Ухвала
іменем україни

23 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002271, за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України,
за касаційними скаргами потерпілої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 , на вирок Апеляційного суду Харківської області від 12 липня 2016 року щодо ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и л а:

Вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за:

- ч. 1 ст. 186 КК України до 2 років позбавлення волі;

- ч. 2 ст. 186 КК України до п'яти років позбавлення волі;

- ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України - чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладенням певних обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

Вироком Апеляційного суду Харківської області від 12 липня 2016 року вирок місцевого судущодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасовано. Постановлено новий вирок, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за:

- ч. 1 ст. 186 КК України на 2 роки позбавлення волі;

- ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 3 роки позбавлення волі;

- ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 2 роки 10 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. В решті вирок місцевого суду залишено без зміни.

Захисник ОСОБА_8 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , у своїй касаційній скарзі, не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій засудженого порушує питання про зміну вироку апеляційного суду щодо ОСОБА_6 та застосування ст. 75 КК України. Вважає, що покарання призначене засудженому апеляційним судом не відповідає тяжкості вчинених засудженим злочинів та його особі внаслідок суворості. В обґрунтування своїх доводів захисник зазначає, що апеляційний суд при винесенні свого рішення не врахував дані про особу ОСОБА_6 та пом`якшуючі його вину обставини.

Потерпіла ОСОБА_7 у своїй касаційній скарзі також вказує на суворість призначеного апеляційним судом ОСОБА_6 покарання. Вважає, що апеляційний суд в порушення вимог закону не з`ясував її думку при призначенні покарання засудженому, що на переконання потерпілої ОСОБА_7 є підставою для скасування рішення апеляційної інстанції та призначення нового розгляду кримінального провадження в апеляційному суді.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 10 серпня 2015 року приблизно о 16:00 годині знаходився поблизу будинку № 7 по вул. І. Михайленко в м. Харкові, куди прибув цілеспрямовано з метою відкритого заволодіння чужим майном. Саме в той час ОСОБА_6 помітив раніше йому незнайому ОСОБА_9 , що рухалась у зустрічному напрямку, на шиї якої висів золотий ланцюжок. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_6 , діючи умисно, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, з корисливих мотивів, спочатку наблизився до ОСОБА_9 , і без застосування фізичної сили, шляхом ривка, заволодів золотим ланцюжком, вагою 22 грама, що висів на шиї потерпілої. Після цього ОСОБА_6 , звернувши на свою користь чуже майно, з місця скоєння злочину зник, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд. Таким чином, ОСОБА_6 завдав потерпілій матеріальну шкоду на суму 9 334 гривні 16 коп.
Крім того, 13.08.2015 року близько 13:30 години ОСОБА_6 , знаходячись біля будинку № 106-Б по Салтівському шосе в місті Харкові, побачив раніше незнайому йому ОСОБА_7 , яка йшла на зустріч та у якої на шиї знаходився ланцюжок виготовлений із золота. В цей час у ОСОБА_6 виник злочинний намір спрямований на відкрите викрадення чужого майна - золотого ланцюжка, що належить ОСОБА_7 . Реалізуючи свій раптовий злочинний намір ОСОБА_6 , проходячи поряд з потерпілою, діючи умисно, протиправно, повторно, переслідуючи при цьому корисливу мету, несподівано для ОСОБА_7 , правою рукою зірвав з шиї останньої, тим самим відкрито заволодів зазначеним ланцюжком, вартістю 6534,00 грн. Після чого втік з місця вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Також, 24 серпня 2015 року близько 14 години ОСОБА_6 , знаходячись біля будинку № 104 по Салтівському шосе у місті Харкові, побачив раніше незнайому йому ОСОБА_10 , яка йшла на зустріч та у якої на шиї знаходився ланцюжок і хрестик, виготовлені із золота. В цей час у ОСОБА_6 виник злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна - золотого ланцюжка з хрестиком, що належить потерпілій. Реалізуючи свій раптовий злочинний намір, ОСОБА_6 , проходячи поряд зі ОСОБА_10 , діючи умисно, повторно, протиправно, переслідуючи при цьому корисливу мету, несподівано для останньої, правою рукою зірвав з шиї, тим самим відкрито заволодів зазначеним ланцюжком, вартість якого складає 2604,00 грн., та хрестиком, вартість якого складає 2100,00 грн. Після чого, привласнивши викрадене майно ОСОБА_6 , тим самим спричинивши останній матеріальний збиток на загальну суму 4704,00 грн., побіг з місця вчинення кримінального правопорушення у напрямку проспекту 50-річчя СРСР та Салтівського шосе у м. Харкові. Проте, свій злочинний намір довести до кінця не зміг з причин, які не залежали від його волі, оскільки був затриманий на тролейбусній зупинці «Салтівське шосе», що розташована на проспекті 50-річчя СРСР у напрямку проспекту 50-річчя ВЛКСМ у м. Харкові, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які бачили, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення та вирішили припинити його злочинну діяльність.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_5 , яка не підтримала касаційні скарги захисника та потерпілої, і просила залишити їх без задоволення, перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає що вони не підлягають задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновок апеляційного суду про доведеність винуватості ОСОБА_13 , у вчиненні злочинів, за які його засуджено та правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі захисником та потерпілою не оскаржуються.

Що ж стосується доводів касаційних скарг про порушення щодо ОСОБА_13 загальних засад призначення покарання, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Як убачається з вироку апеляційного суду, кримінальна справа розглядалась за апеляційними скаргами прокурорів, в яких порушувалось питання про скасування вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_13 у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції кримінального закону, а саме, ст. 75 КК України та невідповідністю призначеного засудженому судом першої інстанції покарання внаслідок м`якості.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції і постановляє свій в разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості злочину та особі засудженого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею Кримінального кодексу, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим як внаслідок м`якості, так і суворості.

Так, апеляційний суд правильно зазначив про необхідність призначення ОСОБА_14 покарання необхідного й достатнього для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, щодо призначеного ОСОБА_14 судом першої інстанції із застосуванням ст. 75 КК України покарання, то апеляційний суд визнав його м`яким, таким, що не відповідає характеру і ступеню тяжкості вчинених засудженимзлочинів, та задовольнив апеляції прокурорів в цій частині.

Обґрунтовуючи свій висновок щодо призначення ОСОБА_14 покарання у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально, колегія суддів апеляційного суду виходила з того, що відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, кількість епізодів злочинної діяльності, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Судом було взято до уваги, суспільну небезпеку та конкретні обставини справи, а також те, що ОСОБА_15 вчинив три епізоди відкритого викрадення чужого майна. Крім того, апеляційним судом було враховано, що засуджений щиро розкаявся, добровільно відшкодував завдану шкоду, його позитивні характеристики та думку потерпілих, які просили його суворо не карати.

Призначене ОСОБА_14 апеляційним судом покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, відповідає характеру і ступеню тяжкості вчинених ним злочинів, всім обставинам справи і є необхідним для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів, як це передбачено ст. 65 КК України.

Підстав вважати призначене ОСОБА_14 покарання явно несправедливим через його суворість, про що зазначають захисник та потерпіла у своїх касаційних скаргах, не вбачається, як і не вбачається обставин для пом`якшення покарання.

Вирок апеляційного суду відповідає вимогам ст. 420 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити судам повно та всебічно розглянути дане кримінальне провадження і постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів по справі не виявлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги потерпілої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Вирок Апеляційного суду Харківської області від 12 липня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ______________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2