Справа № 307/2058/16-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
І м е н е м У к р а ї н и

02.02.2017 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_8 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 29 серпня 2016 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , із повною загальною середньою освітою, не одружений, студент Харківського фармацевтичного університету, раніше не судимий,
засуджений за ч.2 ст.286 КК до трьох років шести місяців позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортним засобом.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від призначеного йому покарання, якщо він протягом одного року і шести місяців не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти цю інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 у виді особистого зобов`язання постановлено залишено без змін.
Речовий доказ автомобіль марки "Mitsubishi Lancer", н/з НОМЕР_1 постановлено залишити у ОСОБА_9 .
Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_6 визнаний винуватим і засуджений за те, що 30 травня 2016 року о 07-ій годині, керуючи автомобілем марки "Mitsubishi Lancer", н/з НОМЕР_1 , рухаючись у напрямку с. Калини, напроти будинку 103 по вул. Миру в смт. Дубове, здійснюючи поворот ліворуч, у порушення п.п. 1.10., 1.5., 2.3. "б", 12.1. та 12.4. Правил дорожнього руху, не вибрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням, виїхав на праве узбіччя дороги, де допустив наїзд на електроопору та бетонний паркан будинку № 103, за яким знаходився ОСОБА_10 , який в результаті наїзду отримав тяжкі тілесні ушкодження, що стали причиною його смерті, а потерпілий ОСОБА_11 , який сидів праворуч на задньому пасажирському сидінні, отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність винуватості ОСОБА_6 у пред`явленому йому обвинуваченні, фактичні обставини справи та кваліфікацію його дій, посилаючись на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк три роки. Також просить на підставі ст..75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання, якщо він протягом 1 року і 6 місяців не вчинить новий злочин та виконає передбачені ст..76 КК України обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти про зміну місця проживання, роботи або навчання. Вказує, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 належним чином не мотивував не призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Враховуючи обставини вчиненного ОСОБА_6 кримінального правопорушення, зокрема: керування автомобілем в населеному пункті з більшою за допустиму швидкістю та наслідки кримінального правопорушення у виді смерті людини та отримання іншим потерпілим тілесних ушкоджень середньої тяжкості, незастосування додаткового покарання, на думку прокурора, є недостатнім для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.
Іншими учасниками провадження апеляції не подавалися.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора адвокат ОСОБА_6 - ОСОБА_7 просить вирок Тячівського районного суду від 29 серпня 2016 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що доводи наведені апелянтом є безпідставними та необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції при ухваленні вироку були дотримані вимоги ст.69 КК України та враховані обставини, що пом`якшують відповідальність ОСОБА_6 його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, повне визнання вини і добровільне відшкодування шкоди потерпілим, які у своїх заявах, наявних в матеріалах справи, зазначили, що не мають і не будуть мати у майбутньому до ОСОБА_6 жодних претензій та просять не позбавляти його права на управління транспортними засобами. Крім того, жодних обставин,що обтяжують відповідальність не встановлено. Також судом було враховано дані про особу ОСОБА_6 та те, що професія водія для нього на даний час є його єдиним джерелом заробітку.
Заслухавши доповідь судді, промову прокурора, який підтримав апеляцію і просив її задовольнити, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які зазначили, що вирок суду є законним і обґрунтованим і просили не позбавляти обвинуваченого права керування транспортними засобами, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі та дослідивши докази та документи, які характеризують особу ОСОБА_6 перевіривши матеріали кримінального провадження, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає до задоволення, виходячи з наступних мотивів.
Викладені у вироку висновки про винність обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за обставин, зазначених у вироку ґрунтуються на зібраних доказах, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і ніким із учасників кримінального провадження не оспорюються і не оскаржуються, внаслідок чого ці обставини, як і кваліфікація його діянь за ч.2 ст.286 КК України, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Поряд з цим, призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ст. 65 КК України та роз"яснення, що містяться в п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також адміністративні правопорушення на транспорті» щодо необхідності у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами і призначив ОСОБА_6 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, та даним про особу винного, про що правомірно йдеться у поданій прокурором апеляційній скарзі.
Як правильно зазначено в апеляції прокурора, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 основного покарання без додаткового, судом не повній мірі враховано ступінь тяжкості скоєного ним злочину, зокрема, керування автомобілем в населеному пункті і значним перевищенням за допустиму швидкістю руху, порушення одночасно декількох заборонних важливих положень Правил дорожнього руху, наслідки кримінального правопорушення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що непризначення судом першої інстанції при таких обставинах ОСОБА_6 покарання без додаткового позбавлення права керування транспортними засобами, не дотримано загальних засад призначення особі покарання за вчинене кримінальне правопорушення і допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення надто м`якого покарання, що відповідно до п.2 ч.1 ст.420 КПК України є підставою для скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення нового вироку.
Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_6 нового покарання, колегія суддів у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65-67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані щодо особи обвинуваченого, зокрема, що він не судимий, позитивно характеризується по місцю проживання, обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, добровільне відшкодування потерпілим завданої шкоди злочином.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що обвинуваченому ОСОБА_6 слід призначити основне покарання у такому ж виді та розмірі, яке призначив суд першої інстанції та додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на певний строк, оскільки саме таке покарання відповідатиме положенням ст.50 КК України та вимогам ст.65 ч.2 КК України і буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
За таких обстави, у відповідності до вимог ч.3 ст.407 КПК України зазначенийвирок, в частині призначеного ОСОБА_6 покарання підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом нового вироку, а апеляційна скарга прокурора - задоволенню.
Керуючись ст.ст. 404 -405, 407, 409, 420 КПК України, апеляційний суд -
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_8 задовольнити.
Вирок Тячівського районного суду Закарпатській області від 29 серпня 2016 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 в частині призначеного покарання - скасувати .

Призначити ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України покарання у виді 3 (трьох) років шести місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на два роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнити від призначеного йому покарання, якщо він протягом одного року і шести місяців не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти цю інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В іншій частині вирок Тячівського районного суду від 29 серпня 2016 року відносно ОСОБА_6 - залишити без змін.

Вирок апеляційного суду відповідно до ч. 4 ст.532 КПК України набирає законної сили з моменту його проголошення, але він може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ засудженим протягом трьох місяців з дня вручення йому копії судового рішення, а іншими учасниками судового провадження - в цей же строк з дня його проголошення.

Судді: підписи

Згідно з оригіналом.

Суддя апеляційного суду

Закарпатської області ОСОБА_1