Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/122/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.06.2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участю прокурора: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченої ОСОБА_9 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження №0001615, за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченої ОСОБА_10 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 листопада 2016 року, яким
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Знам`янка, Кіровоградської області, українки, громадянки України, розлученої, не маючої на утриманні неповнолітніх або малолітніх дітей, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 20.05.2015 року до дня набрання вироком законної сили, включно, з розрахунку один день переднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_11 моральну шкоду у розмірі 70 000 (сімдесят тисяч) грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 491 (чотириста дев`яносто одна) грн. 04 коп.

Вирішено питання щодо речових доказів у відповідності до ст. 100 КПК України.

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду ОСОБА_9 засуджено за те, що 20 травня 2015 року обвинувачена, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходилася у квартирі АДРЕСА_3 , де проживала разом з ОСОБА_12 та його батьками.

Цього ж дня, близько 18 години 50 хвилин між ОСОБА_9 та її співмешканцем ОСОБА_12 виникла сварка, під час якої ОСОБА_9 , знаходячись на кухні, реалізуючи свій злочинний умисел, взявши кухонний ніж в праву руку та діючи умисно і цілеспрямовано, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, нанесла один цілеспрямований удар ножем в ліву частину грудної клітини ОСОБА_12 , чим згідно висновку експерта №199 від 22.06.2015 року, останньому були спричиненні тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення грудної клітини зліва, з пошкодженням лівої легені та серця, та явищами внутрішньо плевральної та внутрішньо перікардіальної кровотечі, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечне для життя в момент заподіяння, та знаходиться в прямому причинному зв`язку зі смертю.

Після нанесеного удару ножем ОСОБА_12 помер.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи юридичну кваліфікацію дій засудженої та доведеність її вини, вважає вказаний вирок суду відносно ОСОБА_9 незаконним та таким, що підлягає скасуванню в наслідок невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального провадження та особі обвинуваченої.

Просить скасувати вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11.11.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального Кодексу України. Ухвалити новий вирок, яким визнати винуватою ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України і призначити їй покарання - у виді позбавлення волі строком на 9 років.

Під час розгляду кримінального провадження апелянт просить провести дослідження доказів в обсязі допиту обвинуваченої ОСОБА_9 та дослідити матеріали, які характеризують обвинувачену.

Свої вимоги мотивує тим, що судом не дано належної оцінки тим фактам, що ОСОБА_9 зловживає алкогольними напоями, що безумовно негативно характеризує її особу.

Разом з тим, ОСОБА_9 вину свою в інкримінованому їй діянні визнала частково, вказувала на відсутність умислу на вбивство, на те, що ОСОБА_12 буцімто кричав на неї та погрожував вбивством і почав душити, що спростовується доказами у справі. Так з висновку експерта №240 від 25.05.2015, вбачається, що на тілі ОСОБА_9 в області шиї слідів синців або інших тілесних ушкоджень не виявлено; свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснив, що не чув криків, сварок між ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , хоча перебував у тій же квартирі, але в іншій кімнаті. Вказане свідчить про те, що ОСОБА_9 не усвідомила, що своїми протиправними діями вчинила особливо тяжкий злочин.

Внаслідок умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_12 , без батька, на утриманні ОСОБА_11 , яка є особою похилого віку, залишилось двоє малолітніх дітей. Отже, тяжким наслідком є не тільки протиправне заподіяння смерті іншій людині, а й залишення сиротами двох малолітніх дітей.

Враховуючи особу ОСОБА_9 , тяжкість вчиненого злочину, обставини вчинення кримінального правопорушення, апелянт вважає, що у зв`язку з м`якістю призначеного покарання у виді семі років позбавлення волі, об`єктивно є недостатнім для того щоб покарання досягло своєї мети - виправлення, перевиховання та попередження вчинення нових злочинів.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_9 просить вирок суду першої інстанції змінити, перекваліфікувати її дії на іншу статтю Кримінального кодексу, у зв`язку з тим, що не мала умислу на позбавлення життя ОСОБА_12 , була вимушена захищатись від протиправних дій останнього.
Вказує, що в той момент була налякана, та не мала можливості будь-яким іншим способом захистити своє життя. Крім того обвинувачена неодноразово попереджала ОСОБА_12 , що вона його вдарить, від цього він ще більше приходив до ярості та погрожував її вбити. Після чого знаходячись в майже без свідомості, обмежена в своїх діях силою чоловіка, нанесла один удар не дивлячись, не маючи на меті вбити ОСОБА_12 . Зазначає, що в той момент не могла передбачити наслідки які наступили.
Крім того апелянт просить, якщо колегія суддів не знайде підстав для перекваліфікації її дій, при призначенні покарання за ч.1 ст. 115 КК України, з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, застосувати до неї ст. 69 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
В доповненні до апеляційної скарги обвинувачена ОСОБА_9 просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий, яким перекваліфікувати її дії з ч.1 ст.115 КК України на ст.118 КК України та призначити покарання з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що міськрайонним судом при прийнятті рішення допущено: неповноту судового розгляду; невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи; істотні порушення вимог кримінально процесуального закону; неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.
Так, в обґрунтування прийнятого рішення покладено покази свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , які є батьками потерпілого, а відтак є особами які зацікавлені у тому, щоб її було засуджено за умисне вбивство.
Зокрема свідок ОСОБА_13 не зазначив того, що його син систематично знущався з неї, завдавав фізичних травм, 20.05.2015 року також знущався та принижував її гідність, погрожував вбивством. Тобто приховавши вказані факти, свідок ОСОБА_13 вплинув на призначення суворого покарання та приховав протиправні дії свого сина.
Крім того, судом не зазначений мотив та мета вчиненого нею діяння яке потягло за собою смерть потерпілого. Проте вказує, що мотивом нанесення потерпілому удару ножем, було припинення його протиправних дій з метою захисту її життя та здоров`я. Потерпілий ОСОБА_12 знаходився у стані сильного алкогольного сп`яніння, не в повній мірі контролював свої дії, а тому вона сприймала його дії, як реальну загрозу життю та здоров`ю.
Крім того зазначає, що вона під час судового розгляду вказувала, що вжила спиртні напої після нанесення удару, тобто в момент нанесення удару ножем потерпілому була твереза, таким чином районний суд безпідставно визнав обтяжуючою обставиною скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння. Разом тим апелянт зазначає, що з самого початку досудового слідства активно сприяла розкриттю злочину, проте вказана обставина судом першої інстанції залишена поза увагою, та призначено покарання без її урахування.
Заслухавши доповідача, провівши судове слідство в обсязі допиту обвинуваченої та оголошення даних, які характеризують особу обвинуваченої, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, просила вирок міськрайонного суду залишити без зміни та заперечила, щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченої, обвинувачену ОСОБА_10 та її захисника-адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляцію з доповненнями і просили її задовольнити та заперечили, щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до таких висновків.
Посилання в апеляційній скарзі та доповненні до неї обвинуваченої на те, що судове слідство у справі проведено неповно і не об`єктивно, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджені зібраними у ній доказами, про істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, про неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження колегією суддів з`ясовано, що судове слідство у ньому проведено з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у справі не допущено.
Вивченням матеріалів кримінального провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження органами досудового розслідування та судом першої інстанції обставин кримінального провадження. Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_9 у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за яке вона засуджена, підтверджується сукупністю доказів, які зібрані з додержанням вимог кримінального процесуального закону та перевірені під час розгляду кримінального провадження, яким суд дав належну оцінку.

Всебічно, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини кримінального провадження та докази, достатність та достовірність яких не була поставлена під сумнів вагомими доводами чи доказами стороною захисту під час судового розгляду, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про винуватість обвинуваченої ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення при викладених у вироку обставинах, вірно встановив фактичні обставини справи та вірно кваліфікував її дії за ч.1 ст.115 КК України, як вбивство, тобто умисне противоправне заподіяння смерті іншій людині.

Апеляційні доводи обвинуваченої є аналогічними тим, які остання заявляла у судовому засіданні в суді першої інстанції, котрий їх ретельно перевірив та дав правильну оцінку та визнав такими, що не відповідають матеріалам справи і є способом захисту. На кожен із доводів обвинуваченої міськрайонний суд у вироку навів відповідну мотивацію щодо їх безпідставності пославшись на сукупність зібраних досудовим слідством і перевірених в судовому засіданні доказів, і колегія суддів повністю погоджується з такими висновками.
Допитана в суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_9 свою вину в скоєнні інкримінуємого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України визнала частково та пояснила, що вона проживала тривалий час разом з ОСОБА_12 у квартирі. У цій квартирі проживали також батьки та діти її співмешканця. 20.05.2015 року, зранку, обвинувачена з ОСОБА_12 були на пікніку та вживали горілку, а саме дві пляшки ємкістю 0,5 літра. Після цього повернулися додому близько 17 години 00 хвилин (точного часу не пам`ятає), але потерпілий був у стані алкогольного сп`яніння та ліг спати, прокинувся близько 18 години 00 хвилин, вказав, що бажає їсти. Вона пішла до кухні та брала під столом картоплю. У цей час до кухні зайшов ОСОБА_12 , який вхопив її за волосся та вдарив ногою у живіт. Потім поклав на підлогу та наступив ногою на її руку, висмикнувши руку, вона встала, але він її вдарив по обличчю, від чого вона відлетіла до холодильника та раковини, де намагався її душити. Вона попросила, щоб він її відпустив, а потім вона не зрозуміла, як у неї в руках опинився ніж, бо біля раковини знаходилася сушка. ОСОБА_12 повторював, що вб`є її. У цей час вона з лівої руки переклала у праву та вдарила його ножем в область грудної клітини зліва. Він відійшов та закричав батькові, що його вдарили ножем впав та почав хрипіти. У кухню забіг батько померлого та забрав з її рук ніж, а вона пішла мити ноги, бо вони були у крові, а також переодягла одяг та випила пляшку горілки.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження обвинувачена також свою вину в інкримінованому злочині визнала частково та надала покази, аналогічні тим, що надавала суду першої інстанції. Зазначила, що наміру вбивати потерпілого ОСОБА_12 вона не мала, а лише захищалася від його протиправних посягань та просила перекваліфікувати її дії зі ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України.
Незважаючи на часткове визнання своєї вини обвинуваченою, суд першої інстанції правильно зазначив у вироку, що вина обвинуваченої повністю доведена дослідженими в суді доказами, зокрема:
- показаннями потерпілої ОСОБА_11 , яка суду першої інстанції надала покази про те, що є рідною матір`ю ОСОБА_12 . Обвинувачена проживала з сином у квартирі, яка належить їй (потерпілій). Онуки і її чоловік проживали також у цій квартирі. 20 травня 2015 року вона, її онук та онучка знаходилися на вулиці, а чоловік, який є батьком ОСОБА_12 , був дома. Вона пішла додому, де побачила, що син вже лежав мертвий, біля нього була калюжа крові. Христина в цей час ходила по квартирі. Перебуваючи на вулиці сварки між ОСОБА_9 і сином вона не чула. Вона звернулася з цивільним позовом, де просила стягнути з ОСОБА_9 на її користь моральну шкоду у розмірі 70 000 грн. 00 коп., так як після смерті ОСОБА_12 залишилися діти: ОСОБА_14 , 2002 року народження та ОСОБА_15 , 2007 року народження, якими вона опікується, бо їх залишила матір;

- показаннями свідка ОСОБА_13 , який районному суду показав, що почув крик сина, прийшов на кухню та побачив, що син тримаються руками за груди, а в руках ОСОБА_9 був ніж, цю руку ОСОБА_12 тримав обома руками. Свідок наказав віддати ніж, але обвинувачена відмовилася. Тоді він схватив за руку та викрутив ніж. Син одразу посунувся до низу, захрипів і одразу пішла кров з рани. Ніж був кухонний, на лезі була кров, цей ніж поклав на стіл, а потім віддав слідчому. Сам момент удару він не бачив, але викликав швидку медичну допомогу та міліцію;

- протоколом огляду місця події від 20.05.2015 року, з якого вбачається, що оглянута квартира АДРЕСА_4 , де виявлено тіло чоловіка. На підлозі праворуч від тіла мається нашарування рідини бурого кольору у виді плями розміром 50х30 мл. В області грудної клітини зліва, на правій долоні, по передньо бічній поверхні гомілки маються нашарування бурого кольору кров`янистого характеру у вигляді потьоків. Інших видимих пошкоджень не виявлено. Труп на дотик помірно теплий ( т.2 арк. пр. 5-6);

- протоколом огляду трупа від 21.05.2015 року, з якого вбачається, що огляд трупа, виявленого у кв. АДРЕСА_4 ОСОБА_12 , проводиться у приміщенні секційної зали моргу ОЦМЛ №2. Під час огляду якого виявлено: рану ліворуч по лівій середній ключичній лінії на 7,5 см, вище соска, веретеноподібної форми, яка продовжується через третє міжребер`я та хрящем четвертого ребра, товщі лівої легені, товщу міокарда правого шлуночка серця. Рановий канал має направлення спереду назад, зліва на право та дещо зверху вниз (т.2 арк. пр. 20-23);

- лікарським свідоцтвом про смерть №1702/199 від 21.05.2015 року, яке підтверджує, що ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер від гострої крововтрати. Проникаюче поранення грудної клітини, з пораненням серця, легені ( т.2 арк. пр. 24);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 21.05.2015 року за участі потерпілої ОСОБА_11 , в ході проведення якого потерпіла розповіла, що коли вона зайшла до свого помешкання, то побачила свого сина, який сидів зігнутий біля холодильника, а закривавлений ніж лежав ( т.2 арк. пр. 31-32);

- протоколом слідчого експерименту від 25.05.2015 року за участі ОСОБА_9 , в ході якого остання розповіла, що вона та ОСОБА_12 проживали у кв. АДРЕСА_3 . 20.05.2015 року, близько 18 години 00 хвилин, вони прийшли додому, поспали, а потім ОСОБА_12 прокинувся та вказав, що хоче їсти та пішов до кухні. Вона вдягнула халат та пішла в кухню, але зазначила померлому про гроші, які отримала від бабусі, так як хотіла йти до магазину та щось купити. У квартирі був батько співмешканця, але знаходився в іншій кімнаті у залі. ОСОБА_12 почав її штовхати, а потім схопив за волосся, бо вона хотіла брати картоплю. ОСОБА_12 вдарив її ногою по руці, вона розвернулася та пішла до кухонного столу та нахилилась за картоплею. В цей час ОСОБА_12 штовхнув її, потягнув за волосся, вона вперлася рукою та він п`ятою наступив на руку, після чого вона підвелася, а ОСОБА_12 вдарив її по спині та вона вдарилася об стіну. Потім підійшов до неї та взяв рукою за горло і почав душити, але вона взяла правою рукою ножа та нанесла один удар зверху вниз, в область грудної клітини ОСОБА_12 , зліва над соском та швидко витягла ніж. ОСОБА_12 стояв та почав кричати батьку, що вона вдарила його ножем, після чого він посунувся донизу, притулившись до стіни та повністю сівши на підлогу притулився головою до стінки холодильника (т.2 арк. пр. 87-89);

- висновком експерта №240 від 20.05.2015 року, з якого вбачається, що на тілі ОСОБА_9 маються тілесні ушкодження у вигляді: забою м`яких тканих правої кісті, синців грудної клітини, лівого стегна, вказані ушкодження відносять до категорії легких тілесних ушкоджень ( т.2 арк. пр. 93-94);

- висновком експерта №140 від 20.05.2015 року, згідно якого на ділянці шкірі грудної клітки та відповідного фрагменту грудної стінки трупа ОСОБА_12 , розташовані пошкодження у вигляді ран, які за характером є колото-різаними. Пошкодження є результатом однократної дії плоского, одностороннього, гострого, колючо-ріжучого предмета з найбільшою шириною зануреною частини клинка, близько 23 мм. В момент занурення в шкіру лінія обуха складала з поверхнею шкіри гострий кут. Пошкодження придатне для ідентифікації предмета, що травмує за загальними груповими ознаками. На поверхні пересіченої ділянки, хрящової частини ребра збереглися сліди у вигляді трас (т.2 арк. пр. 97-102);

- висновком експерта №199 від 20.05.2015 року, підтверджується, що при судово-медичні експертизі виявлені тілесні ушкодження у вигляді: а/проникаючого поранення грудної клітини зліва з пошкодженням лівої легені та серця та явищами внутрішньо плевральної та внутрішньоперікардіальної кровотечі. Вказане ушкодження могло виникнути від дії предмету з ознаками гострого (можливо колючо-ріжучого) має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечне для життя в момент заподіяння та знаходиться в прямому причинному зв`язку зі смертю; б/поверхневих ран грудної клітини зліва. Вказані ушкодження могли виникнути від дії предметів (предмету) з ознаками гострих, мають ознаки легких тілесних ушкоджень та в прямому причинному зв`язку зі смертю не знаходяться; в/саден обличчя, волосистої частини голови. Вказані ушкодження могли виникнути від дії тупих предметів (предмету), мають ознаки легких тілесних ушкоджень та в прямому причинному зв`язку зі смертю не знаходяться. Смерть ОСОБА_12 , 1976 року народження, настала від гострої крововтрати, яка розвинулась внаслідок проникаючого поранення грудної клітини зліва з пошкодженням лівої легені та серця, на що вказують дані судово-медичної експертизи, викладені вище. Смерть могла настати, як відразу так і через певний проміжок часу, необхідний для розвитку гострої критичної крововтрати. Враховуючи морфологічні особливості ран грудної клітини не можна виключати можливості їх утворення і від дії клинка ножа. При судово-токсикологічній експертизі крові етиловий спирт виявлений в концентрації, що відповідає тяжкому ступеню алкогольного сп`яніння (т.2 арк. пр. 103-107);

- висновком експерта №1853 від 25.05.2015 року, підтверджується, що в крові трупа ОСОБА_12 , 1976 року народження, виявлено етиловий спирт в кількості 3,58 г/дм3 та не виявлені: метиловий, ізлопропіловий, пропіловий, ізлобутиловий, бутиловий та ізоаміловий спирти (т.2 арк. пр. 113);

- висновком експерта №1848 від 25.05.2015 року, підтверджується, що у крові ОСОБА_9 виявлений етиловий спирт в кількості 1,89г/дм3 та не виявлені: метиловий, ізопропіловий, пропілів, ізлобутиловий, бутиловий та ізоаміловий спирти ( т.2 арк. пр.116);

- висновком експерта №465 від 25.05.2016 року, підтверджується, що при дослідженні жіночого халата знайдена кров людини, що не виключає походження слідів крові особи, з групою крові АВо за ізосерологічною системою АВ0, яким є потерпілий ОСОБА_12 (т.2 арк. пр.139-141);

- висновком експерта №464 від 25.05.2016 року, підтверджується, що при дослідженні марлевого змиву з місця події знайдена кров людини, що не виключає походження слідів крові особи, з групою крові АВо за ізосерологічною системою АВ0, яким є потерпілий ОСОБА_12 (т.2 арк. пр. 153-154);

- висновком експерта №466 від 25.05.2016 року, підтверджується, що при дослідженні махрового рушника знайдена кров людини, що не виключає походження слідів крові особи, з групою крові АВо за ізосерологічною системою АВ0, яким є потерпілий ОСОБА_12 (т.2 арк. пр. 163-164);

- висновком експерта №321 від 07.07.2015 року підтверджується, що враховуючи опис характеристик тілесних ушкоджень, зазначених у висновку експерта №199 від 22.06.2015 року можна вказати, що вони були спричинені за короткий проміжок часу. Тілесне ушкодження у вигляді проникаючого поранення грудної клітини зліва з пошкодженням лівої легені та серця було спричинене предметом з ознаками колючо-ріжучого, яким міг виступати і ніж. ОСОБА_9 під час проведення слідчого експерименту від 25.05.2015 року за її участю пояснила і за яких обставинах могло утворитись на тілі ОСОБА_12 тілесне ушкодження у вигляді проникаючого поранення грудної клітини зліва з пошкодженням лівої легені та серця (т.2 арк. пр. 170-173).

Доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_9 , щодо відсутності наміру та мотиву у неї вбивати потерпілого, а удар ножем вона нанесла ОСОБА_12 , оскільки вона вимушена була захищатися від протиправних посягань потерпілого, який її побив та намагався її душити, ретельно перевірені як апеляційною інстанцією так і міськрайонним судом та спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_9 щодо неправильної кваліфікації її дій за ч.1 ст.115 КК України у зв`язку з тим, що вона не мала наміру вбивати потерпілого, а лише захищала себе від протиправних дій ОСОБА_12 , колегія суддів вважає неспроможними.

Так, за змістом ч.1 ст.115 КК України умисне вбивство має місце у тих випадках, коли особа усвідомлює характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої особи і бажає або свідомо припускає її настання.
Об`єктивна сторона умисного вбивства характеризується діянням у вигляді посягання на життя людини; наслідком у вигляді смерті людини; та причинним зв`язком між вказаними діями та наслідками.
Відповідальність за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, настає коли винний усвідомлює суспільно - небезпечний характер свого діяння, передбачає його наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає її настання або ж коли і не бажає настання смерті, але свідомо припускає її настання. При цьому, крім інших обставин, також враховуються знаряддя злочину та локалізація поранень.
Доводи обвинуваченої про те, що в неї не було умислу на вбивство потерпілого, є необгрунтованими, з огляду на обставини вчинення злочину. ОСОБА_9 мала реальну можливість уникнути конфлікту та в подальшому спричинення потерпілому тілесного ушкодження, про що вона надала покази і в суді першої інстанції. Обвинувачена зазначила в апеляційній сказі та в судовому засіданні, що раніше між нею та потерпілим були подібні конфлікти, останній раніше застосовував до неї фізичне насильство, бив, знущався з неї, принижував її честь та гідність. Проте, незважаючи на зазначене, обвинувачена продовжувала проживати з потерпілим в помешканні його батьків. Окрім того, матеріали кримінального провадження не містять об`єктивних даних про те, що обвинувачена зверталась в правоохоронні органи із заявою на неправомірні дії потерпілого ОСОБА_12 щодо неї.
Твердження обвинуваченої та її захисника з приводу того, що ОСОБА_9 нанесла потерпілому удар ножем в результаті захисту від посягання потерпілого, не підтверджуються матеріалами кримінального провадження.
Ні судом першої інстанції, ні під час розгляду кримінального провадження в апеляційному суді, не було встановлено обставин, які б свідчили про наявність будь-якого посягання (існуючого або уявного) з боку потерпілого до обвинуваченої. Окрім того, матеріали кримінального провадження не містять об`єктивних даних про це.
Вказаним твердженням обвинуваченої та її захисту міськрайонний суд дав належну та об`єктивну оцінку, з якою погоджується і колегія суддів.
Також не погоджується колегія суддів з доводами обвинуваченої, щодо перекваліфікації її дій з ч.1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України, а саме , умисне вбивство, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони, оскільки сам характер дій обвинуваченої ( вона не зрозуміла, як у неї в руках опинився ніж, бо біля раковини знаходилася сушка, вона з лівої руки переклала у праву, потерпілий, який знаходився до неї обличчям), а також характер ножового поранення (один удар в ліву частину грудної клітини, довжина раневого каналу близко 23 см) свідчать про умисний характер дій обвинуваченої, оскільки наносячи удар ножем в область грудної клітини зліва потерпілому, тобто у загальновідоме місце знаходження серця людини, яке є життєво важливим органом, обвинувачена усвідомлювала суспільно небезпечний характер своїх дій та відповідно передбачала їх суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.
Окрім того, вказаним доводам обвинуваченої та сторони захисту обвинуваченої суд першої інстанції дав належну, об`єктивну та правильну оцінку, з якою також погоджується і колегія суддів.
Доводи обвинуваченої про те, що суд першої інстанції в обґрунтування прийнятого рішення поклав покази потерпілої ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_13 , які є батьками потерпілого ОСОБА_12 , а відтак є особами, які зацікавлені у тому, щоб її було засуджено за умисне вбивство, оскільки, свідок ОСОБА_13 не зазначив того, що його син систематично знущався з неї, завдавав фізичних травм, 20.05.2015 року також знущався та принижував її гідність, погрожував вбивством, тобто приховав вказані факти, та вплинув на призначення їй суворого покарання, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки матеріали кримінального провадження не містять об`єктивних доказів на підтвердження вказаних доводів, суду першої інстанції та апеляційному суду докази, на підтвердження вказаних доводів не надано.
Колегія суддів вважає, покази потерпілої ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_13 правдивими, такими, що у своїй сукупності узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні. Даних про дачу неправдивих показань вказаними особами ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду не надано.
Також колегія суддів вважає необґрунтованими доводи обвинуваченої про те, що мотивом нанесення потерпілому удару ножем, було припинення його протиправних дій з метою захисту її життя та здоров`я, оскільки потерпілий ОСОБА_12 знаходився у стані сильного алкогольного сп`яніння і не в повній мірі контролював свої дії, а тому вона сприймала його дії, як реальну загрозу життю та здоров`ю, що вона під час судового розгляду зазначала, що вжила спиртні напої після нанесення удару, тобто в момент нанесення удару ножем потерпілому була твереза, проте районний суд безпідставно визнав обтяжуючою обставиною скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння, що з самого початку досудового слідства вона активно сприяла розкриттю злочину, проте вказана обставина судом першої інстанції залишена поза увагою, та призначено покарання без її урахування, колегія суддів також вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки вони спростовуються належними та допустимими доказами у кримінальному провадженні, які викладені у вироку суду першої інстанції і яким міськрайонний суд там належну та об`єктивну оцінку. Окрім того, твердження обвинуваченої ОСОБА_9 про те, що вона не перебувала в стані алкогольного сп`яніння, а під час пікніку разом з ОСОБА_12 не пила спиртні напої, а виливала їх до долу, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки, як убачається з показів наданих обвинуваченою у суді першої інстанції та в апеляційному суді, 20.05.2015 року, зранку, вона разом з ОСОБА_12 були на пікніку та вживали горілку, а саме дві пляшки, ємкістю 0,5 літра. Після цього повернулися додому близько 17 години 00 хвилин.

Тобто, на час скоєння злочину ОСОБА_9 знаходилась у стані алкогольного сп`яніння. Крім того, вказаний факт підтверджений висновком експерта №1848 від 25.05.2015 року, згідно якого, у крові ОСОБА_9 виявлений етиловий спирт в кількості 1,89г/дм3 та не виявлені: метиловий, ізопропіловий, пропілів, ізлобутиловий, бутиловий та ізоаміловий спирти.

Таким чином, суд першої інстанції на підставі належних та допустимих доказів правильно прийшов до висновку, що обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченої ОСОБА_9 , є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Також, доводи обвинуваченої, що районний суд безпідставно не визнав обставиною, що пом`якшує покарання активне сприяння розкриттю злочину, колегія суддів зазначає наступне.

Як убачається з обвинувального акту, обставин що пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_9 , не встановлено. Під час судового розгляду в суді першої інстанції, стороною захисту не було надано належних доказів на підтвердження вказаної обставини. Свою вину у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.115 КК України, обвинувачена не визнала, надала лише покази, що вбивство скоїла захищаючись від потерпілого ОСОБА_12 . Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченій. Не знаходить підстав для визнання вказаної обставини і суд апеляційної інстанції.

За таких обставин районний суд у вироку дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності кваліфікувати дії обвинуваченої ОСОБА_9 за ч.1 ст. 115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Не визнання ОСОБА_9 своєї винуватості у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, колегія суддів вважає, обраним способом захисту.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних вимог апеляційної скарги з доповненнями до неї обвинуваченої ОСОБА_9 , а тому залишає її без задоволення.

Що стосується призначеного покарання ОСОБА_9 , то воно на думку колегії суддів, відповідає вимогам ст.65 КК України та роз`яснень, що містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року зі змінами, внесеними Постановами № 18 від 10 грудня 2004 року і № 8 від 12 червня 2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а при його призначенні суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення суду від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченої ОСОБА_9 , яка вчинила злочин вперше, як особа за місцем проживання характеризується добре, зловживає спиртними напоями, тричі лікувалася від алкоголізму в Олександрійському наркодиспансері та перебуває на обліку з 2008 року. Страждає психічно поведінковими розладами внаслідок вживання алкоголю. У момент скоєння правопорушення виявляла і в даний час виявляє психічні розлади і розлади поведінки внаслідок вживання алкоголю, проте вказані психічні розлади не досягають ступеню душевного захворювання і недоумкуватості. Тому у відношенні інкримінуємого їй діяння слід вважати осудною. Підпадає під дію ч. 1 ст. 19 КК України. Застосування заходів медичного характеру не потребує, згідно висновку експерта №240 від 17.05.2016 року. Відсутність обставин, що пом`якшує покарання та обставу, що обтяжує покарання скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Врахувавши обставини, за яких вчинено злочин, виклавши їх у мотивувальній частині вироку, суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої статті, прийшовши до вірного висновку, що таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_9 та попередження вчинення нею нових злочинів, та відповідатиме цілям покарання.

Окрім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав застосування статей 75-76, 69 КК України.
Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання, з яким згодна і колегія суддів, відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченої, випливає з дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року.

Таким чином, в силу викладеного, призначене ОСОБА_9 покарання не може бути визнане явно несправедливим внаслідок м`якості, як це зазначено в апеляційній скарзі прокурора, і підстав для скасування вироку в частині призначення покарання колегія суддів не вбачає, оскільки вважає, що воно є необхідне та достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Що стосується апеляційних доводів прокурора про те, що суд при призначенні покарання обвинуваченій не врахував тяжкість вчиненого нею злочину , наслідків, які настали та дані про особу ОСОБА_9 , то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки зазначені в апеляційній скарзі прокурора обставини були враховані судом при призначенні покарання. Переконливих доводів щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм кримінального закону, які визначають мету, загальні засади призначення покарання та порядок його відбування в апеляційній скарзі прокурора не міститься.

Таким чином, за доводами апеляційної скарги прокурора, підстав вважати, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права і внаслідок цього призначив обвинуваченій м`яке покарання, колегія суддів не вбачає, а тому апеляційну скаргу прокурора залишає без задоволення , а вирок суду першої інстанції, стосовно ОСОБА_9 - без змін.
Будь-яких даних, які б свідчили про наявність істотних порушень вимог норм кримінально-процесуального закону, під час досудового розслідування кримінального провадження та його розгляді в суді першої інстанції, які б тягли за собою безумовне скасування вказаного вироку, колегією суддів не встановлено.

Таким чином, виходячи з системного аналізу матеріалів кримінального провадження можливо зробити висновок, що суд першої інстанції під час ухвалення даного обвинувального вироку виходив першочергово з загальних засад кримінального процесуального законодавства, у зв`язку з чим було постановлено законне та обґрунтоване рішення, яке підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги в даному кримінальному провадженні такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора, обвинуваченої ОСОБА_9 , - залишити без задоволення.
Вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 листопада 2016 року стосовно ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 115 КК України, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим який утримується під вартою - в той же строк з дня отримання копії судового рішення.
Судді: Підписи:
Згідно з оригіналом.
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2