Справа № 305/1853/16-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

23.02.2017 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/777/142/2017 щодо ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , і ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 мешканця АДРЕСА_2 , обвинувачених у злочинах, передбачених ч.3 ст. 358 КК України, в якому прокурор відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу на ухвалу Рахівського районного суду від 25.11.2016, якою обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні повернуто прокурору.
Орган досудового розслідування діяння ОСОБА_8 і ОСОБА_10 кваліфікував за ч.3 ст. 358 КК України: першого - як складання та видачу приватним підприємцем завідомо підроблених офіційних документів, які посвідчують певні факти, що мають юридичне значення та надають право, та збут завідомо підроблених офіційних документів, які посвідчують певні факти, що мають юридичне значення та надають право, за попередньою змовою групою осіб; другого як складання та видачу приватним підприємцем завідомо підроблених офіційних документів, які посвідчують певні факти, що мають юридичне значення та надають право за попередньою змовою групою осіб.
Підставами для повернення обвинувального акту прокуророві в ухвалі суду зазначено те, що обвинувачення, пред`явлені ОСОБА_8 і ОСОБА_10 , не розмежовані, не конкретизовані, не містять посилань на редакцію кримінального закону, за яким кваліфіковано дії обвинувачених, а це, на думку суду, порушує їх право знати, в чому вони обвинувачуються. Суд також вказує, що і реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідає вимогам КПК України, зокрема, ОСОБА_9 вказаний у ньому як свідок, а в формулюваннях обвинувачень ОСОБА_8 і ОСОБА_10 як їх співучасник.
Прокурор в апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати, а кримінальне провадження повернути на новий розгляд до суду першої інстанції. Твердить, що обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування вимогам КПК України відповідають, зауваження суду до формулювання обвинувачень є безпідставними, надуманими і необґрунтованими, як і судження в ухвалі про співучасть ОСОБА_9 в учиненні злочинів.
Апеляційний суд заслухав доповідь судді, промову прокурора на підтримання апеляційної скарги, перевірив обвинувальний акт і додані до нього матеріали, обговорив доводи суду першої інстанції і апеляційної скарги та вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Стаття 26 КК України містить визначення поняття співучасті у злочині, як умисної спільної участі декількох суб`єктів злочину у вчиненні умисного злочину. Стаття 27 цього Кодексу розрізняє чотири види співучасників: виконавця, організатора, підбурювача та пособника. Зокрема, підбурювачем є особа, яка тим або іншим чином схилила іншого співучасника до вчинення злочину, пособником особа, яка сприяла вчиненню злочину, в тому числі заздалегідь обіцяла придбати чи збути предмети, здобуті злочинним шляхом.
Частиною третьою статті 42 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.
Частина третя статті 358 КК України визначає злочинними вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб підроблення офіційного документа, який видається чи посвідчується, зокрема, громадянином-підприємцем, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою або збут такого документа.
Згідно з ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність, або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Згідно з ч.1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, в кримінальному провадженні у формі публічного обвинувачення покладається на слідчого, прокурора. Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення, обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання, розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, відповідно до ч.2 ст. 291 КПК України, мають міститися в обвинувальному акті.
На суд, відповідно до приписів ст. ст. 314 і 374 КПК України, покладається перевірка відповідності обвинувального акту вимогам цього Кодексу, а у разі ухвалення вироку - формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, або пред`явленого особі і визнаного недоведеним, зазначення мотивів прийнятих рішень, доказів на підтвердження встановлених судом обставин, мотиви неврахування окремих доказів тощо.
Відповідно до ст. 314 КПК України перевірка відповідності обвинувального акта вимогам цього Кодексу і прийняття, в залежності від встановленого, відповідного рішення віднесено до компетенції суду першої інстанції на стадії підготовчого провадження. В разі, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, суд в підготовчому засіданні має прийняти рішення про повернення його прокурору.
Відповідно до пунктів 5 і 7 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, формулювання обвинувачення, обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання, розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням.
Цим приписам обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 і ОСОБА_10 не відповідає: фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та обвинувачення ОСОБА_8 і ОСОБА_10 викладені в ньому з незначними відмінностями, але, зрештою, істотно розбігаються з правовою кваліфікацією діянь його учасників.
Такий зміст встановлених фактичних обставин в обвинувальному акті не узгоджується з обвинуваченням ОСОБА_8 в «умисному вчиненні складання та видачі приватним підприємцем завідомо підроблених офіційних документів» і відсутністю будь-якої правової оцінки дій ОСОБА_9 .. Це, в свою чергу, не дає можливості визначитись у питаннях про те, чиї і які конкретно дії є протиправними, згідно з якими статтями (частинами статей) кримінального закону, яка відповідальність за них цим законом передбачена, і, відповідно, обмежує обох обвинувачених у їх праві знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення обвинувачується кожний з них і чому.
В ухвалі суд зазначив, у чому саме полягають невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України, суперечність його суті змісту реєстру матеріалів досудового розслідування, до оцінки доказів та аналізу обставин, про які йдеться в обвинувальному акті, не вдавався і не вийшов за межі кола питань, які досліджуються у підготовчому судовому засіданні, іншим чином.
Тому твердження прокурора про те, що зауваження суду «є безпідставними та надуманими», що «в ухвалі не наведено жодних обґрунтувань та, які послужили підставами для визначення таких висновків», що суд «вийшов за межі встановлені КПК України щодо дослідження матеріалів у підготовчому провадженні» Апеляційний суд відкидає.
Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ наданих в інформаційному листі «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» № 223-1430/0/4-12 від 03.10.2012, суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам ст. ст. 291, 292 КПК України: зокрема якщо він містить положення, що суперечать одне одному.
Що стосується уточнення редакції статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, на підставі якого визначена правова кваліфікація кримінального правопорушення, то враховуючи, що її зміна (Законом № 1666-VІІІ від 06.10.2016) мала місце в період після вказаного в обвинувальному акті, як час вчинення кримінального правопорушення, з огляду на правила статті 5 КК України про зворотну дію закону про кримінальну відповідальність у часі, така вимога суду є небезпідставною.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, Апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 залишити без задоволення, ухвалу Рахівського районного суду від 25.11.2016, якою обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 і ОСОБА_10 повернуто прокуророві, залишити без змін.
Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню касаційним порядком не підлягає.
Судді: