АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/283/17 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 639/5084/16-к
Категорія: ч.2 ст.187 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0001596 за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Жовтневого районного суду міста Харкова від 20 вересня 2016 року ухвалений стосовно ОСОБА_8 , -
В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, росіянина, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, який не працює, раніше судимого: 25.06.2002 року вироком Жовтневого районного суду м. Харкова за ч. 3 ст. 185, ч.3 ст.187, 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років; 25.09.2009 року вироком Ленінського районного суду м. Харкова за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді арешту на строк 3 місяці; 26.03.2010 року вироком Московського районного суду м. Харкова за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік; 11.07.2011 вироком Ленінського районного суду м. Харкова за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік; 27.08.2012 вироком Ленінського районного суду м. Харкова за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, без постійного місця реєстрації та мешкання,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, з конфіскацією майна.
Термін відбування покарання ОСОБА_8 визначено обчислювати з моменту його фактичного затримання, тобто з 16 червня 2016 року.
Зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання, термін його перебування під вартою з урахуванням вимог ч.5 ст.72 КК України, з дати його затримання по дату ухвалення вироку.
До набрання вироком суду законної сили міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 залишено без змін, у вигляді тримання під вартою в Харківській установі виконання покарань №27.
Питання про речові докази суд вирішив на підставі вимог ст.ст. 98, 100 КПК України.
Згідно вироку, ОСОБА_8 , будучи раніше судимим за скоєння корисних злочинів, після звільнення з місць позбавлення волі, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення і перевиховання не став, певних висновків для себе не зробив та знову скоїв тяжкий корисний злочин за наступних обставин.
ОСОБА_8 , 16 червня 2016 року, приблизно о 17 годині 10 хвилин, проходив повз четвертий під`їзд житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
В цей час він помітив біля вказаного під`їзду раніше йому не знайомого ОСОБА_7 , і в нього виник злочинний умисел, спрямований на вчинення нападу з метою заволодіння майном останнього, поєднаного з погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілого.
Реалізуючи свій протиправний умисел ОСОБА_8 , діючи з умислом, спрямованим на розбійний напад, підбіг до ОСОБА_7 та наніс йому один удар ногою в область тазу, після чого, дістав з карману штанів належний йому кухонний ніж та, використовуючи його в якості знаряддя злочину, притулив його до горла ОСОБА_7 і, погрожуючи фізичною розправою, став вимагати у нього грошові кошти.
Таким чином ОСОБА_8 , виконав всі дії, які вважав за необхідне, для досягнення своєї злочинної мети, спрямованої на вчинення нападу з метою заволодіння майном ОСОБА_7 , поєднаного з погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я останнього.
Однак, в подальшому ОСОБА_8 , був змушений залишити місце події, так як, помітивши раніше незнайомого йому ОСОБА_9 , який вийшов з під`їзду вказаного будинку, злякався останнього, як свідка вчиненого ним розбійного нападу.
Після цього ОСОБА_8 , був затриманий співробітниками поліції неподалік від місця скоєного злочину.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , з уточненим апеляційним проханням, просить вирок районного суду змінити, перекваліфікувати його дії з ч.2 ст.187 КК України на ч.2 ст.186 КК України. Свою апеляційну вимогу апелянт обґрунтовую тим, що висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а потерпілим ОСОБА_7 та свідками ОСОБА_10 і ОСОБА_9 надані завідома неправдиві показання, у зв`язку з чим його дії невірно кваліфіковані за ч.2 ст.187 КК України. Також остаточне покарання, що призначено судом вважає суворим.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі, а також заперечення прокурора, що вважав оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу ОСОБА_8 належить залишити без задоволення, з наступних підстав.
Апеляційні доводи та вимоги обвинуваченого стосовно перекваліфікації його дій з ч.2 ст.187 КК України на ч.2 ст.186 КК України, тобто з розбою на грабіж, ґрунтуються на його твердженнях про непричетність до нападу, а саме 16.06.2016 року із застосуванням ножа та погроз стосовно потерпілого ОСОБА_7 біля будинку АДРЕСА_1 .
Разом з цим, такі доводи обвинуваченого не ґрунтуються на будь-яких об`єктивних даних та в повному обсязі спростовуються показаннями потерпілого, свідків, а також відомостями, що містяться процесуальних документах, досліджених судом першої інстанції безпосередньо в судовому засіданні за участю сторін, в тому числі і обвинуваченого ОСОБА_8 .
Зокрема, колегія суддів погоджується з висновками суду про оцінку належності, достовірності і допустимості доказів, що зазначені у мотивувальній частині вироку, а саме: - з показаннями потерпілого ОСОБА_7 , щодо обставин нападу, що відбувався 16 червня 2016 року, приблизно о 17 годині 10 хвилин, біля четвертого під`їзду житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , із застосуванням ОСОБА_8 погроз та ножа з метою заволодіння майном потерпілого. Такі показання потерпілого в повному обсязі та детально підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_11 , яка стала очевидцем події нападу ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .
Крім того, ці відомості логічно доповнюються показаннями свідка ОСОБА_12 про те, що він у складі наряду прибули за викликом на вказану адресу, телефоном викликали заявника, піднялися до квартири АДРЕСА_2 , де знаходився потерпілий ОСОБА_7 .
Зі слів потерпілого їм стало відомо, що приблизно о 17-10 год., на нього біля підїзду напав невідомий чоловік, який погрожуючи ножем вимагав у нього гроші.
Потерпілий повідомив їм прикмети нападника, екіпаж патрульної служби пройшов у двір житлового будинку АДРЕСА_1 , де був виявлений ОСОБА_8 . При поверхневому огляді останнього, в лівій внутрішній кишені куртки було виявлено кухонний ніж, довжиною приблизно 30-35 см., з дерев`яною рукояткою. Після цього через чергову частину відділу поліції була викликана слідчо-оперативна група, яка провела огляд місця події і вилучила вищевказаний ніж, ОСОБА_8 був доставлений у відділ поліції.
Поряд з цим, пред`явлене обвинувачення знайшло своє підтвердження під час дослідження судом низки процесуальних документів та відомостей про фактичні обставини події :
- протоколу огляду місця події від 16.06.2016 року і фототаблиці до нього, згідно даних якого виявлений біля будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_8 та вилучено кухонний ніж, який належить останньому;
- протоколу слідчого експерименту від 23.06.2016 року біля будинку №91 по пр. Ново-Баварському в м.Харкові за участю потерпілого ОСОБА_7 і фототаблиці до нього, в якому зафіксовано, що потерпілий розповів та показав на місцевості про обставини та механізм нападу на нього ОСОБА_8 16.06.2016 із застосуванням ножа та підтвердив дані ним раніше показання;
- протоколу пред`явлення особи для впізнання від 16 червня 2016 року і фототаблиці до нього, в якому зафіксовано, що потерпілий ОСОБА_7 впізнав ОСОБА_8 , як особу, яка 16.06.2016 року напала на нього та із застосуванням ножа вимагала гроші;
- протоколу пред`явлення особи для впізнання від 16 червня 2016 року і фототаблиці до нього, в якому зафіксовано, що свідок ОСОБА_10 впізнала ОСОБА_8 , як особу, яка 16.06.2016 року напала на ОСОБА_7 із застосуванням ножа;
- протоколу пред`явлення особи для впізнання від 16 червня 2016 року і фототаблиці до нього, в якому зафіксовано, що потерпілий ОСОБА_7 впізнав кухонний ніж, із застосуванням якого на нього, 16.06.2016 року був здійснений напад ОСОБА_8 ;
- протоколу слідчого експерименту від 23.06.2016 року за участю свідка ОСОБА_10 і фототаблиці до нього, в якому зафіксовано, що свідок ОСОБА_10 розповіла та показала на місці події, механізм нападу ОСОБА_8 на ОСОБА_7 16.06.2016 року, підтвердивши дані нею в якості свідка показання;
- протоколу слідчого експерименту від 24.06.2016 року біля будинків №/№91, АДРЕСА_1 за участю підозрюваного ОСОБА_8 і фототаблиці до нього, в якому зафіксовано, що ОСОБА_8 розповів та показав на місцевості про обставини та механізм нападу на ОСОБА_7 16.06.2016 року із застосуванням ножа, його затримання і вилучення у нього співпрацівниками поліції ножа та підтвердив дані ним раніше показання;
- речовим доказом по справі - кухонним ножем, довжиною 35 см., із дерев`яною рукояткою коричневого кольору, вилученим при огляді місця події 16.06.2016 за адресою: м.Харків, пр. Ново-Баварський, 93, який оглянутий слідчим у присутності спеціаліста криміналіста та долучений до матеріалів провадження 20.06.2016 року.
Апеляційні доводи обвинуваченого, за своїм змістом, не спростовують вищенаведених відомостей, що містяться у документах, досліджених судом під час судового розгляду та наведених у вироку в обґрунтування його у винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.
Переглядаючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, відомості про особу винного, встановивши відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, що об`єктивно вбачається з висновків, наведених у мотивувальній частині вироку (арк. 46-47 т.2).
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно зі ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_8 , про зайву суворість призначеного, покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років, за вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном поєднаного із погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, тобто умисного тяжкого злочину, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо перекваліфікації його дій з ч.2 ст.187 КК України на ч.2 ст.186 КК України, або пом`якшення покарання в інший спосіб, тобто в межах санкції ч.2 ст.186 КК України, і відповідно - його зменшення, на думку колегії суддів - є безпідставними. Згідно даних кримінального провадження та поданої апеляційної скарги об`єктивно відсутні обставини, які істотно зменшують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а твердження ОСОБА_8 щодо їх наявності повністю спростовуються висновками суду, зазначеними у оскаржуваному вироку, якими належним чином обґрунтовані вид та міра покарання.
Отже, апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_8 , які він надавав під час апеляційного розгляду, про можливість пом`якшення призначеного покарання, з урахуванням наведених ним доводів, належить вважати безпідставними, оскільки вони мають суто суб`єктивний характер, тобто наведені доводи не можуть вважатися достатніми підставами для будь-якого пом`якшення покарання за умисний корисливий тяжкий злочин, що був вчинений обвинуваченим.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_8 , які він надавав під час апеляційного розгляду, що призначене судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років, не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості, колегія суддів вважає необґрунтованими і дійшла висновку про те, що при призначені цього покарання, суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, що містяться у нормах ст.ст. 65, 66, 67 КК України, призначивши покарання в межах санкції ч.2 ст.187 КК України, у виді позбавлення волі, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також дослідивши данні про особу обвинуваченої та об`єктивно встановивши, що ОСОБА_8 має середню освіту, не працює, раніше неодноразово судимий, в тому числі за злочини проти власності, без постійного місця мешкання та реєстрації, за місцем попереднього мешкання характеризується негативно, на будь-яких обліках не перебуває, за місцем мешкання характеризується задовільно, при цьому було враховано відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено достатніх підстав для застосування норм ст. 69, 69-1, 75 КК України, або пом`якшення покарання в інший спосіб, тобто в межах санкції ч. 2 ст. 187 КК України, і відповідно - його зменшення.
Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання у такий спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами обвинуваченого про зайву суворість покарання, колегія суддів не вбачає.
Разом з цим, на підставі ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , належить зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, тобто тримання під вартою з 16 червня 2016 року по 16 березня 2017 року включно, із співвідношення один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.
Вирок Жовтневого районного суду міста Харкова від 20 вересня 2016 року ухвалений стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.
На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у строк відбування покарання - строк попереднього ув`язнення, тобто тримання під вартою з 16 червня 2016 року по 16 березня 2017 року включно, із співвідношення одному дню тримання під вартою відповідають два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України по розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 - в той самий строк з дня отримання ними копії судового рішення.
Судді
________________ ________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_13 ОСОБА_4