Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________16.05.2017
Справа № 490/3963/17
н/п 1-кп/490/660/2017
У Х В А Л А
16 травня 2017 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисників ОСОБА_5 і ОСОБА_6

під час підготовчого судового засідання щодо обвинувального акту, складеного за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження № 0000037, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є громадянином України, раніше не судимим, неодруженим, має повну вищу освіту, перебуває у розпорядженні ГУ НП в Миколаївській області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307 КК України, що надійшов до суду з угодою про визнання винуватості, -

В С Т А Н О В И В :
Згідно обвинувального акту, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307 КК України, за таких обставин.

Наказом начальника ГУ Національної поліції в Миколаївській області №159 о/с від 08.07.2016 ОСОБА_4 призначено на посаду дільничного офіцера поліції сектору превенції Заводського відділу поліції. З невстановленого в ході досудового розслідування часу ОСОБА_4 регулярно вживав психотропну речовину амфетамін, обіг якої обмежено, навчився виготовляти її з інгредієнтів, які отримував з невстановлених в ході досудового розслідування джерел.
Бажаючи мати додатковий незаконний заробіток ОСОБА_4 вирішив зайнятися збутом амфетаміну, який сам виготовляв.
При виконанні своїх службових обов`язків працівника поліції ОСОБА_4 у 2016 році (більш точну дату та час в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим), познайомився з ОСОБА_7 , дізнався, що вона вживає амфетамін і раніше займалася його збутом.
У зв`язку із цим він вирішив, що ОСОБА_7 може стати особою, якій він з метою одержання незаконного прибутку збуватиме амфетамін для подальшого його перепродажу.
Так, 14 лютого 2017 року ОСОБА_4 прибув до житла ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 і запропонував їй купувати у нього амфетамін як для власного вжитку так і для перепродажу. Вона відповіла, що вже не займається збутом амфетаміну. Однак ОСОБА_4 не відмовився від свого злочинного, корисливого умислу і вирішив активними діями залучити ОСОБА_7 до придбання у нього амфетаміну.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконний збут психотропної речовини, з метою одержання незаконного прибутку, ОСОБА_4 наприкінці дня 14 лютого 2017 року у невстановленому в ході досудового розслідування місці незаконно виготовив психотропну речовину амфетамін, обіг якої обмежено, на невстановленому в ході досудового розслідування транспортному засобі близько 04 год. 00 хв. 15 лютого 2017 року перевіз його до житла ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 , де передав їй (збув) цей амфетамін, маса якого у складі речовини становить 1,795 грамів і відповідно до таблиці 2 Наказу МОЗ України №188 від 01.08.2000 є великим розміром, отримавши за цей амфетамін від ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 1 250 гривень.
Продовжуючи реалізовувати злочинний умисел, направлений на незаконний збут психотропної речовини, з метою одержання незаконного прибутку, 06 березня 2017 року ОСОБА_4 у невстановленому в ході досудового розслідування місці незаконно, повторно виготовив амфетамін, на невстановленому транспортному засобі близько 18 год. 10 хв. повторно перевіз його до житла ОСОБА_7 за вищевказаною адресою, де повторно збув їй амфетамін, маса якого у складі речовини становить 6,4353 грамів і відповідно до таблиці 2 Наказу МОЗ України №188 від 01.08.2000 є великим розміром, одержавши за цей амфетамін від ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 3 000 гривень.
Продовжуючи реалізовувати злочинний умисел, направлений на незаконний збут психотропної речовини з метою одержання незаконного прибутку, у ніч на 17 березня 2017 року ОСОБА_4 у невстановленому в ході досудового розслідування місці незаконно, повторно виготовив амфетамін, на невстановленому транспортному засобі близько 02 год. 25 хв. повторно перевіз його до житла ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_4 та повторно збув їй амфетамін, маса якого у складі речовини становить 12,556 г., що відповідно до таблиці 2 Наказу МОЗ України №188 від 01.08.2000 є великим розміром, одержавши за цей амфетамін від ОСОБА_7 гроші в сумі 6 000 гривень.
Крім того, ОСОБА_4 , працюючи дільничним офіцером поліції сектору превенції Заводського відділу поліції, маючи дозвіл на носіння табельної вогнепальної зброї та навички користування нею, вирішив без передбаченого законом дозволу користуватися іншою вогнепальною зброєю.
Так, у невстановлений в ході досудового розслідуванням час у невстановленому місці ОСОБА_4 незаконно придбав гладкоствольну вогнепальну зброю перероблений самозарядний пістолет, виготовлений шляхом переробки саморобним способом стартового пістолету «STALKER MOD. 914 -S» № НОМЕР_1 , калібру 9 мм Р.А., виробництва Туреччини.
Вказаний пістолет без передбаченого законом дозволу ОСОБА_4 носив в особистих цілях з собою до 03 год. 30хв. 17 березня 2017 року, коли його було вилучено в нього у під`їзді №1 будинку АДРЕСА_5 під час особистого обшуку як особи, затриманої в порядку ст.208 КПК України за підозрою у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
Під час досудового розслідування 13 травня 2017 року між прокурором відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 за участю захисника останнього ОСОБА_6 укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно угоди, ОСОБА_4 повністю беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному вище діянні і зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі повідомленої йому підозри у судовому провадженні, що ним виконано під час підготовчого судового засідання 15 травня 2017 року.

Крім цього, згідно угоди ОСОБА_4 зобов`язується сприяти розслідуванню кримінального провадження у з`ясуванні обставин щодо виявлення та припинення інших відомих йому кримінальних правопорушень.

Сторонами в укладеній угоді узгоджено, що при її затвердженні обвинуваченому буде призначено покарання за злочин, передбачений ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією, у виді позбавлення волі строком на п`ять років та без конфіскації майна, за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки, і на підставі ст. 54 КК України його буде позбавлено спеціального звання лейтенант поліції. На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого з призначених покарання більш суворим, сторони узгодили остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років без конфіскації майна з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах та в суді строком на три роки, а також з позбавленням спеціального звання лейтенант поліції. На підставі ст.75 КК України сторони в угоді узгодили звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років з випробуванням строком на три роки з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах та суді строком на три роки, з покладенням на нього на підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст.76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Розглядаючи питання про затвердження угоди суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 2 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладено угоду між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України, угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладено у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкоду завдано лише державним чи суспільним інтересам.

Злочини, у вчиненні яких обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим, віднесено до категорії тяжких злочинів, внаслідок яких шкоду завдано лише державним та суспільним інтересам, а отже угоду про визнання винуватості може бути укладено.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 цілком розуміє положення п. 1 ч. 1 ст. 473, ч. 4 ст. 474 КПК України, укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Обвинувачений ОСОБА_4 погодився на призначення йому узгодженого покарання.

Разом з цим, суд не вважає можливим затвердити зазначену вищу угоду і при цьому виходить з наступного.

По-перше, при обґрунтуванні сторонами можливості застосування ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_4 покарання за злочини, передбачені ч. 2 ст. 307 КК України, сторони в угоді не навели будь-яких конкретних та чітких даних, які б свідчили про наявність таких обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують суспільну небезпечність вчинених злочинів, як активне сприяння ОСОБА_4 досудовому розслідуванню (суд підкреслює, що саме активне сприяння, а не відсутність перешкод з його боку для досудового розслідування), а також як сприяння ОСОБА_4 органу досудового розслідування у виявленні та припиненні інших відомих йому кримінальних правопорушень.

Не повідомлено сторонами таких обставин на вимогу суду й у судовому засіданні під час вирішення питання про затвердження угоди.

По-друге і, найголовніше, в порушення вимог ч. 1 ст. 472 КПК України зобов`язання ОСОБА_4 сприяти розслідуванню кримінального провадження у з`ясуванні обставин щодо виявлення та припинення інших відомих йому кримінальних правопорушень, викладене в угоді про визнання винуватості, є неконкретизованим, зокрема, сторонами не зазначено, які конкретно дії, до спливу якого часу і в якому порядку має здійснити ОСОБА_4 на виконання цього зобов`язання. Така неконкретність зобов`язання фактично дозволяє неприпустимо розширено тлумачити зміст вказаного зобов`язання, зокрема, що ОСОБА_4 зобов`язався сприяти розкриттю всіх відомих йому кримінальних правопорушень без обмеження строку такого сприяння, тобто доки не спливуть строки його притягнення до кримінальної відповідальності за зазначені вище злочини.

Наведені вище недоліки угоди по-перше позбавляють можливості суд дійти висновку, що застосування при призначенні ОСОБА_4 покарання за злочини, передбачені ч. 2 ст. 307 КК України, положень ст. 69 КК України відповідають вимогам КК України, тобто, що для цього дійсно є передбачені законом підстави, по-друге позбавляють можливості суд оцінити, чи дійсно сприяння ОСОБА_4 у органу досудового розслідування у виявленні та припиненні інших відомих йому кримінальних правопорушень є настільки корисним і значущим для суспільства, що він заслуговує на призначення йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі санкції закону про кримінальну відповідальність, не призначення йому обов`язкового додаткового покарання у виді конфіскації майна і, як наслідок, можливість його звільнення від відбування покарання з випробуванням, тобто позбавляють суд можливості пересвідчитися, що умови угоди відповідають інтересам суспільства (п. 2 ч. 7 ст. 474 КПК України).

Крім цього, неконкретність викладеного в угоді зобов`язання ОСОБА_4 сприяти розслідуванню кримінального провадження у з`ясуванні обставин щодо виявлення та припинення інших відомих йому кримінальних правопорушень, позбавляє можливості суд пересвідчитися, що ОСОБА_4 має реальну можливість виконати це зобов`язання у разі затвердження угоди, і затвердження угоди з такою неконкретністю вказаного зобов`язання може призвести до того, що сторона обвинувачення вважатиме вказане зобов`язання ОСОБА_4 не виконаним та у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 476 КПК України, звернутися із вимогою скасувати вирок, яким затверджено угоду, а сторона захисту вважатиме таке зобов`язання виконаним.

Фактично, такій спір між сторонами, у разі його виникнення, через неконкретність зазначеного вище зобов`язання суду вирішити буде неможливо.

З огляду на наведене вище, суд вважає, що умови зазначеної вище угоди не відповідають вимогам КК України та КПК України, а, відповідно, згідно п. 1 ч. 7 ст. 474 КПК України, її затвердження є неможливим.

Таким чином, згідно п. 1 ч. 7 ст. 474 КПК України, у затвердженні зазначеної вище угоди слід відмовити.

Оскільки угоду про визнання винуватості сторонами укладено під час досудового розслідування виходячи зі змісту положень абз. 2 ч. 7 ст. 474 КПК України, обвинувальний акт складений у зв`язку з укладенням угоди підлягає поверненню прокурору і досудове розслідування має бути продовжено у загальному порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 374-376, 474 КПК України, -

У Х В А Л И В :
В затвердженні угоди від 13.05.2017 про визнання винуватості, укладеної між прокурором відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000037- відмовити.

Обвинувальний акт, складений у зв`язку із укладенням вказаної угоди під час досудового розслідування обставин кримінального провадження № 0000037 - повернути прокурору.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили негайно після її проголошення.

Головуючий: