АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/2007/2017 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «ЕНВІЖН - УКРАЇНА» ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 22 лютого 2017 року,
ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 та накладено арешт на кошти, які знаходяться на банківських рахунках №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 відкритих АТ «ЕНВІЖН - УКРАЇНА» () у АТ «БМ БАНК» (МФО 380913), який розташований за адресою: м. Київ, бул. Т.Шевченко, б. 37/122, шляхом заборони здійснення видаткових операцій, з можливістю зарахування на зазначені рахунки коштів, що надходять.

Згідно ухвали суду першої інстанції, при вирішенні питання про накладення арешту на майно, слідчий суддя прийшов до висновку про наявність підстав для його накладення з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Не погоджуючись з ухвалою, представник АТ «ЕНВІЖН - УКРАЇНА» адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в повному обсязі у задоволенні клопотання прокурора.

Крім того, представником подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. В обґрунтування поважності пропуску строку на оскарження, представник зазначає, що копія вищевказаної ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року не направлялась на поштову адресу АТ «Енвіжн-Україна». Копію оскаржуваної ухвали ОСОБА_6 отримав 20.03.2017 року, про що міститься відмітка в матеріалах провадження.

Так, автор апеляційної скарги вважає оскаржувану ухвалу протиправною, прийнятою із невірним трактуванням понять, перекручуванням фактичних даних, у зв`язку з чим арешт коштів па рахунку АТ "Енвіжн-Україна" є незаконним, суперечить чинному кримінальному процесуальному законодавству, а ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва безумовному скасуванню.

Вказує, що відповідно до приписів чинного кримінального процесуального законодавства після встановлення слідчим, прокурором належності грошових коштів до кримінального провадження як об`єкта злочинних дій або як таких, що були набуті злочинним шляхом, слідчий, прокурор складає вмотивовану постанову про визнання грошових коштів речовими доказами у кримінальному провадженні. Кошти АТ «Енвіжн-Україна», які містяться на розрахункових рахунках у АТ «БМ БАНК», з огляду на відсутність відповідного процесуального рішення слідчого, прокурора, не визнавались речовими доказами у кримінальному провадженні № 00000012 і не могли бути такими визнані, а документи, які додані прокурором до клопотання не містять доказів того, що вказані кошти набуті кримінально протиправним шляхом або отримані АТ «Енвіжн-Україна» внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Крім того на переконання адвоката, зазначені слідчим суддею підстави для накладення арешту на майно АТ «Енвіжн-Україна», передбачені п. 4 ч. 2, ч. 6 ст. 170 КПК України, відсутні, адже повідомлення про підозру ОСОБА_8 і ОСОБА_9 ніяким чином не обґрунтовує правомірність арешту майна юридичної особи, яке по суті є оборотним активом АТ «Енвіжн-Україна». Тому, накладаючи арешт на кошти АТ «Енвіжн- Україна», слідчим суддею були порушенні права вказаної юридичної особи на розпорядження даним майном для досягнення своєї статутної мети діяльності - отримання прибутку, що в свою чергу дестабілізує роботу всього підприємства та є не чим іншим, як незаконним втручанням в законну фінансово-господарську діяльність АТ «Енвіжн-Україна».

Крім того, звертає увагу в апеляційній скарзі на те, що у змісті оскаржуваної ухвали не міститься вказівок на подання в рамках кримінального провадження № 0000012 прокурором, в інтересах держави, цивільного позову про стягнення з будь-кого з винних осіб збитків, які завданні державному бюджету України, внаслідок нібито протиправних дій вказаних вище фізичних осіб. З огляду на відсутність посилань на такий позов, накладення арешту на майно АТ «Енвіжн-Україна» суперечить обставинам викладеним в оскаржувані ухвалі, з огляду на що така підлягає безумовному скасуванню.

В судове засідання у справі представник ПАТ «Енвіжн-Україна» та прокурор у кримінальному провадженні не з`явились, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча про час та місце судового засідання завчасно повідомлялися. Тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності представника ПАТ «Енвіжн-Україна» та прокурора у кримінальному провадженні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали провадження, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

У відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З апеляційної скарги, доданих до неї документів та матеріалів судового провадження вбачається, що клопотання прокурора про накладення арешту на майно було розглянуто судом у відсутність власника майна та його представника, рішення слідчого судді ПАТ «Енвіжн-Україна» та його представнику не надсилалось. Згідно розписки, що міститься в матеріалах провадження, вбачається, що представник ПАТ «Енвіжн-Україна» адвокат ОСОБА_10 отримала ухвалу лише 20.03.2017 року. З апеляційною скаргою ОСОБА_6 в інтересах ПАТ «Енвіжн-Україна» звернувся в межах визначеного законом п`ятиденного строку. За таких обставин строк на апеляційне оскарження не пропущено, а тому не підлягає поновленню.

Що стосується безпосередньо апеляційної скарги, то слід звернути увагу на такі обставини.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 20.01.2016 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000012, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України; за фактом легалізації коштів, отриманих злочинним шляхом за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 209 КК України; за фактом умисного ухилення службовими особами АТ «ЕНВІЖН - УКРАЇНА» () від сплати податків у особливо великих розмірах за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України; за фактом службового підроблення, тобто складанні і видачі завідомо неправдивих офіційних документів АТ «ЕНВІЖН - УКРАЇНА» () за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

22 лютого 2017 року прокурор відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на кошти, які знаходяться на банківських рахунках №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 відкритих АТ «ЕНВІЖН - УКРАЇНА» () у АТ «БМ БАНК» (МФО 380913), який розташований за адресою: м. Київ, бул. Т. Шевченко, б. 37/122, в частині видатку коштів, з обов`язковим зазначенням дати та часу ознайомлення з ухвалою, з можливістю зарахування на зазначені рахунки коштів, що надходять, повідомляючи правоохоронні органи письмово, про суму коштів, що знаходяться на цих рахунках за першим запитом слідчого, на час його надання і на момент оголошення ухвали слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року вищевказане клопотання органу досудового розслідування задоволено частково та накладено арешт на кошти, які знаходяться на вищевказаних банківських рахунках, шляхом заборони здійснення видаткових операцій, з можливістю зарахування на зазначені рахунки коштів, що надходять.

Задовольняючи клопотання прокурора, внесене в межах кримінального провадження № 0000012, слідчий суддя прийшов до висновку, що існують достатні підстави для накладення арешту на вказані грошові кошти, з огляду на те, що вони відповідають критеріям, визначеним у ст. 170 КПК України, і відносно них можуть бути застосовані заходи кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна. При цьому врахував розумність та співмірність обмеження права власності АТ «ЕНВІЖН - УКРАЇНА» (), з метою забезпечення його можливого застосування, отже встановив, передбачені ч. ч. 1, 3, 6 ст. 170 КПК України підстави для арешту вказаних у клопотанні грошових коштів.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на такі обставини.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на грошові кошти, перевірялись судом першої інстанції, при цьому було вислухано доводи слідчого, досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

Під час розгляду клопотання органу досудового розслідування слідчий суддя встановив, що є достатні підстави вважати, що майно на яке прокурор просить накласти арешт відповідає критеріям ч. ч. 1, 3, 6 ст. 170 КПК України.

З урахуванням цього слідчий суддя, всупереч тверджень апелянта, встановив належні правові підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно.

Крім того, матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя суду першої інстанції обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на грошові кошти.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Доводи представника власника майна про те, що арешт на майно товариства було накладено безпідставно без наявності правових підстав, не можуть прийматися до уваги, оскільки арешт слідчим суддею накладено правомірно, відповідно до вимог ст. 170 КПК України.

Посилання представника власника майна в апеляційній скарзі про неналежність доказів в даному кримінальному провадженні є необґрунтованими, оскільки до завдань суду на даному етапі провадження не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного кримінального провадження. Завдання суду полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про арешт майна, тобто закон не вимагає щоб докази були повними, але вони повинні бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений в обранні того чи іншого заходу забезпечення кримінального провадження.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла остаточного висновку, що рішення слідчого судді суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 22 лютого 2017 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 та накладено арешт на кошти, які знаходяться на банківських рахунках №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 відкритих АТ «ЕНВІЖН - УКРАЇНА» () у АТ «БМ БАНК» (МФО 380913), який розташований за адресою: м. Київ, бул. Т.Шевченко, б. 37/122, шляхом заборони здійснення видаткових операцій, з можливістю зарахування на зазначені рахунки коштів, що надходять залишити без змін, а апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «ЕНВІЖН - УКРАЇНА» ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4