, мотивуючи свої вимоги тим, що суд не врахував всіх пом`якшуючих покарання обставин, а саме: визнання вини у вчиненому, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відсутність тяжких наслідків після вчинення злочинів. Крім того, потерпілий не мав претензій до обвинуваченого. Враховуючи викладене, захисник вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання є занадто суворим.

Заслухавши суддю доповідача, захисника ОСОБА_9 , яка виступила в підтримку вимог апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні з наведених підстав, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав думку свого захисника, обвинувачену ОСОБА_8 , яка не заперечувала проти задоволення апеляції, думку прокурора, який просив залишити судове рішення без змін, а апеляцію захисника без задоволення, вивчивши доводи апеляції та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 31 серпня 2016 року відповідає вказаним вимогам.

Висновок суду, щодо доведеності вини обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які їх засуджено при обставинах наведених у вироку, підтверджений зібраними по справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про їх винність у вчиненні злочинів.

Колегія суддів погоджується і з кваліфікацією дій обвинувачених ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у інше приміщення, за попередньою змовою групою осіб, а дій ОСОБА_8 за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у інше приміщення, за попередньою змовою групою осіб.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи те, що апеляційних скарг на вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 31 серпня 2016 року в частині доведеності вини обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , кваліфікації їх дій та оскарження фактичних обставин провадження до апеляційного суду не надходило, то й апеляційний перегляд в цій частині не проводиться.

Крім того, оскільки апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 подана в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 щодо незгоди з призначеним покаранням у зв`язку з його суворістю, апеляційної скарги відносно обвинуваченої ОСОБА_8 не надходило, то колегія суддів переглядає судове рішення лише в частині призначеного ОСОБА_7 покарання.

У відповідності до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст.65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , судом першої інстанції достатньо виконано вимоги ст.ст. 50,65,66,67 КК України, враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості та тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який характеризується негативно, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив злочини під час перебування на іспитовому терміні, що свідчить про те, що обвинувачений не зробив відповідних висновків для себе та не став на шлях виправлення, з врахуванням обставин, що пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння злочину, та відсутність обтяжуючих покарання обставин, обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України у виді 3 років позбавлення волі, яке за своїм розміром є мінімальним, і з урахуванням ст. 71 КК України, за сукупністю вироків остаточно визначив до відбуття покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

Згідно з вимогами ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Відповідно до положень п.8 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» щодо особи, винної у вчиненні декількох злочинів, суд може призначити більш м`яке покарання, ніж передбачене законом, окремо за кожний злочин або тільки за один із них і остаточно визначити покарання за правилами ст. 70 КК. Застосування положень ст. 69 КК щодо покарання (як основного, так і додаткового), призначеного за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків, є неприпустимим.

Отже, враховуючи викладене та ту обставину, що покарання ОСОБА_7 призначено на підставі ст.ст.70, 71 КК України, вимоги апеляційної скарги ОСОБА_9 щодо призначення обвинуваченому покарання із застосування положень ст.69 КК України є безпідставними.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 31 серпня 2016 року є законним, обґрунтованим і вмотивованим, будь-яких підстав передбачених ст.ст.408, 409 КПК України для його зміни чи скасування не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 31 серпня 2016 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - без змін.

У відповідності до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні відбуття покарання з 31.08.2016 року по 26.01.2017 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців.

Головуючий :

Судді :