Єдиний унікальний номер 205/1126/17
Провадження №1-кс/205/156/17

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 лютого 2017 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1
за участю секретаря - ОСОБА_2
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
захисника - ОСОБА_4
В С Т А Н О В И В:
24 лютого 2017 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшло зазначене клопотання, в якому слідчий клопотав щодо накладення арешту на майно, виявлене під час огляду, проведеного за адресою: м. Дніпро, вул. Ентузіастів, буд. №24, а саме: 1) чоловіча футболка жовтого кольору; 2) простирадло білого кольору з плямами бурого кольору на ньому; 3) чоловіча кофта помаранчевого кольору з плямами речовини бурого кольору.
Своє клопотання слідчий обґрунтовує тим, що до Новокодацького ВП ДВП 23.02.2017 надійшла заява ОСОБА_6 , який просив прийняти міри до особи, яка 22.02.2017, перебуваючи за адресою: м. Дніпро, вул. Писемського, 55 спричинила заявникові тілесні ушкодження.
Вивчивши та дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у його задоволенні виходячи із наступних підстав.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Між тим, відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя відмовляє у клопотанні про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Другий абзац частини першої статті 170 КПК України зазначає, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
В судовому засіданні, а ні слідчий, а ні прокурор не довели необхідності у застосування арешту до вказаних в клопотанні речей.
Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, повинен врахувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; можливість спеціальної конфіскації майна; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Таким чином, з огляду на вище зазначене, слідчий суддя приходить до висновку, що відсутні будь-які законні підстави для задоволення поданого до суду клопотання про арешт майна.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст.131-132, 170-172 КПК України, слідчий суддя, -
П О С Т А Н О В И В:
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1