Дата документу Справа № 323/3797/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 323/3797/16-к Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/778/839/17 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з Оріхівської ВК №88

розглянула 30 травня2017 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 21 лютого 2017 року, якою залишено без задоволення заяву ОСОБА_7 про зарахування у строк покарання строку тримання під вартою.

Встановлені ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 21 лютого 2017 року обставини:
Засуджений звернувся до суду з клопотанням про врахування судом строку попереднього ув`язнення у відповідності до нової редакції ч.5 ст.72 КК України від 26.11.2015 року №838-VIII "Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання", просить застосувати відносно нього положення вказаного закону та зарахувати йому у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 24 листопада 2007 року по 26.02.2008 року, згідно вироку Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08.02.2008 року.

Залишаючи без задоволення заяву засудженого ОСОБА_7 , суд зазначив, що ОСОБА_7 умовно-достроково звільнено від відбування покарання, призначеного йому згідно вироку Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08.02.2008 року, тому доводи клопотання ОСОБА_7 про перерахування йому строку попереднього за даним вироком є необґрунтованими, оскільки цей строк попереднього ув`язнення в якості запобіжного заходу засуджений відбував в рамках іншого кримінального провадження, тому він не є суб`єктом застосування вимог п. 2 Прикінцевих положень Законом України № 838-VIII від 26.11.2015 року «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього увязнення у строк покарання» у цьому провадженні.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою, зазначає про відсутність вагомих, обґрунтованих та законних підстав відмови у задоволені його вимог щодо зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з 24.12.2007 року по 16.03.2008 року. Вказує на порушення вимог законодавства України, а саме невручення йому пам`ятки про права та обов`язки, незаконна участь прокурора ОСОБА_8 у судовому засіданні та ненадання останнього слова. Просить прийняти законне рішення, яким скасувати оскаржувану ухвалу та перерахувати строк попереднього ув`язнення в повному обсязі.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.
Заслухавши доповідача, засудженого, який підтримав вимоги апеляційної скарги, вислухавши позицію прокурора, який вважав ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

При перевірці матеріалів провадження судова колегія не знаходить істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для зміни або скасування оскаржуваного судового рішення.

Так, за матеріалами розгляд даного провадження відбувався у режимі відеоконференції, про що заперечень від учасників процесу не надходило.
Як вбачається з журналу судового засідання від 21.02.2017 року та технічного запису судового засідання засуджений ОСОБА_7 не заявляв відводу прокурору, участь якого згідно вимог ст. 36 КПК України, є обов`язковою, а також зазначав про отримання пам`ятки про права та обов`язки.
Стаття 365 КПК України, яка передбачає останнє слово є спеціальною нормою, що характерна судовому розгляді в суді першої інстанції стосовно саме обвинуваченої особи.
Натомість, у даному проваджені ОСОБА_7 перебуває у статусі засудженого, а дане питання, яке вирішується в порядку ст. ст. 537-539, що пов`язане з виконанням вироку, не належить до застосування покарання.
Так, ч 3 ст. 539 КПК України передбачає розгляд питань, які пов`язані із виконанням судових рішень з урахуванням ст. ст. 318-380 КПК України, разом з тим за змістом зазначеної норми застосування цих норм має відбуватися із урахуванням положення розділу VIII щодо виконання судових рішень.
Отже, вище наведене спростовує доводи апелянта про допущення судом процесуальних порушень.
За вимогами ч. 5 ст. 72 КК України зарахування строку попереднього ув`язнення особи пов`язано із тим самим кримінальним провадженням, у межах якого до особи застосовано попереднє ув`язнення.

Відповідно матеріалів провадження 07 лютого 2014 року ОСОБА_9 звільнений умовно-достроково від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 9 місяців 7 днів, призначеного згідно вироку Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08.02.2008 року.
22 грудня 2015 року ОСОБА_7 засудженийМелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст.185 КК України до двох років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України йому було частково приєднано невідбуте покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08.02.2008 року і остаточно призначено покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.
Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 18 березня 2016 року вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 грудня 2015 року відносно ОСОБА_7 залишено без змін. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбування покарання попереднього ув`язнення ОСОБА_7 з 22.12.2015 року по 18.03.2016 року включно, з розрахунку день перебування під вартою за два дні позбавлення волі.
На переконання колегії суддів строк перебування ОСОБА_7 під вартою з 24.11.2007 року по 26.02.2008 року не підлягав перерахунку в порядку ч. 5 ст. 72 КК України, оскільки у вказаний період ОСОБА_7 перебував під вартою в рамках іншого кримінального провадження ніж в тому, за яке він фактично відбуває покарання на теперішній час.

Отже, розглядаючи клопотання засудженого в порядку ст. 537, 539 КПК України та з`ясувавши наведені обставини, районний суд вірно встановив відсутність підстав для задоволення вимог в частині зарахування строку з 24.11.2007 року по 26.02.2008 року.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 є безпідставними.

Ухвала є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 21 лютого 2017 року, якою залишено без задоволення клопотання ОСОБА_7 про зарахування певного строку перебування під вартою у строк покарання, призначеного вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької областівід 22.12.2015 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3