Справа №483/2999/14-к 29.08.2017
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 серпня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0001055 за апеляційною скаргою прокурора Очаківського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 на вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 квітня 2017р., стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Миколаєва, раніше не судимого, працюючого техніком у ТОВ «Барон», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_7
встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_6 за ч.2 ст. 263 КК України та призначити покарання у виді 2-х років обмеження волі.
Короткий зміст заперечення захисника.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, захисник просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, вирок суду без змін.

Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, та виправдано за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Так вказує, що суд необґрунтовано визнав недопустимими доказами проткол огляду місця події та висновок експерта №1746 від 13.10.2014 р.
Зазначає, що той факт, що не зазначено під яким саме сидінням вилучено ніж не може бути використаний для визнання протоколу огляду місця події недопустимим доказом.
Вважає, що показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про те, що вони не пам`ятають факт вилучення ножа, його упакування та опечатування, на думку прокурора, не можуть покладатися у виправдувальний вирок.
Вказує, що свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підтвердили, що прибувша на місце події слідча оперативна група з дозволу ОСОБА_6 , в присутності понятих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 вилучила з автомобілю останнього ніж, який висновком експерта НДЕКЦ при УМВС України в Миколаївській області №1746 від 13.10.2014р., визнаний холодною зброєю.
Узагальнені доводи заперечення захисника.
В своїх запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, захисник вважає заявлені вимоги прокурора такими, що не підлягають задоволенню.

Вказує, що в матеріалах провадження відсутній будь-який доказ того, що вилучений ніж належить саме ОСОБА_6 , та що він дійсно мав умисел на носіння (в тому числі на транспортування у своєму автомобілі) зазначеного ножа.

Зазаначає, що стороною обвинувачення всупереч вимогам п.5 ст. 291 КПК України, в обвинувальному висновку не здійснена належна кваліфікація дій у зв`язку із відсутністю визначення об`єкту злочинного посягання.

Вважає, що суд зробив правильний висновок про відсутність складу злочину в діях ОСОБА_6 та прийняв законне та обґрунтоване рішення, щодо виправдання останнього.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, тобто у носінні холодної зброї без передбаченого законом дозволу, вчиненому за таких обставин.
ОСОБА_6 наприкінці вересня 2014 року, більш точної дати в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, знаходячись на узбіччі дороги, знайшов ніж, після чого у нього виник умисел на носіння ножа без передбаченого законом дозволу, реалізуючи який, він поклав ніж під водійське сидіння свого автомобіля марки ВАЗ 2104 номерний знак НОМЕР_1 , в якому транспортував без передбаченого законом дозволу. 04 жовтня 2014 року о 14 год. 20 хв. на блокпосту по вул. Чижикова (після зміни назви Зінченка Олексія) в м. Очакові Миколаївської області вказаний вище автомобіль під керуванням ОСОБА_6 було зупинено працівником міліції у зв`язку із вчиненням адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП. В ході проведення огляду автомобіля під водійським сидінням було виявлено та вилучено ніж, який ОСОБА_6 транспортував в своєму автомобілі без передбаченого законом дозволу.
Під час судового розглядку, судом встановлено відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України.
Суд зазначив, що за наявності наданих стороною обвинувачення доказів не зміг прийти до висновку поза будь-яких сумнівів, що ОСОБА_6 04 жовтня 2014 року транспортував у своєму автомобілі ніж, який відноситься до холодної зброї, а тому вважав за необхідне тлумачити усі сумніви на користь обвинуваченого.
Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, заперечення обвинуваченого та його захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Виправдовуючи ОСОБА_6 за обвинуваченням у незаконному носінні холодної зброї без передбаченого законом дозволу злочину, передбаченого ч.2 ст. 263 КК України, суд першої інстанції, повно та вичерпно дослідивши зібрані докази, провівши їх аналіз та надавши їм належну оцінку, дійшов висновку про недоведеність пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення.

Виходив з того, що надані стороною обвинувачення докази, не доводять поза розумним сумнівом, висунуте ОСОБА_6 обвинувачення.

Апеляційний суд, погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з не встановленням достатнії доказів для доведення винуватості в суді і вичерпанням можливості їх отримати, виходячи з наступного.
Так, на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 263 КК України стороною обвинувачення надано суду слідуючі докази : протокол огляду місця події від 04.10.2014 року, а саме автомобіля ВАЗ 2104 д.н. НОМЕР_1 , в ході якого був виявлений та вилучений ніж, висновок експерта №1746 від 13.10.2014 року, згідно якого вилучений ніж є холодною зброєю, пояснення свідків.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо недопустимості та неналежності доказів протоколу огляду місця події та висновку експерта.

Так, згідно даних зазначених в протоколі огляду місця події від 04.10.2014 року, огляд місця події проведено слідчим СВ Очаківського МВ України в Миколаївській області ОСОБА_12 , в присутності понятих ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , за участю власника автомобіля ОСОБА_6 .. Огляд розпочато о 14 годині 38 хвилин, закінчено о 14 годині 58 хвилин, об`єктом огляду являється автомобіл ВАЗ 2104 д.н. НОМЕР_1 . В ході огляду в салоні автомобіля, під сидінням було виявлено та вилучено предмет схожий на ніж, який поміщено до полімерного пакету, на пакет було прикріплено бірку з пояснювальними написами та підписами учасників огляду та до даного пакету було прикріпленл печатку №1 Очаківського МВ УМВС України в Миколаївській області.

Таким чином, в порушення вимог ст. ст. 105, 106 КПК України, протокол огляду місця події не містить даних про здійснення, особою яка проводила огляд місця події слідчим ОСОБА_12 , слідчих дій щодо належного упакування виявленого в автомобілі ножа.

Тоді як, із дослідницької частини висновку експерта № 1746 від 13.10.2014 року вбачається що на дослідження до експертної установи надійшов полімерний пакет, горловина якого разом з пояснювальною биркою скріплена металевими скобами, вільні кінці яких заклеєно відрізком аркушу білого кольору з відтиском круглої печатки №1 Очаківського МВ УМВС України. З лицевої сторони бирки знаходяться пояснювальні написи про вміст упаковки та підписи понятих (1. ОСОБА_9 , 2. ОСОБА_13 ), учасника без зазначення прізвища та підпис особи, яка проводила упакування (о/у СКР ст. л-т міліції ОСОБА_14 ). Крім того, посилаючись на постанову слідчого про призначення експертизи, експерт зазначив, що на експертизу надано один ніж, вилучений 04.1-.2014 року о 14 годині 20 хвилин під водійським сидінням в автомобілі, який належить ОСОБА_6 .

Таким чином, встановлено, що на експертизу був наданий ніж, упакування якого проводила особа не уповноважена на проведення слідчих дій, яка не приймала участь в проведенні огляду місця події - о/у СКР ст. л-т міліції ОСОБА_14 , що слідує із даних протоколу обшуку автомобіля.

А тому, з урахування показань свідків понятих ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , які в судовому засіданні показали, що не пам`ятають обставин вилучення із автомобіля, упакування та опечатування ножа, суд першої інстанції обгрунтовано занавичв у вироку, що є розумні сумніви щодо ідентифікації ножа, який був вилучений в автомобілі ОСОБА_6 та ножа який надійшов на експертизу. І вірно прийшов до висновку про неналежність та недопустимість таких доказів як протокол огляду місця події від 04.10.2014 року та висновок експерта № 1746 від 13.10.2014 року. Оскільки, зазначені докази містять протиріччя щодо обставин і часу виявлення та вилучення у автомобілі ОСОБА_6 ножа.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надані стороною обвинувачення докази, не підтверджують того факту, що саме вилучений із автомобіля ОСОБА_6 ніж був наданий на експертне дослідження і є холодною зброєю.

Інших належних доказів, які б підтверджували факт незаконного носіння (перевезеня) ОСОБА_6 холодної зброї без передбаченого законом дозволу, стороною обвинувачення суду не надано та у судовому засіданні не здобуто. Не надано таких доказів і апеляційному суду.

За такого є безпідставними твердження апелянта про належність та допустимість зазначених доказів та наявність достатніх доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у висунутому йому обвинуваченні.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що прокурор при апеляційному перегляді кримінального провадження відмовився від клопотання про повторне дослідження апеляційним фактичних обставин встановлених судом першої інстанції.

Відповідно до ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному , повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з вимогами ст.6 Конвенції про захист прав людини, ст. 62 Конституції України і норм КПК України, кожна людина має право на справедливий розгляд справи, обвинувачення не може грунтуватись на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і зостановлюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина підсудного у скоєнні конкретного злочину повністю доведена.

З урахуванням наведених вище мотивів апеляційний суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваного виправдувального вироку, оскільки не встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_6 в суді і вичерпані можливості їх отримання.

Відтак відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
постановив:
Апеляційну скаргу прокурора Очаківського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 квітня 2017р., стосовно ОСОБА_6 залишити без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий
Судді