Справа № 358/189/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/474/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 22 27.04.2017

УХВАЛА
Іменем України
27 квітня 2017 року Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

при секретарі ОСОБА_6

з участю прокурора ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Київської області на вирок Богуславського районного суду Київської області від 21.02.2017 року, яким :

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Богуслава Київської області, громадянина України, українця, маючого вищу освіту, розлученого, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, не працюючого, місце проживання якого зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, засуджено ст. 190 ч. 1 КК України до 2 років обмеження волі. Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку терміном один рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки. Відповідно до ст. 76 КК України покладено на засудженого обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :
Згідно вироку суду, ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за вчинення злочину за наступних обставин.

ОСОБА_8 в травні 2016 року, точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, на підставі усної домовленості з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 проводив ремонтні роботи у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_2 . Проводячи демонтаж парового опалення ОСОБА_8 вирішив заволодіти чужим майном з метою обернення на власну користь. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, використовуючи довірливі відносини з ОСОБА_10 , засновані на особистому знайомстві, запропонував останньому відреставрувати батареї парового опалення за винагороду у розмірі 700 гривень. ОСОБА_10 не підозрюючи про злочинні наміри ОСОБА_8 , на прохання останнього погодився та добровільно надав йому дві батареї парового опалення по 12 ребер кожна.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, охоплену єдиним умислом на заволодіння чужим майном, яке належить ОСОБА_10 на праві власності, ОСОБА_8 , не маючи на меті втягнення у свою злочинну діяльність сторонніх осіб, домовився із своїм знайомим ОСОБА_11 про надання допомоги у перенесенні батарей парового опалення. В подальшому ОСОБА_8 за допомогою ОСОБА_11 завантажив батареї парового опалення до автомобіля ВАЗ 2109 після чого з місця вчинення злочину зник та розпорядився здобутим майном на власний розсуд, здавши батареї на металоприймальний пункт, чим заподіяв потерпілому майнову шкоду на суму 1680 гривень.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, охоплену єдиним умислом на заволодіння майном ОСОБА_10 , у вересні 2016 року точного часу у ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_8 керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, використовуючи довірливі відносини з ОСОБА_10 засновані на особистому знайомстві, знову запропонував потерпілому відреставрувати дві батареї парового опалення по 5 ребер кожна за винагороду у розмірі 300 гривень.

ОСОБА_10 не підозрюючи про злочинні наміри ОСОБА_8 , на прохання останнього погодився та добровільно надав йому дві батареї парового опалення по 5 ребер кожна. Після цього ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_10 на автомобілі останнього привезли батареї парового опалення та залишили їх на території господарства ОСОБА_12 для подальшої реставрації батарей парового опалення. Цього ж дня ОСОБА_8 прибувши до господарства ОСОБА_12 та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, заволодів вказаним майном шляхом зловживання довірою ОСОБА_10 і під приводом здійснення реставраційних робіт розпорядився здобутим злочинним шляхом майном на власний розсуд, здавши їх на металоприймальний пункт, чим заподіяв потерпілому майнову шкоду на суму 700 гривень.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_8 завдав потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 2380 гривень.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду змінити в частині покладення на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 76 КК України у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальні відповідальність, із визначених судом на підставі ст. 76 КК України обов`язків ОСОБА_8 виключити обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Обгрнутовуючи свої вимоги зазначає, що, звільняючи обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд не мав права покладати на нього обов`язок, передбачений п.2.ч.2 ст. 76 КК України (в редакції Закону від 07.09.2016) у виді заборони виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, оскільки нова редакція ст. 76 України погіршує становище засудженого.

Заслухавши суддю доповідача, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, провівши судові дебати, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно до вимог ст. 370 КПК України законність, обґрунтованість і вмотивованість судового рішення полягає в тому, що воно повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального та процесуального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину повністю знайшла своє підтвердження в ході судового слідства та підтверджується доказами наявними в матеріалах кримінального провадження та ні ким з учасників судового провадження не оспорюються.

Дії ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 190 КК України судом кваліфіковано вірно, тому порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення не встановлено.

Колегія суддів вважає, що обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції призначене покарання в межах санкції ч. 1 ст. 190 КК України, яке є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Погоджується колегія суддів і з висновком суду першої інстанції щодо можливості звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, враховуючи фактичні обставини справи, особу обвинуваченого.

Діючим кримінальним Кодексом України стаття 76 передбачає покладення на обвинуваченого в разі звільнення від відбування покарання з випробуванням певних обов`язків.

При цьому, частиною 1 вказаної статті передбачені обов`язки, які суд зобов`язаний покласти періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В той же час, частина друга цієї норми закону передбачає перелік обов`язків, які суд може покласти додатково. Одним з таких обов`язків є не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом пробації.

Колегія суддів, враховуючи всі обставини справи та особу обвинуваченого, вважає за достатнє покладення на обвинуваченого ОСОБА_13 обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України, без покладення додаткових обов`язків, передбачених ч. 2 ст. 76 КК України.

В зв`язку з викладеним, колегія суддів погоджується з вимогою прокурора про зміну вироку суду та виключення з нього обов`язку не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації .

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області задовольнити.

Вирок Богуславського районного суду Київської області від 21.02.2017 року щодо ОСОБА_8 , змінити.

Виключити з резолютивної частини вироку покладення на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язку, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 3-х місяців з дня проголошення.
С У Д Д І :