У х в а л а
іменем україни

04 квітня 2017року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000073, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Чернівецької області від 23 червня 2016 року за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,

судимого за вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13 серпня 2015 року за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки обмеження волі та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,
в с т а н о в и л а :

За вироком Садгірського районного суду міста Чернівців від 22 березня 2016 року ОСОБА_6 засудженоза ч. 2 ст. 187 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 71, 72, 78 КК України частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком і остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу залишеноу виді тримання під вартою, строк відбування покарання обчислено з 18 лютого 2016 року, зараховано у строк відбування покарання час його попереднього увязнення та перебування під вартою в період з 18 лютого 2016 року по 22 березня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_9 і ОСОБА_10 (кожного за ч. 2 ст. 187 КК України,із застосуванням ст. 69 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки кожний і на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, і ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 23 червня 2016 року вирок залишено без змін), щодо яких судові рішення в касаційному порядку не оскаржуються.

Вироком Апеляційного суду Чернівецької області від 23 червня 2016 року вирок Садгірського районного суду міста Чернівці від 22 березня 2016 року в частині призначення ОСОБА_8 покарання скасовано.

Призначено ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 187 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього належного йому майна за виключенням житла.

На підставі ст. 71 КК України приєднаноневідбуту частину покарання за вироком Першотравневого районного суду міста Чернівців від 13 серпня 2015 року та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 1 місяць з конфіскацією всього належного йому майна за виключенням житла.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 у строк призначеного покарання у виді позбавлення волі строк попереднього увязнення з 23 березня 2016 року по 23 червня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У решті вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_11 залишено без змін.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 порушує питання про зміну вироку апеляційного суду щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання. Вважає, що апеляційний суд не врахував повною мірою конкретніобставини справи й особу засудженого та призначив надто суворе покарання, що не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Просить пом`якшити призначене ОСОБА_8 покарання.

ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він, за попередньою змовою з ОСОБА_12 іОСОБА_13 , 17 лютого 2016 року, вчинив розбійний напад на потерпілого ОСОБА_14 за таких обставин.

ОСОБА_13 ,використовуючи приязне відношення до себе з боку ОСОБА_14 , через соціальну мережу Інтернет домовилась з потерпілим про зустріч о 22.00 год біля ТРЦ «Панорама» на вулиці Хотинській, 43 у м. Чернівцях та приблизно о 23.00 год привела його на місце, де їх заздалегідь очікували ОСОБА_15 і ОСОБА_6 , де останній напав на потерпілого, вдарив кулаком в обличчя, від чого ОСОБА_14 впав на землю, і ОСОБА_6 продовжив наносити потерпілому удари руками і ногами по голові та інших частинах тіла, вимагаючи у потерпілого віддати матеріальні цінності.

Потім ОСОБА_6 узяв на землі камінь і став наносити ним удари потерпілому по голові, заволодівши при цьому належним потерпілому майном та грошима на загальну суму 2 335 гривень.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого на підтримання касаційної скарги, думку прокурора, який вважав, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, і правильність кваліфікації дій засудженого у касаційній скарзі не оспорюються.
З вироку суду апеляційної інстанції вбачається, що апеляційний суд, перевіряючи вирок районного суду щодо ОСОБА_6 за апеляційною скаргою прокурора, звернув увагу на те, що суд першої інстанції, призначаючи засудженому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, фактично не врахував особу ОСОБА_6 , який, будучи раніше судимим, не зробив для себе належних висновків, не став на шлях виправлення та вчинив новий тяжкий корисливий злочин у період іспитового строку за попереднім вироком. Разом з тим, апеляційний суд взяв до уваги молодий вік ОСОБА_6 , його позитивну характеристику за місцем проживання, визнання вини, щире каяття та активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, відшкодування завданої шкоди та обрав засудженому покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 2 ст. 187 КК України, що є мінімальним, та із застосуванням додаткового покарання у виді конфіскації всього належного йому майна за виключенням житла. Покарання, призначене ОСОБА_6 , відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, воно є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень. Підстав вважати покарання несправедливим внаслідок суворості немає.

Скасовуючи вирок місцевого суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання та ухвалюючи свій вирок, апеляційний суд навів підстави для прийняття такого рішення. Вирок суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. ст. 370, 420 КПК України.

Підстав, передбачених ст. 438 КПК України, для зміни або скасування оскаржуваного судового рішення ізадоволення касаційної скарги захисникаколегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Вирок Апеляційного суду Чернівецької області від 23 червня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення йоскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3