Справа № 303/2744/17
№ 1-кс/303/1048/17
У Х В А Л А
23 серпня 2017 року м. Мукачево
Слідчий суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2
за участю: представника заявника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 ,
розглянув скаргу представника заявника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , подану в порядку п.3) ч.1 ст. 303 КПК України,
в с т а н о в и в:
На розгляд слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області 21 серпна 2017 року надійшла скарга представника заявника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого СВ Мукачівського РВП Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження № 0000357 внесеного до ЄРДР 30 березня 2017 року за ч.1 ст. 382 КК України.
В обґрунтування заявленої скарги представник заявника (адвокат) ОСОБА_4 покликається на те, що слідчим прийнято рішення про закриття кримінального провадження з мотивів відсутності ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України. Вказує, що Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 28.04.2016 року, зобов`язано ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 замурувати вікно на будинку АДРЕСА_1 , яке виходить у бік будинку ОСОБА_3 .. Рішення було звернуто до виконання на підставі виконавчого листа. Відповідно у примусовому порядку, вікно було частково замуровано. Відповідно в діях вказаних осіб, заявник вбачає ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, а саме: умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили, або перешкоджає виконанню. Вказує, що нею ОСОБА_3 було подано до правоохоронного органу заяву про кримінальне правопорушення, яку було зареєстровано та вікрито кримінальне провадження. Однак 08.06.2017 року було безпідставно винесено Постанову про закриття кримінального провадження. Вважає, що слідчий невірно. Всупереч чинному законодавству тлумачить положення ч.1 ст. 382 КК України та передчасно, без належної перевірки вказаної скарги та проведення всіх необхідних слідчих дій виніс вказану постанову. Оскільки, нею ставилось питання про наявність складу злочину не в діях державного виконавця, а в діях щодо яких винесено судове рішення.
В судовому засіданні представник скаржника вимоги скарги підтримали з мотивів, викладених у ній та просив скасувати постанову.
Слідчий у судове засідання не з`явився, у зв`язку з перебуванням у відпустці.
Заслухавши позицію представника скаржника, оглянувши матеріали додані до скарги, прихожу до наступного висновку:
Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються.
Відповідно до ч.2 ст.306 КПК України скарги на рішення про закриття кримінального провадження, які розглядаються не пізніше п`яти днів з моменту надходження скарги.
Згідно ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
Відповідно до ст. 6 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, надати їм належну правову оцінку і забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Виходячи з ст. 84 КПК України встановлення наявності чи відсутності фактів і обставин, що мають значення для кримінального провадження і підлягають доказуванню здійснюється слідчим на підставі доказів. Тобто, відсутність в діях осіб складу кримінального правопорушення слідчим має бути встановлено на підставі відповідних доказів, отриманих у передбаченому КПК України порядку.
Згідно з ч.2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Виходячи зі змісту ст. 284 КПК України слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження, у разі якщо, встановлена відсутність події кримінального правопорушення; встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення; набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою; якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.
Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження від 08.06.2017 року, слідчим в ході досудового розслідування проведено ряд слідчих (розшукових) дій, спрямованих на здобуття доказів, а саме: допитано в якості потерпілої ОСОБА_3 , проведено огляд дворогосподарства АДРЕСА_1 , відповідно до якого встановлено, що вікно на боковій стіні будинку АДРЕСА_1 , яке виходить у двір дворогосподарства № НОМЕР_1 , - є замурованим цеглою за допомого цементного розчину, після чого дана належна оцінка здобутим доказам, висновки слідчого не суперечать ст. ст.6, 84, 284 КПК України та положенням ст. ст. 75, 90 Закону України "Про виконавче провадження".
Невиконання судового рішення, передбаченого статтею 382 КК України, є злочином із преюдицією, під яким розуміють таке посягання, кримінальна відповідальність за які настає за умови попереднього притягнення цієї ж особи до юридичної відповідальності іншого виду (наприклад, цивільно-господарської, адміністративної, дисциплінарної).
Конституція України встановлює, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Ці положення також відображені у статтях 1, 11 Закону України «Про судоустрій України», із уточненням по колу осіб, а саме: судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, об`єднаннями громадян та іншими організаціями, громадянами та юридичними особами на всій території України.
Відповідно до статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу"
Відповідно, об`єктом злочину є порядок діяльності суду як органу правосуддя, що передбачає точне і своєчасне виконання його рішень.
Суб`єктом злочину з урахуванням спеціальних вимог відповідною частиною статті до суб`єкту злочину виступає:
- Фізична особа, проти якої прийнято та винесено судове рішення та зобов`язано вчинити певні дії або утриматись від таких;
- Юридична особа в особі посадової особи керівника, який виступає від імені та в інтересах такої (достатнім доказом чого буде запис із ЄДРПОУ);
- Службова особа відповідного державного органу як спеціальний суб`єкт злочину, яка відповідно до повноважень повинна була вчинити дії по виконанню судового рішення або завдяки своїм повноваженням мала можливість перешкодити останньому.
Предметом злочину за частинами 1-3 ст. 382 КК є судовий акт органів правосуддя (рішення, вирок, ухвала, постанова).
Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом.
Об`єктивна сторона злочину полягає в одному із таких, альтернативно зазначених у диспозиції діянь, як: а) невиконання (ухилення від виконання) вироку, рішення ухвали, постанови суду або б) перешкоджання їх виконанню.
За частиною 1 ст. 382 КК склад злочину є формальним, бо його об`єктивна сторона вичерпується вчиненням одного із зазначених у законі діянь дії (перешкоджання) чи бездіяльності (невиконання), і саме з цього моменту злочин визнається закінченим та набуває триваючого характеру.
Невиконання судового акта це бездіяльність, що полягає у незастосуванні передбачених законом і судовим актом заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб`єкт був зобов`язаний і мав реальну можливість виконати судовий акт. Форми (способи) невиконання судового акта можуть бути різними, наприклад, пряма і відкрита відмова від його виконання, тобто висловлене в усній чи письмовій формі небажання його виконати. Невиконання може мати і завуальований характер, коли зобов`язана особа хоча відкрито і не відмовляється від виконання судового акта, але вживає певних зусиль, які фактично роблять неможливим його виконання (умисно не розпечатує пошту, не приймає державного виконавця, направляє документ не за адресою тощо).
Перешкоджання виконанню судового акта це активні дії, які становлять протидію реалізації вимог, що містяться в цьому акті, вчинювану з метою недопущення його виконання, наприклад, підкуп або обман державного виконавця, погрози або насильство щодо нього тощо. Якщо перешкоджання виконанню судового акта пов`язане із вчиненням інших злочинів (наприклад, даванням хабара, застосуванням насильства, знищенням документів), дії винного кваліфікуються за сукупністю злочинів.
Виходячи із формального складу злочину, останній вважається закінченим при невиконанні вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, з моменту закінчення строку, відведеного на виконання відповідного удового акта, а при перешкоджанні виконанню таких з моменту вчинення дій, що перешкоджають державному виконавцю або іншим особам, уповноваженим на виконання відповідного судового акту, виконати дію.
Цей висновок кореспондується із статтею 90 ЗУ «Про виконавче провадження», де в частині 2 статті говориться, що за наявності ознак злочину в діях особи, яка умисно перешкоджає виконанню рішення чи іншим чином порушує вимоги закону про виконавче провадження, державний виконавець складає акт про порушення і звертається до правоохоронних органів із зверненням поданням (повідомленням) про притягнення особи до кримінальної відповідальності відповідно до закону. За наявності такого звернення правоохоронний орган зобов`язаний порушити кримінальне провадження за статтею 382 КК України.
Таким чином, суб`єктом звернення з поданням (повідомленням) про злочин, передбачений ч.1 статті 382 КК України виступає фактично і є тільки державний виконавець, який здійснив передбачені законом дії, направлені на примусове виконання судового рішення.
Статтею 75 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов`язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.
У випадку невиконання законних вимог державного виконавця без поважних причин, останній зобов`язаний вчинити передбачені Законом виконавчі дії, як от накладення штрафу, накладення арешту на майно та кошти, розшук майна тощо. Невиконання вимог державного виконавця може проявлятись або у вигляді ухилення від виконання, або шляхом перешкоджання.
Тому, головне, що необхідно довести для притягнення особи до кримінальної відповідальності це умисел вчинюваних дій (бездіяльності), направлених на ухилення або протидію (перешкоджання) виконання судового рішення та, відповідно, законних вимог державного виконавця. А також, наявність реальної можливості виконати судове рішення, яку необхідно встановлювати та доводити.
У ході досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, слідчий правильно надав оцінку фактичним обставинам справи і наявним доказам та зробив висновок, про відсутність складу кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, у наслідок чого і прийнято рішення про закриття кримінального провадження, а тому скарга задоволенню не підлягає.
За таких обставин приходжу до висновку, що Постанова старшого слідчого СВ Мукачівського РВП ГУНП в Закарпатській області, майора поліції ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження № 0000357 внесеного до ЄРДР 30 березня 2017 року за ч.1 ст. 382 КК України - є законною і необґрунтованою, а тому скарга до задоволення не підлягає.
На підставі наведеного, керуючись ст. 303, 306, 307 КПК України , -

у х в а л и в:
Відмовити у задоволенні скарги скарга представника заявника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого СВ Мукачівського РВП Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження № 0000357 внесеного до ЄРДР 30 березня 2017 року за ч.1 ст. 382 КК України.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена відповідно до ч.3 ст. 307 КПК України, в порядку та строки, встановлені п.2) ч1 та п.3) ч.2 ст. 395 КПК України.

Слідчий суддя Мукачівського міськрайонного суду ОСОБА_1