Провадження № 11-кп/792/500/17
Справа № 682/1089/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 серпня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Хмельницької області
в складі: головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження № 0000213 від 19 березня 2017 року за апеляційною скаргою прокурора Шепетівської місцевої прокуратури на вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 червня 2017 року,
в с т а н о в и л а :
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, непрацюючого, уродженця м. Котовськ, Республіка Молдова, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1 жовтня 1998 року вироком Славутського районного суду Хмельницької області за ч. 1 ст. 215-3, ст. 46-1 КК України ( в ред. 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, з відстрочкою виконання вироку на 1 рік та сплатою штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

9 лютого 1999 року вироком Славутського районного суду Хмельницької області від за ч. 2 ст. 140, ст. 43 КК України (в ред. 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з конфіскацією 1/4 частини майна;

21 серпня 2001 року вироком Славутського міського суду Хмельницької області за ч. 2 ст. 140 КК України (в ред. 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців;

22 грудня 2004 року вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

30 листопада 2011 року вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді арешту на строк 4 місяці;

30 грудня 2013 року вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області та ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 6 травня 2014 року за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

3 квітня 2014 року вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців; звільненого 28 грудня 2015 року по відбуттю строку покарання,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, і призначено покарання у виді 6 місяців арешту.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередній - тримання під вартою.

На підставі ст. 72 КК України, строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 24 квітня 2017 року, зарахувавши строк його попереднього ув`язнення по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні арешту.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 1400 гривень матеріальної шкоди та 5000 гривень моральної шкоди.

За вироком суду, 12 березня 2016 року близько 17 години, ОСОБА_7 , маючи не зняту та непогашену судимість, перебуваючи на подвір`ї будинковолодіння АДРЕСА_3 , з-під капоту моторного відсіку автомобіля марки «ГАЗ-24», повторно, таємно викрав акумуляторну батарею марки «VARTA 75ah», вартістю 1400 гривень. Зазначеними діями останній заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на вказану суму.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити новий, за яким призначити покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

Прокурор не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає, що вирок підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 не врахував, що останній ніде не працює, раніше неодноразово судимий, в тому числі, за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення не став, вчинив злочин до погашення судимості за попереднім вироком. Окрім того, не враховано обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого, а саме рецидив злочинів.

Поза увагою суду залишилось і те, що ОСОБА_7 не відшкодував добровільно завданих злочином збитків потерпілому ОСОБА_9 .

Суд не дав оцінки факту переховування обвинуваченого, який порушив умови запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та зник, у зв`язку з чим його двічі оголошували в розшук згідно ухвал Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 січня та 19 травня 2017 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги з посиланням на зазначені у ній доводи, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши дані про особу обвинуваченого, надавши йому останнє слово та право виступу у судових дебатах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Апеляційний перегляд оскаржуваного вироку здійснюється у відповідності до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в межах поданої прокурором апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості, правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюються, в цій частині вирок не перевіряється.

Доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 більш суворого покарання, ніж призначив суд першої інстанції, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, не знайшли свого підтвердження під час перегляду вироку апеляційним судом.

Санкцією ч. 2 ст. 185 КК України передбачене покарання за крадіжку, вчинену повторно або за попередньою змовою групою осіб, арешт на строк від трьох до шести місяців або обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів, як самими засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначене покарання ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, відповідає загальним засадам призначення покарання, зазначеним у ст. 65 КК України та постанові пленуму Верховного суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року.

Обираючи покарання ОСОБА_7 , суд правильно врахував обставини, що пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, та обставину, що обтяжує покарання рецидив злочинів.

Враховано відсутність обвинуваченого на обліках у лікаря-психіатра і невропатолога та перебування на обліку у лікаря-нарколога з жовтня 2013 року з діагнозом: РППВВ опіатів.

Після звільнення з місць позбавлення волі за попереднім вироком, з березня 2016 року обвинувачений правопорушень не вчиняв, постійно працював на будівництві у м. Києві. Будь-яких інших негативних даних чи характеристик ОСОБА_7 за вказаний період як судом першої інстанції, так і апеляційним судом не встановлено.

Окрім того, колегія суддів враховує, що у судовому засіданні суду першої інстанції потерпілий ОСОБА_9 фактично надав ОСОБА_7 , який являється його сусідом, позитивну характеристику та визнав існування боргу перед обвинуваченим. Потерпілий просив суд призначити ОСОБА_7 найменшу міру покарання, яка передбачена санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, що підтверджується його письмовою заявою від 27 квітня 2017 року (а.с. 116).

Вищезазначене в сукупності дало суду підстави для призначення обвинуваченому реальної міри покарання в умовах ізоляції від суспільства. Разом з тим, з огляду на конкретні обставини кримінального правопорушення та мотиви його вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 , ставлення винного до своєї протиправної поведінки, позицію потерпілого щодо виду та строку покарання, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_7 найм`якший вид покарання на максимальний строк в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України.

Колегія суддів погоджується, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.

Доводи апеляційної скарги прокурора не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим та вмотивованим, порушень норм закону, які могли б стати підставою для його скасування чи зміни, не встановлено.

Враховуючи наведені обставини, керуючись ст. 407, 418, 419, 426 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:
Вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 червня 2017 року в кримінальному провадженні № 0000213 від 19 березня 2017 року по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора Шепетівської місцевої прокуратури без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, яким тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду ОСОБА_2