ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 травня 2017 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 14 лютого 2017 року у кримінальному провадженні щодо засуджених
громадянина України, не судимого,
ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
громадянина України, не судимого,
У касаційній скарзі прокурором викладено вимогу про скасування ухвали апеляційного суду із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Вимогу обґрунтовано тим, що судом апеляційної інстанції при залишенні апеляційної скарги прокурора без задоволення не в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчинених злочинів та дані про особи засуджених, які не відшкодували потерпілому збитків, не вибачились перед ним та не розкаялись у вчиненому.
Вироком Київського районного суду м. Полтави від 27 вересня 2016 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді виправних робіт на строк два роки із відрахуванням в доход держави 10 % заробітної плати; ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді виправних робіт на строк один рік із відрахуванням в доход держави 10 % заробітної плати. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальних збитків 28 484,80 грн та в рахунок відшкодування моральної шкоди 6 000 грн; стягнуто з ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди 4 000 грн. Вироком суду також вирішено долю речового доказу.
За вироком суду ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнано винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.
07 грудня 2014 року, приблизно о 20-ій год., ОСОБА_4 , знаходячись поблизу ТОВ «Полтавське управління механізації-2», що по вул. Островського, 2/1, у м. Полтава, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_6 шляхом кидання дерев`яної палиці заподіяв останньому закритий уламково-гвинтоподібний перелом середньо-нижньої третини лівого стегна зі зміщенням та кутовою деформацією, що відноситься до ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Після того, як ОСОБА_6 від отриманого тілесного ушкодження впав, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 нанесли потерпілому ОСОБА_6 декілька ударів ногами у взутті по голові, чим заподіяли йому закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, гематому м`яких тканин та садна шкіри обличчя, що є у своїй сукупності легкими тілесними ушкодженнями, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 14 лютого

2017 року апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , який діяв в інтересах засудженого ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 та прокурора залишено без задоволення, а вирок суду від 27 вересня 2016 року без зміни.
Перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, додані до неї копії судових рішень, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та витребуванні матеріалів кримінального провадження, що є підставою, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, для відмови у відкритті провадження.
Висновки суду про винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень та кваліфікація дій засудженого ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 122 КК України та дій засудженого ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 125 КК України у касаційній скарзі прокурора не оспорюються.
Доводи прокурора про невідповідність призначеного засудженим покарання внаслідок м`якості є необґрунтованими, виходячи з наступного.
Згідно зі ст. 65 КК України покарання призначається, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене особі покарання має бути необхідним й достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.
Так, суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , врахував обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, що є середньої і невеликої тяжкості, дані про особи засуджених, які вперше притягуюься до кримінальної відповідальності, мають постійне місце роботи, характеризуються виключно позитивно, кожен з них має на утриманні неповнолітніх дітей. Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , судом не встановлено. У звязку з чим суд дійшов висновку про необхідність і достатність призначення їм покарання в межах санкції статей, але не пов`язаного з позбавленням чи обмеженням волі.
Не погодившись із вироком, прокурором подано апеляційну скаргу, в якій ставилась вимога перед апеляційним судом про скасування вироку суду першої інстанції через невідповідність призначеного засудженим покарання внаслідок мякості та ухвалення нового вироку, яким засудити ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк один рік, ОСОБА_5 засудити за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді арешту на строк шість місяців, мотивуючи тим, що засуджені шкоду не відшкодували, перед потерпілим не вибачилися, у вчиненому не розкаялися.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, доводи прокурора щодо невідповідності призначеного покарання засудженим, ананлогічні наведеним у касаційній скарзі, повною мірою перевірені апеляційним судом, який відмовив у їх задоволенні з наведенням докладних мотивів прийнятого рішення. Крім того, апеляційний суд погодився із правильно врахованою судом першої інстанції позицією засуджених як обраного ними способу захисту від обвинувачення, який сам по собі, у цьому контексті, не може бути обставиною, яка обтяжує покарання.
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та наданої до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд,

ухвалив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 14 лютого 2017 року у кримінальному провадженні щодо засуджених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 відмовити.
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ___________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3