АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1307/17 Справа № 173/915/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні м. Дніпрі матеріали за апеляційними скаргами прокурора Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2017 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вільногірськ, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000296 від 05 березня 2016 року, -

встановила:

Вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області 23 березня 2017 року ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 05 березня 2016 року біля 17 год. находився в жилій кімнаті домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де разом зі знайомими ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вживали спиртні напої. В ході чого між ОСОБА_7 та останнім виникла сварка, під час якої вони перемістилися з жилої кімнати до коридору.

ОСОБА_11 застосовуючи ніж в якості знаряддя злочину, який раніше взяв зі столу в жилій кімнаті будинку, здійснив спробу нанести удар ОСОБА_13 в голову, на що останній, схопив ніж за клинок та відвів його від себе.

ОСОБА_7 також взяв зі столу в кухонній кімнаті, та утримуючи його умисно наніс ОСОБА_11 один удар в праву частину грудної клітини ззаду, від якого останній впав на підлогу та залишився там лежати. Після скоєного ОСОБА_7 покинув вказаний будинок.

Внаслідок вказаних злочинних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_11 спричинено тілесне ушкодження, яке відноситься до тяжких тілесних з критерієм небезпеки для життя стосовно до живих осіб, від якого настала смерть останнього.

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. За даним законом йому призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі.

До терміну покарання зараховано ОСОБА_7 знаходження під вартою, у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України, з моменту його затримання, тобто з 05 березня 2016 року.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ухвалено продовжити до набрання вироком законної сили.

З обвинуваченого ОСОБА_7 користь потерпілої ОСОБА_9 ухвалено стягнути моральну шкоду в сумі 20 000 грн.

З нього ж на користь держави ухвалено стягнути судові витрати, пов*язані з проведенням експертного дослідження в розмірі 1 407 грн. 36 коп.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Прокурор не погодився з вироком. В апеляційній скарзі просить вирок змінити. Викласти резолютивну частину з посиланням на досліджені в судовому засіданні висновку СМЕ № 39-Е.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що правильно встановивши обставини по справі і кваліфікацію вчиненого злочину, при винесенні вироку суд допустив порушення процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність. Не навів аналіз всіх доказів, що були оголошені в ході дослідження письмових матеріалів. Вказує, що вирок містить посилання на висновок додаткової СМЕ № 39-Е-Д від 29 березня 2016 року, при цьому не містить посилання на першочергово проведену СМЕ № 39-Е.

Захисник в апеляційній скарзі також просить вирок змінити. Перекваліфікувати дії ОСОБА_7 на ст. 124 КК України. Покчарання призначити в межах даного закону. Запобіжний захід скасувати, звільнити обвинуваченого з-під арешту в залі суду.

В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що суд не взяв до уваги твердження ОСОБА_7 про те, що діяв в стані необхідної оборони. Він був обумовлений неправомірними діями потерпілого, який напередодні події, вживав наркотичні речовини. При проведення медичного дослідження потерпілого, його кров на наявність наркотичних речовин не досліджувалась, що є значним порушенням порядку та об`єму збирання досудовим слідством доказів, але й суттєвим порушенням прав обвинуваченого, однак суд ніяк не відреагував на це порушення і не прийняв відповідного рішення щодо повторного проведення відповідної експертизи, висновки якої могли б підтвердити той факт, що ОСОБА_7 діяв правомірно у відношення потерпілого, який знаходиться в стані наркотичного сп`яніння.

Факт вживання потерпілим ОСОБА_11 напередодні події наркотичних речовин підтвердив свідок ОСОБА_12 . Однак вирок посилання на ці покази не містить.

Вказує на те, що суд не взяв до уваги покази ОСОБА_12 про те, що між ОСОБА_11 та ОСОБА_7 виникла сварка. Бійки не було. Причина сварки не відома. Очевидцем події не був. Повернувся в будинок, де побачив, що ОСОБА_11 лежить на підлозі, поруч стоїть ОСОБА_7 . В руках у ОСОБА_11 зажатий ніж. Інший ніж знаходився на столі со слідами крові із загнутим клинком.

Вказує, що судом, в порушення вимог ст.ст. 127, 128 КПК України, було задоволено цивільний позов потерпілої. Однак він в матеріалах провадження не міститься. Копія позову йому та обвинуваченому не вручалась.

Під час апеляційного розгляду прокурор апеляційну скаргу прокурора Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 не підтримала. Вирішення питання про задоволення апеляційної скарги захисника залишили на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник підтримали свою апеляційну скаргу. Просили її задовольнити. Вирок змінити.

Потерпіла ОСОБА_9 залишила на розсуд суду питання про задоволення апеляційних скарг. В засіданні пояснила, що позовну заяву, згідно вимог ч. 4 ст. 128 КПК України на досудовому розслідуванні, а також під час судового слідства не подавала.

В судових дебатах учасники процесу підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддюдоповідача, думки учасників судового засідання, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляції, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Колегія суддів у відповідності до ч. 1 ст. 401 КК України переглядає судове рішення щодо ОСОБА_7 в межах поданих апеляційних скарг.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані не в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог процесуального закону є такі порушення цього кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Цивільний позов, відповідно до ч. 4 ст. 128 КПК, у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Крім того, форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.

Позовна заява, згідно зі ст. 119 ЦПК, подається в письмовій формі. Вона повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; ім`я (найменування) позивача і відповідача, а також ім`я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв`язку, якщо такі відомі; зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви. Позовна заява підписується позивачем або його представником із зазначенням дати її подання. Вона повинна відповідати іншим вимогам, встановленим законом.

Згідно з ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та пояснень потерпілої, цивільний позов, згідно до вимог ст. 128 КПК, нею подано не було. В порядку ст.ст. 347, 348 КПК при початку судового розгляду він оголошений не був. Не було з`ясовано у обвинуваченого чи визнає він цивільний позов.

Таким чином, досліджені матерілапи справи свідчать про те, що судом першої інстанції не було дотримано зазначених вимог закону щодо цивільного позову та у вироку не наведено мотивів та підстав ухвалення рішення про його розв*язання. Тому доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 в цій частині заслуговують на увагу, тому підлягають задоволенню.

Обговорюючи його ж доводи про необхідність перекваліфікації дії обвинуваченого ОСОБА_7 на ст.124 КК України, колегія не находить їх слушними.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 121 КК України не викликає сумнівів. Такий висновок ґрунтується на всебічному, повному дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.

В обгрунтування своїх висновків про доведеність вини Дробота саме у вчиненні кримінально-караних дій, передбачених ст. 121 ч. 2 КК, суд першої інстанції насамперед послався на покази самого обвинуваченого.

Із їх суті вбачається, що на грунті пияцтва з потерпілим виникла сварка. Після запобігання його протиправних дій, міг залишити місце події. Між тим, залишився в будинку. Більш того, направився в іншу кімнату, де озброївся кухонним ножем, та застосовуючи його в якості знаряддя злочину, повернувся до потерпілого, який був повернутим до нього спиною і не представляв небезпеки, в цей момент наніс тому удар вказаним ножем в спину.

Об*єктивність його показів про час, місце, мотив, знаряддя злочину, спосіб застосування до потерпілого насильства, наслідків таких дій та інші фактичні обставини злочину, які складають елементи кримінально-караного діяння, знайшли своє підтвердження в показах свідка ОСОБА_12 , в протоколі про огляд місця події і трупа потерпілого. В експертному дослідженні останнього про причину смерті, механізм заподіяння тілесного ушкодження та його локалізацію. В висновках дактілоскопічного дослідження, про виявлення сліда пальця руки Дробота на ножі, вилученому з місця події.

Наведеними у вироку даними спростовані твердження обвинуваченого та його захисника про те, що ОСОБА_14 знаходився в стані необхідної оборони і що перевищив її межі.

Цілеспрямовані дії останнього, його поведінка на місці події, відсутність будь-якої небезпеки зі сторони потерпілого, свідчать про те, що вони були спрямовані на умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, небезпечних для його життя, які б потягли за собою смерть останнього.

Таким чином, суд першої інстанції, дав аналіз зібраним у справі доказам у їх сукупності, та належним чином їх оцінив, обгрунтовано визнав Дробота винним у вчиненні ним вказаного у вироку злочину, за який його засуджено, а його дії вірно кваліфіковані за ст. 121 ч. 2 КК України.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора, то звертається увага на те, що згідно п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Як вбачається з вироку, суд послався як на докази встановлених обставин кримінального правопорушення на висновки додаткової судово-медичної експертизи № 39-Е-Д від 29 березня 2016 року щодо спричинених потерпілому ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, та на висновки судово-медичної експертизи № 39-Е від 29 березня 2016 року щодо часу настання смерті потерпілого, не вказавши при цьому номер та дату проведення експертизи.

Таким чином, колегія суддів вважає посилання в скарзі прокурора такими, що заслуговують на увагу, однак не є підставою для зміни вироку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги захисника, про відмову в задоволенні апеляційної скарги прокурора та зміні вироку суду в частині розв*язання цивільного позову.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 412, 419 КПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу прокурора Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2017 року щодо ОСОБА_7 в частині цивільного позову скасувати.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення, вона може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4