Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/917/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.12.2016 року.Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
захисника-адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький, кримінальне провадження № 0000801, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 січня 2016 року, яким,-
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Головківка Олександрійського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, з незакінченою професійно технічною освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 29 липня 2015 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст., ст.75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

Відповідно до ст.71 КК України, до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29.07.2015 року , і за сукупністю вироків, остаточно призначено обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць.

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що 27.09.2015 року близько 22 год. 30 хв. , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, прибув на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_9 , звідки шляхом вільного доступу, таємно викрав чуже майном, а саме - два електродвигуни потужністю 1,5 кВт: виробництва 2013 р, вартістю 1320,00 грн. та 2014 року, вартістю 1410,00 грн., а всього на загальну суму 2 730,00 грн.

Після цього, з місця вчинення злочину зник та розпорядився даним майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 2 730 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання не взяв до уваги, що він проживав з рідною бабусею за якою доглядав, а також доглядав за батьками, які є інвалідами.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, в частині призначення покарання, просить призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Заслухавши доповідача, в дебатах обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_7 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував про задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до таких висновків.
Розглянувши справу в межах поданої апеляції, колегія суддів встановила, що вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, за що його засуджено, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
При цьому міськрайонний суд дотримав вимоги змісту ч.3 ст.349 КПК України, допитав обвинуваченого та роз`яснив йому наслідки застосування такої норми закону, зокрема неможливість оскаржити такі обставини в апеляційному порядку, і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорювалися, у тому числі і тих фактичних обставин, які зазначені в обвинувальному акті.
На підставі викладеного, колегія суддів відповідно до ст.404 ч.1 КПК України не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, стосовно яких, відповідно до вимог ст.349 ч.3 КПК України докази не досліджувались.
За таких обставин районний суд обґрунтовано визнав ОСОБА_8 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
При призначенні покарання, відповідно до ст.65 КК України судом враховано: характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного ним: те, що вчинений ним злочин є умисним та злочином середньої тяжкості; та особу обвинуваченого, який не працює, має постійне місце проживання, де характеризується посередньо, а також те, що він проживає у багатодітній сім`ї, має мати-інваліда 3-ої групи, не перебуває на обліку в лікаря - психіатра та лікаря - нарколога, а також його молодий вік.

Обставини, які пом`якшують покарання, судом правильно визнано - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які б обтяжували покарання судом не встановлено.
З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, який раніше був засуджений та знову вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість перевиховання та виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 за умови його ізоляції від суспільства та призначив покарання у межах санкції ч.2 ст. 185 КК України.
Також, колегія суддів зазначає, що районний суд при призначенні ОСОБА_8 покарання правильно застосував вимоги ч.1 ст. 71 КК України, частково приєднавши не відбуту частину покарання за вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 липня 2015 року.

Таким чином, призначене судом першої інстанції ОСОБА_8 покарання, на думку колегії суддів, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, і є таким, що відповідає меті покарання.
Що стосується апеляційних доводів обвинуваченого про те, що суд першої інстанції не врахував при призначенні покарання, що він проживав з рідною бабусею за якою доглядав, а також доглядав за батьками, які є інвалідами, колегія суддів не приймає до уваги, з наступних підстав.
Суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання врахував у вироку суду, що обвинувачений має мати інваліда 3 групи.
Доводи обвинуваченого про те, що він проживав з рідною бабусею за якою доглядав, а також доглядав за батьками, які є інвалідами, колегією суддів з матеріалів кримінального провадження встановлено наступне.
Згідно довідки-характеристики (т.1 а.к.п.65) ОСОБА_8 на даний час не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 та дійсно має такий склад сім`ї: мама- ОСОБА_10 , вітчим ОСОБА_11 , брат ОСОБА_12 , сестра ОСОБА_13 , сестра ОСОБА_14 , брат ОСОБА_15 .
Даних про те, що обвинувачений проживав з рідною бабусею за якою доглядав, а також доглядав за батьками, які є інвалідами в матеріалах даного кримінального провадження відсутні. Не були надані вони і суду апеляційної інстанції.
Оскільки, вказані доводи обвинуваченого необґрунтовані та не знайшли свого підтвердження, колегія суддів не приймає їх до уваги при розгляді апеляційної скарги.
Також, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи обвинуваченого та його захисника про порушення права обвинуваченого на захист, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинуваченому 17 листопада 2015 року була вручена пам`ятка про процесуальні права та обов`язки підозрюваного, з якою він особисто під підпис ознайомився. Також відповідно до протоколу роз`яснення права на захист від 17.11.2015 року ОСОБА_8 слідчим було роз`яснено його права на кваліфіковану правову допомогу. Проте, підозрюваний відмовився від послуг захисника, про що свідчить його підпис на протоколі (т.1 а.к.п.41-42,43). Крім того, в суді першої інстанції під час підготовчого судового засідання 21.12.2015 року та в судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження по суті 28.01.2016 року обвинуваченому роз`яснювалися його права, в тому числі і право мати захисника, що підтверджується протоколом судового засідання та записом на технічному носії (т.2 а.к.п.1920, 35-37).
З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , а тому залишає її без задоволення.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 2 ст. 404 КК України, Апеляційний суд вправі вийти за межі апеляційних скарг, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Згідно ч. 5 ст. 72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У розумінні положень ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» - попереднє ув`язнення закінчується з моменту набрання вироком законної сили.
Відповідно до ч. 2 ст. 532 КПК України вирок суду першої інстанції набирає законної після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Як вбачається з резолютивної частини вироку, суд першої інстанції строк покарання ОСОБА_8 , з урахуванням положень ст. 72 КК України, обчислює з 28.01.2016 року.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_8 необхідно зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, який необхідно рахувати з моменту затримання обвинуваченого, а саме з 28.01.2016 року до набрання вироком суду першої інстанції законної сили, що передбачено ст. 532 КПК України, тобто по день розгляду даного кримінального провадження судом апеляційної інстанції 01 грудня 2016 року, оскільки, як убачається з матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_8 , після отримання копії вироку та не погоджуючись з ним, 07 лютого 2016 року подав заяву про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та апеляційну скаргу на вироку суду першої інстанції ( т.2 а.к.п.43,44, 109-110), а тому розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили 02.03.2016 року, на думку колегії суддів, суд першої інстанції видав передчасно (т.2 а.к.п.48).

Крім того, колегія суддів зауважує, що на чисельні клопотання та заяви обвинуваченого про ознайомлення його з матеріалами справи, суд першої інстанції необґрунтовано зволікав, внаслідок чого лише в серпні 2016 року обвинувачений розпочав знайомитись з матеріалами кримінального провадження щодо нього, що на думку колегії суддів є неприпустимим.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області, від 28 січня 2016 року, підлягає зміні в частині зарахування обвинуваченому ОСОБА_8 строку попереднього ув`язнення у строк покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли стати підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419 КПК України, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
На підставі ст. 404 КПК України, вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області, від 28 січня 2016 року, змінити в частині зарахування обвинуваченому ОСОБА_8 строку попереднього ув`язнення у строк покарання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, п. 2 Перехідних положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України, щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» - зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_8 строк його тримання під вартою в місцях попереднього ув`язнення з 28.01.2016 року по 01.12.2016 року, включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті даний вирок суду залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії судового рішення.
Судді:Підписи:
Згідно з оригіналом.
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2 .