Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/164/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.02.2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0001624 від 20 березня 2014 року стосовно ОСОБА_8 за апеляційними скаргами прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 листопада 2016 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Російської Федерації, Приморського краю, Дальнєрєченського району, с. Лазо, громадянина України, з вищою освітою, працюючого директором ПП «Лавренов», одруженого, на утримані має двох малолітніх та двох неповнолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 450 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день ухвалення вироку становить 7650,00 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі п.2 ч.1 ст. 49, ч.5 ст.74 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування основного та додаткового покарання за ч.1 ст.286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Позовні вимоги потерпілої ОСОБА_10 задоволено частково.

На користь потерпілої ОСОБА_10 з ОСОБА_8 стягнуто 13 895 грн. 84 коп. завданої матеріальної та 30 000 грн. 84 коп. моральної шкоди.

Ухвалено про стягнення з ОСОБА_8 на користь держави 295 грн. 20 коп. судових витрат, пов`язаних із залученням експертів для проведення судової інженерно - транспортної (автотехнічної) експертизи.

ВСТАНОВИЛА:
За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження при слідуючих обставинах.

13 травня 2010 року близько 17 год. 20 хвилин ОСОБА_8 , керуючи автомобілем «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул.. Кропивницького, зі сторони вул. Тімірязєва в напрямку вул. Преображенська, що в м. Кіровограді, в порушення вимог п.п. 1.4, 1.5, 2.3 б) і д) та 8.7.3 Правил дорожнього руху (ПДР) України, не переконавшись у безпечності проїзду перехрестя, виїхав на регульоване перехрестя з вул. Гоголя на заборонений-червоний сигнал світлофора, чим не надав перевагу у русі автомобілю «Chery Amulet» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_11 , який рухався по вище зазначеному регульованому перехрестю на дозволяючий - зелений сигнал світлофора, в результаті чого допустив зіткнення транспортних засобів.

У наслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажирка автомобіля «Chery Amulet» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді: посттравматичного лівобічного сакроілеїту, стійкої люмбосакралгії з порушенням функцій ходи, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості і викликали довготривалий розлад здоров`я. Даний стан знаходиться у прямому причинному зв`язку з травмою, яка мала місце 13 травня 2010 року, під час дорожньо-транспортної пригоди.

У апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду першої інстанції, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам цієї справи, неправильним застосуванням вимог кримінального та кримінального процесуального законодавства, у тому числі в частині вирішення цивільного позову, із закриттям провадження у справі за відсутністю у діях її підзахисного складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

В якості обґрунтування адвокат зазначає про те, що 10 жовтня 2011 року по факту ДТП, інспектором дізнання ВДАІ Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_12 у порушенні кримінальної справи було відмовлено, після цього потерпіла ОСОБА_10 звернулась з відповідною заявою до органів внутрішніх справ лише 20 березня 2013 року.

З посилання на положення ст.ст. 99, 101 та 237 КПК України, захисник стверджує, що схема ДТП, яка міститься у справі, без протоколу огляду місця події, на якій ґрунтується висновок судової інженерно - транспортної (автотехнічної) експертизи № 1326 не є належними та допустимими доказами винуватості ОСОБА_8 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, а висновки проведених протягом 2011 - 2014 років судово-медичних експертиз щодо ступеню тяжкості спричинених ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, мають істотні суперечності, які судом, під час розгляду справи, шляхом допиту експерта ОСОБА_13 та призначення повторної експертизи, не усунуті.

Крім того, в апеляційній скарзі захисник вказує про те, що механізм зіткнення транспортних засобів (права задня частина автомобіля ОСОБА_11 ) місцезнаходження самої ОСОБА_10 (переднє праве пасажирське сидіння) яка на місці пригоди, у присутності інспектора Кіровоградського ВДАІ ОСОБА_14 , відмовилась від медичної допомоги та хронічне захворювання у ОСОБА_10 кісток, у сукупності виключають наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_8 та наслідками, у вигляді саме середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, які на думку сторони захисту, пов`язані з хронічним захворюванням ОСОБА_10 , а не з її травмою під час дорожньо-транспортної пригоди.

Наведені обставини, потребували детального з`ясування та об`єктивної оцінки, яка на думку захисника, не була здійснена судом, під час розгляду справи, що відповідно до ст. ст. 284, 409, 410 та 417 КПК України є підставою для скасування вироку районного суду та закриття провадження в справі.

В апеляційній скарзі прокурор, який приймав участь в розгляді справи судом першої інстанції просить скасувати вирок суду першої інстанції, у зв`язку з невідповідністю призначеного ОСОБА_8 покарання степеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, його особи та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, ухвалити в цій частині новий вирок, згідно з яким призначити ОСОБА_8 за ч.1 ст. 286 КК України покарання у вигляді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки, на підставі ст. 49 та ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст.65 КК України та положень п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при відсутності пом`якшуючих обставин, передбачених ст. 66 КК України,призначив ОСОБА_8 надто м`яке та несправедливе покарання, яке не відповідає його основним цілям та засадам.

Крім того,на думку прокурора, суд при ухваленні вироку,безпідставно визнав ряд процесуальних документів - заяву потерпілої ОСОБА_10 від 20.03.2014 року та 07.07.2014 року(т.1 а.с.2,53); постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 10.10.2011 року (т.1 а.с.14); копію рапорту, зареєстрованого 16.06.2010 року ( т.1 а.с.19); копію пояснень ОСОБА_10 (т.1 а.с.26,27); копію схеми місця ДТП, копію письмових пояснень ОСОБА_8 зі справи про адміністративні правопорушення (т.1 а.с.25); постанову про притягнення ОСОБА_8 за вказаним фактом до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП недопустимими доказами, оскільки матеріали справи про притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, які зберігалися у районному суді знищені за закінченням терміну зберігання.

Прокурор вважає, що наведені обставини, не були враховані судом першої інстанції при ухваленні вироку, що вплинуло на його законність та обґрунтованість.

Провівши за клопотанням захисника судове слідство в обсязі допиту обвинуваченого ОСОБА_8 та дослідження його характеризуючих даних,заслухавши доповідача, в дебатах думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційних скарг, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора, адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню не підлягають за таких підстав.

За змістом положень ч.1 та 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що під час досудового розслідування і в судовому засіданні не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку (ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 як і на правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст. 286 КК України.

Згідно диспозиції ст. 286 КК України кримінальна відповідальність за зазначеним законом настає, як у разі порушення особою, що керує транспортним засобом, правил безпеки дорожнього руху, так і за порушення правил експлуатації транспорту, тобто об`єктивна сторона злочину включає такі обов`язкові ознаки, як діяння, обстановку, наслідки та причинний зв`язок між діянням і наслідками.

Діяння полягає у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту під час керування транспортним засобом.
Воно може вчинятися шляхом дії або бездіяльності і полягати увчиненні дій, які заборонені правилами (проїзд на забороняючий сигнал світлофора, експлуатація автомобіля з певними технічними несправностями тощо); невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту (не зниження швидкості руху відповідно до дорожньої обстановки чи приписів дорожніх знаків, неправильне користування зовнішніми світловими приладами).

Обстановка вчинення даного злочину характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці дорожнього руху, тобто в процесі пересування транспортних засобів.

Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винним, закономірно, з необхідністю тягне за собою наслідки, передбачені ст. 286 КК України.

Суб`єкт злочину спеціальний - осудна особа, яка досягла 16-річного віку і керує транспортним засобом.

З обсягу та характеру фактичних обставин цієї справи, які ніким з учасників кримінального провадження не оспорюються, вбачається, що дана дорожньо-транспортна пригода відбулась 13 травня 2010 року приблизно 17.20 год. на регульованому світлофором перехресті проїзних частин вул. Кропивницького з вул. Гоголя, за участю водіїв ОСОБА_8 , який керуючи автомобілем «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 рухався по вул. Кропивницького,з сторони вул. Тімірязєва в напрямку вул. Преображенська, що в м. Кіровограді та ОСОБА_11 , який керував автомобілем «Chery Amulet» реєстраційний номер НОМЕР_2 і рухався по вул. Гоголя, з сторони вул. Одеської в напрямку вул. Карабінерна.

Черговість проїзду даного перехрестя регулюється світлофорними об`єктами, які розташовані перед перехрестям,по ходу руху транспортних засобів, на передньому пасажирському сидінні автомобіля «Chery Amulet» знаходилась ОСОБА_10 .

Під час виїзду транспортних засобів на перехрестя, в напрямку руху ОСОБА_8 горіло червоне світло, в напрямку руху ОСОБА_11 перед перехрестям горіло зелене світло, при цьому зіткнення автомобілів на перехресті допустив безпосередньо ОСОБА_8 , у той час як ОСОБА_11 проїжджав перехрестя на дозволяючий - зелений сигнал світлофора.

В результаті зіткнення пасажир автомобіля «Chery Amulet» ОСОБА_10 отримала травму тазу середнього ступеню тяжкості,з порушенням функцій ходи, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Як убачається з мотивувальній частині оскаржуваного вироку, суд при таких обставинах, констатував у діях ОСОБА_8 , порушення вимог пункту 1.4, 1.5 та 2.3 б) і д) Правил дорожнього руху, що спричинило потерплій ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесне ушкодження.

З посиланням на висновки судово - медичної № 50 від 19 червня 2015 року та автотехнічної експертиз № 1326 від 16 липня 2014 року зазначив, що тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у потерпілої ОСОБА_10 були спричинені в результаті невиконання ОСОБА_8 вищевказаних правил дорожнього руху, внаслідок чого відбулось зіткнення транспортного засобу під керуванням ОСОБА_8 з автомобілем ОСОБА_11 , визнавши що саме вони перебувають у причинному зв`язку з суспільно небезпечними наслідками, у виді довготривалого розладу здоров`я потерпілої ОСОБА_10 .

Даючи юридичну оцінку діям обвинуваченого, суд на обґрунтування таких висновків, послався також на показання самого обвинуваченого ОСОБА_8 в судовому засіданні, потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та ОСОБА_12 .

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.1 ст. 286 КК України та доведеність його винуватості,виходячи з наступного.

Очевидно, що ОСОБА_8 наближаючись до регульованого перехрестя з інтенсивним рухом, зі швидкістю приблизно 51 км/год., відповідно до п. 2.3 б) і д) повинен був уважно стежити за дорожньою обстановкою, у тому числі режимом роботи світлофору та не відволікатись, при необхідності для безпечного для всіх учасників дорожнього руху проїзду перехрестя,зменшити швидкість та зупинитись перед світлофором на забороняючий рух - червоний сигнал і дати можливість ОСОБА_11 завершити маневр та безпечно проїхати перехрестя на зелене світло.

Проте ОСОБА_8 цього не зробив, відволікся на телефонний дзвінок, неправильно розцінив дорожню обстановку, замість того щоб зупинитись і переконатись у відсутності перешкоди для руху, продовжив рух та виїхав на перехрестя на червоне світло, створивши ОСОБА_11 небезпеку для руху, який в даній дорожній ситуації не мав технічної можливості уникнути зіткнення, навіть шляхом екстреного гальмування.

Не виконання ОСОБА_8 елементарних правил безпеки дорожнього руху і призвело до зіткнення з автомобілем ОСОБА_11 , в результаті якого пасажирка ОСОБА_10 і отримала травму.

ОСОБА_8 факт виїзду на перехрестя на червоне світло та зіткнення з автомобілем ОСОБА_11 , пасажиркою якого була ОСОБА_10 , під час досудового розслідування, розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанціях не оспорював.

Колегія суддів переконана і це підтверджується об`єктивними даними, що саме дії ОСОБА_8 перебувають з правового погляду у причинному зв`язку з наслідками у виді заподіяння ОСОБА_10 середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.

Доводи обвинуваченого та захисника ОСОБА_8 про його невинуватість, оскільки одразу після ДТП - ОСОБА_10 сама вийшла з автомобіля, на біль в області тазу не скаржилась та відмовилась від надання медичної допомоги, колегія суддів вважає безпідставними, більш того по суті версія сторони захисту про те, що ОСОБА_10 після ДТП до правоохоронних органів з відповідною заявою про порушення кримінальної справи не зверталась, а розлад здоров`я ОСОБА_10 не пов`язаний з ДТП, а є наслідком захворювання кісток,спростовується матеріалами даного кримінального провадження.

Так, у відповіді на запит адвоката ОСОБА_15 - начальник Ленінського ВМ Кіровоградського МВ УМВС України ОСОБА_16 повідомив, що заява ОСОБА_10 про ДТП та отримання тілесних ушкоджень, зареєстрована у журналі реєстрації заяв та повідомлень про злочини 18 травня 2011 року за № 3407, крім того зазначив, що оскільки в акті судово-медичного обстеження за № 1855 від 11 листопада 2010 року будь-яких тілесних ушкоджень не описано, а клінічний діагноз перелому не підтверджений висновками консультативної комісії лікарів - рентгенологів Кіровоградської обласної лікарні, то 25 травня 2011 року у порушенні кримінальної справи по факту ДТП повторно було відмовлено, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України.

При цьому, зі змісту вказаної постанови інспектора ОСОБА_12 вбачається, що 14 травня 2010 року, тобто на слідкуючий день після ДТП, до приймального відділення Олександрійської міської лікарні № 1 звернулась ОСОБА_10 з тілесними ушкодженнями у вигляді перелому крила повздовжньої кітки зліва.

Постановою заступника прокурора Ленінського району м. Кіровограда від 30 вересня 2011 року, постанову інспектора дізнання відділу ДАІ з обслуговування м. Кіровограда ОСОБА_12 про відмову у порушенні кримінальної справи - скасовано як незаконну(т.1 а.с.31-35, 37).

За результатами експертного дослідження представленої медичної документації, комісія лікарів КЗ « Кіровоградського обласного бюро СМЕ» з урахуванням клінічної картини ОСОБА_10 , дійшла висновку про те, що у ОСОБА_10 мав місце посттравматичний лівобічний сакроілеїт, стійка люмбосакралгія з порушенням функцій ходи. Даний стан ОСОБА_10 знаходиться у прямому причинному зв`язку з травмою, яка мала місце 13 травня 2010 року (дорожньо-транспортна пригода) і відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, які викликали довготривалий розлад здоров`я (т. 2 а.с.219-233).

Таким чином, фактичні обставини цієї справи та їх об`єктивна оцінка свідчать про те, що в результаті ДТП, яка відбулась 13 травня 2010 року з вини ОСОБА_8 , який не дотримався елементарних правил безпеки дорожнього руху, під час проїзду регульованого перехрестя проїзних частин вул. Кропивницького з вул. Гоголя, що в м. Кіровограді, пасажирка автомобіля автомобіля «Chery Amulet» ОСОБА_10 отримала травму середнього ступеню тяжкості, яка призвела до втрати нею працездатності, інвалідності та довготривалого розладу здоров`я.

Колегія суддів відмічає, що суд при визначенні міри та ступеню відповідальності ОСОБА_8 ,виходив з наявності в матеріалах кримінального провадження конкретних даних, в тому числі даних авто технічної та комісійної судово-медичної експертиз про забезпечення безпеки дорожнього руху та можливість запобігти зіткненню, при виконанні ОСОБА_8 регламентованих Правилами дорожнього руху України вимог (п.п. 1.4, 1.5, 2.3 б) і д) та 8.7.3 ПДР ), дав діям обвинуваченого належну юридичну оцінку, про що змістовно та обґрунтовано зазначив в оскаржуваному вироку.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 про необ`єктивність та неповноту у дослідженні судом першої інстанції представлених доказів, констатується з формальних, суб`єктивних, надуманих мотивів ОСОБА_8 про його невинуватість, по суті спростовується змістом оскаржуваного вироку та матеріалами кримінального провадження.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії невеликої тяжкості, особу ОСОБА_8 , який до кримінальної відповідальності притягується вперше, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, на утриманні має двох малолітніх та двох неповнолітніх дітей.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують ОСОБА_8 покарання судом не встановлені.

Згідно роз`яснень п.п. 1,3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись засад покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, тощо).

Положеннями ч. 2 ст. 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
При таких обставинах, позиції обвинуваченого ОСОБА_8 , який свою вину не визнав, його захисника, а також потерпілої ОСОБА_10 , колегія суддів апеляційного суду вважає, що призначене ОСОБА_8 , в межах санкції ч.1 ст. 286 КК України, покарання у виді штрафу в розмірі 450 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 7650, 00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік є справедливим, відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а тому підстав для призначення більш суворого покарання, про що просить прокурор в апеляцій скарзі, колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що при призначенні покарання, судом першої інстанції не враховано особу ОСОБА_8 , ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та відсутність пом`якшуючих обставин, передбачених ст. 66 КК України є безпідставними, оскільки ці дані судом при призначенні ОСОБА_8 покарання враховані, про що зазначено в оскаржуваному вироку.

Крім того, слід зазначити, що прокурор по суті оспорює вирок районного суду в частині призначеного ОСОБА_8 покарання, оцінка доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності є прерогативою суду, який обґрунтовано визнав копії представлених прокурором документів з іншої адміністративної справи недопустимими доказами, суд свій висновок належним чином мотивував і з цим колегія суддів апеляційного суду погоджується.

З урахуванням вищевикладеного, підстав для скасування законного та обґрунтованого вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_8 за ч.1 ст. 286 КК України колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 листопада 2016 року в кримінальному провадженні № 0001624 від 20 березня 2014 року стосовно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

СУДДІ: ( підписи )
Згідно з оригіналом:
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2 .