АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2359/16 Справа № 206/5809/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:
Судді - доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2016 року, про відмову в умовно-достроковому звільненні, постановлену щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, раніше судимого,
за участю: прокурора - ОСОБА_7
засудженого - ОСОБА_6
представника Ігренського ВЦ № 133 ОСОБА_8
ВСТАНОВИЛА
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , не погоджуючись з ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2016 року, просить її скасувати та застосувати до нього положення ст. 81 КК України. На думку засудженого, він довів своє виправлення, оскільки отримував заохочення від адміністрації Синельниківської колонії № 94, приймав участь у відеозйомці для телебачення, як найкращий учень училища, отримав диплом. Також зазначає, що з моменту прибуття до Ігренського ВЦ № 133, він був працевлаштований на продовольчу ділянку, отримав заохочення від адміністрації ВЦ № 133, має позитивну характеристику.
Ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення.
Суд, відмовляючи в задоволенні клопотання, послався на те, що сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків, тобто відсутність стягнень, ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, та така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання. До того ж процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, до кінця строку відбуття покарання ще залишається досить тривалий проміжок часу, оскільки його кінець припадає на 12.02.2018, а на даний час відбутий проміжок часу є недостатнім терміном для того, щоб твердо впевнитися, що засуджений довів своє виправлення та досяг такого стану, за якого від цієї особи не доводиться очікувати вчинення нових кримінальних правопорушень. Також суд зазначає, що наявність двох заохочень у ОСОБА_6 не може бути безсумнівним підтвердженням його виправлення.
Заслухавши суддю-доповідача, засудженого та представника Ігренського ВЦ № 133, які прохали ухвалу скасувати та застосувати до ОСОБА_6 положення ст. 81 КК України, прокурора, який заперечував проти цього, дослідивши доводи скарги та матеріали провадження, колегія суддів дійшла до таких висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги засудженого щодо безпідставної відмови суду у застосуванні до нього умовно-достроково звільнення, колегія суддів вважає їх такими, що не заслуговують на увагу виходячи з такого.
Як вбачається з наданих матеріалів провадження, ОСОБА_6 був засуджений вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська, Дніпропетровської області 30 вересня 2011 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.
Постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 липня 2012 року іспитовий строк відмінено та направлено ОСОБА_6 для реального відбуття покарання за вироком суду від 30 вересня 2011 року.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В силу ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Зі змісту наведених положень законодавства вбачається, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення особи засудженого та умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
З матеріалів провадження слідує, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув клопотання ОСОБА_6 дослідив необхідні матеріали провадження і дійшов обґрунтованих висновків, що засуджений не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений умовно-достроково від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.
Так, під час апеляційного перегляду встановлено, що ОСОБА_6 за вироком суду з 06 травня 2015 року відбував покарання у СВК № 94, характеризувався позитивно, мав одне заохочення, стягнень не мав. З 05 липня 2016 року знаходиться у Ігренському виправному центрі № 133 Дніпропетровської області. Порядок відбування покарання у виді обмеження волі не порушував, характеризується позитивно, має одне заохочення, стягнень не має. Працевлаштований на контрагентському об`єкті «Чистий продукт», до праці ставиться добре.
Беручи до уваги наведене та вивчивши відомості про особу ОСОБА_6 , з огляду на суспільну небезпеку вчиненого злочину, поведінку засудженого протягом всього строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх даних в сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, колегія суддів дійшла висновку, що для досягнення цілей покарання умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання засудженим, є недоцільним.
Підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, для зміни або скасування рішення місцевого суду в ході апеляційного перегляду не встановлено.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 537, 539КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2016 року залишити без задоволення.
Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
___________________ _____________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4