АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/52/17 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 619/442/15-к
Категорія: ч.1 ст.286 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,
цивільного позивача ОСОБА_8 ,

представника цивільного позивача ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0001085 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 01 березня 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_10 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Марганець Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, який працює в ТОВ «Промоушн Аутсорсинг» підсобним робітником, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді штрафу у розмірі п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 8500 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_8 страхове відшкодування в розмірі 49050 грн.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 112287,88 коп., завдану моральну шкоду в розмірі 3000 грн. та витрати за надання правової допомоги в розмірі 5000 грн., а всього на суму 120287,88 коп.
Стягнуто з ОСОБА_10 процесуальні витрати за проведення експертиз на користь держави в сумі 3980,34 грн.
Згідно вироку, 25 липня 2014 року близько 01 год. 30 хв. ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Опель» р.н. НОМЕР_1 без вантажу, рухався із невеликою швидкістю по проїзній частині автошляху Харків-Щербаківка в напрямку розташування КПП «Гоптівка», з яким слідували в якості пасажирів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .
В цей же час ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Тойота» р/н НОМЕР_2 без вантажу, рухався в попутному напрямку зі швидкістю 80 км/год.
В ході руху ОСОБА_10 , рухаючись по автошляху Харків-Щербаківка в районі 20 км.+320м. грубо порушив вимоги п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, де зазначено:
-п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;
-п. 10.4 «Перед поворотом направо і наліво, в тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій зобов`язаний завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли відбувається поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, встановленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою.
Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот…».
Порушивши вказані вище вимоги Правил дорожнього руху України ОСОБА_10 , проявляючи необережність, не переконавшись в безпеці своїх дій, а також в тому, що своїми подальшими діями створить безпеку або перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, зманеврував ліворуч, розвертаючись та виїжджаючи на смугу зустрічного напрямку та допустив зіткнення з вищевказаним автомобілем «Тойота» р/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_8 , який рухався в попутному напрямку. Внаслідок чого, ОСОБА_11 отримав згідно з висновком судово-медичної експертизи №113/14/Д від 05.09.2014 року тілесні ушкодження у вигляді: садна, які відносяться до категорії легких тілесних пошкоджень, синець, який відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень; тілесні ушкодження у вигляді: забита рана лівої щоки, яка відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які призвели за собою короткочасний розлад здоров`я; перелом лівої скуластої кістки, який відноситься до категорії пошкоджень середнього ступеня тяжкості по критерію тривалості розладу здоров`я.
Дорожньо-транспортна пригода та її наслідки у вигляді перерахованих тілесних ушкоджень, отриманих потерпілим ОСОБА_11 , відповідно до висновків судово-автотехнічної експертизи №946/14 від 11.11.2014 року, перебувають у причинному зв`язку з порушеннями вимог п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху, яких припустився ОСОБА_10 управляючи транспортним засобом.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , з доповненими апеляційними доводами та вимогою, просить вирок районного суду скасувати та закрити кримінальне провадження. Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу апелянт посилається на те, що зібрані та дослідженні докази по справі мають суттєві протиріччя одне одному і достеменно не підтверджують вину обвинуваченого в інкримінованому злочині, судом не надано належної оцінки показанням свідка ОСОБА_12 , не з`ясовано з якою саме швидкістю рухався автомобіль «Тойота» та чи мав можливість водій ОСОБА_8 уникнути зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_10 . Крім того, захисник вказує на те, що судовий розгляд проведено в неповному обсязі та однобічно, оскільки судом необґрунтовано були відхилені клопотання сторони захисту про необхідність призначення додаткової або повторної судово-медичної експертизи для з`ясування ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, завданих внаслідок ДТП потерпілому ОСОБА_11 , оскільки дослідження цих питань може істотно вплинути на висновки суду під час ухвалення остаточного судового рішення по суті пред`явленого обвинувачення.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі, а також думку прокурора, цивільного позивача ОСОБА_8 та його представника ОСОБА_9 , щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу захисника належить задоволити частково, з наступних підстав.
Свою незгоду з обвинувальним вироком захисник та обвинувачений ОСОБА_10 пов`язують з суперечливістю доказів, неповним та однобічним дослідженням в суді обставин події ДТП та її наслідків.
Зокрема, захисник вказує у апеляційних доводах і це підтверджується матеріалами кримінального провадження, що на підставі відомостей, отриманих внаслідок безпосереднього дослідження в суді показань потерпілого, свідків та обвинуваченого, він двічі заявляв клопотання про проведення додаткової та повторної судово-медичної експертизи для встановлення наявності тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_11 внаслідок ДТП, що сталося 25 липня 2014 року. На думку колегії суддів, з урахуванням змісту показань потерпілого, який не погоджуючись з висновками експерта, заперечував наявність у нього тілесних ушкоджень середньої тяжкості, суд першої інстанції мав за необхідне, з метою перевірки версії захисту, призначити експертизу за клопотанням захисника. Натомість суд відмовив у задоволенні цих клопотань, пославшись формально на вимоги ст.ст. 332, 242 КПК України, ігноруючи наявність фактичних підстав для призначення додаткової або повторної експертизи (т.2 арк. 70, 83, 177). Більш того, під час апеляційного розгляду захисником ОСОБА_7 надано копію висновку № 3717 за підписом судово-медичного експерта ОСОБА_15 на підставі дослідження рентгенограм (№2978/5- 1 шт., 3850/2/п 3 шт. от 25.07.2014 року), в якому містяться висновки про те, що у ОСОБА_11 на кістках черепу не вбачається будь-яких травматичних ушкоджень. При цьому належить врахувати, що вказані рентгенограми, також були предметом дослідження за висновками первинної експертизи. За таких обставин суперечливість доказів та висновків, якими суд першої інстанції обґрунтував у вироку та визнав доведеним пред`явлене ОСОБА_10 обвинувачення є очевидним. Крім того, при апеляційному розгляді захисник, посилаючись на відомості, що є наявними у матеріалах справи, пояснював, що підставою для кваліфікації дій ОСОБА_10 у вироку став висновок № 113/14/Д від 19 листопада 2014 року Обласного бюро судово-медичної експертизи Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації.
Відповідно до змісту Дослідницької частини цього Звіту для встановлення діагнозу потерпілого було проведено консультації лікаря рентгенолога якому було надано рентгенівські знімки № 38380 та 2978 від 28.07.2014 року. Інших будь-яких даних за час проведення експертизи надано не було.
Потерпілий при проведенні судово-медичної експертизи присутній не був.
При проведенні досудового слідства на підставі ухвали Дергачівського районного суду Харківської області про тимчасовий доступ захисником обвинуваченого 15.10.2014 року слідчому відповідно до переліку були надані рентгенівські знімки потерпілого № 38350-2 від 25.07.14 року, № 38350-2 від 25.07.14 року, № 37350-2 від 25.07.14 року, № 2978/5 від 25.07.14 року. Після закінчення досудового слідства зазначені рентгенівські знімки були повернуті захиснику.
При розгляді справи у суді першої інстанції потерпілий надав пояснення, що не мав та не має жодних претензій до обвинуваченого ОСОБА_10 .
Після ДТП ОСОБА_11 було госпіталізовано та оглянуто лікарями. При проведення огляду лише два лікаря з п`яти зазначали, що в нього є перелом.
Після огляду на наступний день після ДТП потерпілого ОСОБА_11 було виписано з лікарні, тобто він перебував у лікарні декілька годин. Жодного іншого лікування та огляду потерпілий не проходив. При проведенні судово-медичної експертизи його не оглядали та він взагалі не був присутнім при її проведенні.
Зазначене також підтверджується заявою ОСОБА_11 від 05 жовтня 2016 року, яка надана до Апеляційного суду Харківської області.
Разом з цим, переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах апеляційної скарги захисника, колегія суддів дійшла висновку про неналежне формулювання обвинувачення, що визнано судом доведеним. Зокрема, зі змісту викладених у мотивувальної частині вироку фактичних обставин не вбачається з якого ряду та з якого положення на проїзній частині автошляху Харків-Щербаківка ОСОБА_10 , керуючи автомобілем марки «Опель», почав виконувати маневр «перестроювання» або «поворот ліворуч».
Вказані обставини мають істотне значення, оскільки згідно пред`явленого обвинувачення ОСОБА_10 порушив п.10.1 та п.10.4 ПДР України, що одночасно свідчить про неконкретність обвинувачення, сформульованого судом у вироку.
З огляду на викладене, зазначену низку встановлених при апеляційному розгляді процесуальних порушень належить вважати істотними, оскільки вони безпосередньо впливають на висновки суду щодо кваліфікації дій обвинуваченого, можливості здійснення стороною захисту гарантованих КПК України процесуальних прав, дотримання судом загальних засад кримінального провадження щодо забезпечення доведеності вини та презумпції невинуватості, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні їх переконливості, безпосередності дослідження доказів. Зазначені вимоги кримінального процесуального закону не дотримані судом першої інстанції при судовому розгляді.
Разом з цим, зазначені порушення вказують на неконкретність обвинувачення, яка негативно впливає на реалізацію таких загальних засад кримінального провадження, як презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, права на захист обвинувачених, оскільки ефективний захист можливо здійснювати лише за наявністю чітко сформованого обвинувачення. З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з апеляційними доводами та вимогами захисника ОСОБА_7 лише в частині необхідності скасування оскарженого вироку внаслідок допущених в суді істотних порушень КПК України, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Зазначені обставини свідчать про порушення у системному зв`язку принципу законності, змагальності сторін, безпосередності дослідження доказів, права обвинувачених на захист, а також презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, які передбачені ст. 7 п.п. 2, 10, 13, 15, 16 КПК України серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати. Ці, а також зазначені вище, вимоги КПК України не дотримані судом першої інстанції при судовому розгляді, що свідчить про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які встановлені при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення. Разом з цим належить врахувати те, що необхідність дотримання при судовому розгляді вказаних загальних засад судочинства підтверджується практикою Європейського суду та змістом норм Європейської конвенції з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства.

Реалізуючи та дотримуючись загальних процесуальних засад кримінального провадження, що містяться у главі 2 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність декількох істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, що обумовлює необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції, що відповідає нормам ч. 1 ст. 412; п. 6 ч. 1 ст. 407; п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 409; п.п.1, 2 ст. 410, ст. 411 ч.1 п. п. 3,4 КПК України.
Вирішуючи питання про подальший рух провадження після скасування вироку, колегія суддів виходить з наступного. Порушення судом першої інстанції вимог п.2 ч.3 ст.374, ст. 370 КПК України про зміст мотивувальної частини обвинувального вироку та загальних засад судочинства не відноситься до передбаченого в ч.1 ст.415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п.1, 2, 10, 13, 15, 16, 17 ч.1 ст.7 КПК України верховенство права, законність, забезпечення права на захист, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, а також забезпечення змагальності сторін та одночасно обґрунтованості і вмотивованості судового рішення, що передбачено як обов`язкові вимоги у ст. 370 КПК України.
З огляду на викладене, з метою дотримання вказаних засад кримінального провадження, що гарантуються чинним КПК України, оскаржуваний вирок належить скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Оскільки під час апеляційного розгляду сторони не заявляли клопотань про зміну або обрання запобіжного заходу стосовно ОСОБА_10 , колегія суддів відповідно до вимог ч.4 ст.176 КПК України позбавлена процесуальної можливості вирішувати це питання.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, ст. 407 ч. 1 п. 6; ст. 409 ч. 1 п.п.1,2,3; ст. 410 ч. 1 п.п.1, 2; ст.411 ч.1 пп.3,4; ст. 412 ч. 1; 418; 419 та главою 2 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задоволити частково.

Вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 01 березня 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_10 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді

________________ ______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_16 ОСОБА_4