Справа № 161/8775/13-к Провадження №11-кп/773/8/17 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.197-1, ч.3 ст.197-1, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 березня 2017 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

виправданого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 грудня 2013 року, яким -

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , одружений, має на утриманні неповнолітню дитину 2000 року народження, освіта середня-спеціальна, працює приватним підприємцем, несудимий,
виправданий за ч.ч. 1, 3 ст.197-1 КК України за відсутністю у діянні обвинуваченого складу злочину, за ч.ч. 1, 4 ст.358 КК України за недоведеністю вчинення обвинуваченим злочинів.
Вироком вирішено питання про речові докази та судові витрати.

В С Т А Н О В И В
ОСОБА_8 в серпні 2009 року, точна дата досудовим розслідуванням не встановлена, без наявності правовстановлюючих документів самовільно зайняв земельну ділянку житлової та громадської забудови, площею 986,60 квадратних метрів, що знаходиться на АДРЕСА_2 , вартістю 169630 гривень, чим завдав законному володільцю територіальній громаді міста Луцька шкоди на вищевказану суму.
Окрім того, він же, в жовтні 2009 року самовільно розпочав будівництво кафе, проектна документація якого не погоджувалася у встановленому законом порядку, на самовільно зайнятій земельній ділянці біля житлового будинку АДРЕСА_2 , площею 986,60 квадратних метрів, яке закінчив у липні 2011 року.

Згодом, у липні 2011 року ОСОБА_8 вніс у офіційний документ декларацію про готовність об`єкта до експлуатації з метою її подальшого використання завідомо неправдиві відомості про те, що відповідальною особою інженером з технічного нагляду за будівництвом об`єкта є ОСОБА_10 , генеральним підрядником ПП «Простір», виконробом ОСОБА_11 , головним інженером проекту ОСОБА_12 .
Після цього вказана декларація була використана ОСОБА_8 шляхом подання до інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Волинській області та 25 серпня 2011 року затверджено будівлю кафе на АДРЕСА_2 , і введено в експлуатацію, що надало право першому укласти договори про постачання на прийнятий в експлуатацію об`єкт для функціонування ресурсів, зокрема постачання води, газу, тепла, включення даних до державної статистичної звітності та подальшого оформлення права власності на неї.
За цим обвинуваченням вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 грудня 2013 року ОСОБА_8 виправдано за ч.ч. 1, 3 ст. 197-1 КК України за відсутністю у діянні обвинуваченого складу злочину та за ч.ч. 1, 4 ст. 358 КК України за недоведеністю вчинення обвинуваченим злочинів.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що обвинувачення не знайшло свого підтвердження у ході судового слідства. Злочин за ч.1 ст.197-1 КК України є злочином із матеріальним складом, який передбачає заподіяння законному володільцю або власнику значної шкоди, розмір якої не було доведено стороною обвинувачення. Крім того, не встановлено потерпілу особу. Луцька міська рада як власник даної земельної ділянки не зверталася до суду за захистом своїх порушених прав, а у 2012 році внесла та затвердила будівлю кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у детальному плані міста Луцька, що виключає наявність у діях ОСОБА_8 складу злочину самовільного зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику. Також вказано, що відсутні докази, які підтверджували б розміщення будівельного майданчика на самовільно зайнятій земельній ділянці та кримінально-караний факт самовільного зайняття земельної ділянки, що має наслідком відсутність у діях ОСОБА_8 складу злочину самовільного будівництва будівель або споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці, зазначеній у ч.1 ст.197-1 КК України. Стороною обвинувачення не надано доказів, що саме ОСОБА_8 заповнював декларацію про готовність об`єкта до експлуатації. Крім того, надання декларації статусу офіційного документа відбувається після її реєстрації уповноваженим органом, тому на момент її заповнення замовником перша не є офіційним документом, а її підроблення має місце у випадку, коли після реєстрації замовник змінив її зміст шляхом внесення недостовірних даних. Щодо використання вказаної декларації, з вироку суду вбачається, що слідством не здобуто доказів про підроблення ОСОБА_8 офіційного документу, що зумовлює відсутність у його діях використання підробленого документа.
Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор оскаржує його з мотивів незаконності, необґрунтованості та невмотивованості. Просить суд скасувати вирок суду першої інстанції на підставі п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 409 КПК України у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а також неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло безпідставне виправдання обвинуваченого. Вважає, що судом неналежним чином оцінено показання свідків, допитаних у суді, і надано вигляду їм таких, які виправдовують дії обвинуваченого. Звертає увагу на те, що судом першої інстанції проігноровано висновки експертів та спеціалістів, згідно яких ОСОБА_8 порушив правила користування земельною ділянкою. Суд належним чином не дослідив висновок судової будівельно-технічної експертизи від 26.04.2013р. Зокрема, судом він не був оголошений як доказ у судовому засіданні та не надавався для ознайомлення учасникам судового слухання. Окрім того, судом було проігноровано клопотання сторони обвинувачення про допит свідка. Судом не взято до уваги докази того, що подана ОСОБА_8 декларація про готовність об`єкта є офіційним документом. Просить вирок суду першої інстанції скасувати. Провести судове слідство та допитати свідка ОСОБА_13 з приводу обставин вчинених ОСОБА_8 злочинів; судового експерта ОСОБА_14 з приводу проведення судової будівельно-технічної експертизи та дослідити висновок експертизи. Таким чином, прокурор просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним за ч.ч. 1, 3 ст.197-1, ч.ч. 1, 4 ст.358 КК України та призначити йому покарання у відповідності до ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначити остаточне покарання у виді 2 років обмеження волі. Речовий доказ кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », за адресою м.Луцьк, вул.Конякіна, 25б, передати у дохід держави. Самовільно зайняту ділянку за адресою м.Луцьк, вул.Конякіна, 25б, передати територіальній громаді м.Луцька. Стягнути з ОСОБА_8 витрати на проведення експертиз у сумі 3920грн.

У поданому запереченні на апеляційну скаргу захисник виправданого ОСОБА_7 просить вирок Луцького міськрайонного суду від 26.12.2013р. щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення, оскільки вважає, що вирок суду є цілком законним, вмотивованим та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав апеляцію в повному обсязі та у судових дебатах просив призначити ОСОБА_8 покарання за вчинені злочини і звільнити його від покарання у зв`язку із закінченням строків давності, міркування обвинуваченого та захисника, які заперечили доводи апеляційної скарги та просили залишити вирок суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Згідно ст. 94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
В силу ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.
У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
На думку апеляційного суду, вказаних вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції, розглядаючи дане кримінальне провадження, не дотримався.
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_8 не заперечував того факту, що кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » побудоване за межами земельної ділянки наданої йому в оренду, а декларація готовності підписана саме ним.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, органами досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується самовільному зайнятті земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю, у самовільному будівництві будівель або споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці, підробленні офіційного документа, який посвідчується громадянином-підприємцем, що має право посвідчувати такий документ, і який надає права, з метою використання його підроблювачем, та використанні завідомо підробленого документа.
Приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_8 , суд першої інстанції у вироку не проаналізував та не надав належної юридичної оцінки зібраним доказам для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.
Так, маючи в оренді земельну ділянку по АДРЕСА_2 загальною площею 96кв.м. (т.1 а.с.13-14), а також законні підстави для встановлення на цій земельній ділянці кафе (т.1 а.с.34) ОСОБА_8 вийшов за межі наданої йому у користування земельної ділянки та відступив від погодженого органом місцевого самоврядування проекту будівництва. Зокрема, умисел на самовільне зайняття земельної ділянки підтверджується наявними у матеріалах кримінального провадження документами, зокрема проектом будівництва одноповерхового кафе із полегшених конструкцій (т.1 а.с.34). Так, згідно рішення Луцької міської ради від 10.12.2004р. №20/26.35 підприємцю ОСОБА_8 було надано земельну ділянку на умовах договору оренди терміном на 3 роки площею 0,0096 га по АДРЕСА_2 . Рішенням Луцької міської ради від 10.06.2004 року №17/1416 ОСОБА_8 дозволено облаштувати на відведеній земельній ділянці літнє кафе (т.1 а.с.191-194). 14.04.2005р. укладений договір оренди землі за вищевказаною адресою та зареєстровано в установленому законом порядку. Пізніше рішенням Луцької міської ради від 18.06.2008р. №28/62 підприємцю ОСОБА_8 продовжено договір оренди землі на новий термін 5 років по АДРЕСА_2 , загальною площею 0,0096 га для облаштування того ж літнього кафе. 01.07.2008р. було укладено договір оренди землі, який зареєстровано у ВРФ ДП «Центр ДЗК» 11.07.2008 року за №75. 21.08.2008р. рішенням виконавчого комітету за №579-3 дозволено зазначеному підприємцю провести будівництво кафе та присвоєно вказаному об`єкту поштову адресу АДРЕСА_2 , а інспекцією ДАДК 08.10.2009р. №1794 виданий дозвіл на виконання будівельних робіт з будівництва кафе, відповідно до проектної документації, узгодженої та зареєстрованої у встановленому законом порядку.

Звертає при цьому апеляційний суд увагу на наявний в матеріалах справи документ відповідний акт Луцької міської ради про установлення меж земельної ділянки в натурі від 02.07.2008р. (т.1 а.с.69) за адресою АДРЕСА_2 , належної ОСОБА_8 на умовах договору оренди земельної ділянки для будівництва літнього кафе, в якому чітко інженером-землевпорядником ПП «Луцькземресурс» ОСОБА_15 визначені межі земельної ділянки для будівництва.

Тобто, починаючи будівельні роботи ОСОБА_8 усвідомлював, що фактично зайняв не ту земельну ділянку, яка була виділена йому в натурі для будівництва кафе, а значно більшу, що в подальшому відображено було у відповідних документах перевірок.

Так, актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 12 жовтня 2011 року, інспектором Управління з контролю за використанням та охороною земель ГУД у Волинській області ОСОБА_16 (т.1 а.с.89) засвідчено, що ОСОБА_8 при будівництві кафе зайняв земельну ділянку по АДРЕСА_2 , в сторону житлового масиву вулиці Кравчука. При проведенні контрольних обмірів земельної ділянки мірною стрічкою було встановлено, що загальна площа ділянки на якій побудовано кафе та зроблено благоустрій території орієнтовно становить 0,1050 га.

Окрім цього, дані факти підтверджуються топографо-геодезичною зйомкою, виготовленою КП «Луцькмістобуд» за результатами проведеної перевірки. Відповідно до зазначеної зйомки встановлено, що кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » розміщено не на земельній ділянці, що надавалась в оренду підприємцю ОСОБА_8 .

Залишено поза увагою суду першої інстанції той факт, що ОСОБА_8 при фактичному зведенні кафе використав недостовірну проектну документацію, про що свідчить проект будівництва виконавчого комітету Луцької міської ради, наявний у матеріалах справи (т.1 а.с.142-195). Даний проект не відповідає фактично зведеній будівлі.

Доводи прокурора про те, що ОСОБА_8 незаконно заволодів земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_2 , та провів на ній незаконне будівництво, підтверджується висновком будівельно-технічної експертизи Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз №7449-7456 від 26.04.2013р. та показаннями експерта ОСОБА_17 , яка повністю підтвердила зазначені висновки експертизи в суді апеляційної інстанції.

Так, під час проведення слідчих дій спеціалістами Волинського інституту землеустрою за допомогою електронного тахеометра NIKON NPR332 та координат земельної ділянки, яка надавалась підприємцю ОСОБА_8 в оренду, винесено в натуру межі орендованої ділянки. З плану земельної ділянки, складеному спеціалістами вказаного інституту вбачається, що площа земельної ділянки під об`єктом нерухомості будівлею « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та прилеглої до нього території, розташованої за адресою АДРЕСА_2 складає 869,60кв.м., в тому числі під будівлею кафе 221,40 кв.м., під прилеглою до нього територією 675,20 кв.м.

Разом з тим, згідно робочого проекту кафе, виконаного ТзОВ «Лотекс», об`єктом будівництва було передбачено одноповерхова будівля, прямокутної форми з розмірами в осях 16,0м. на 6,5м. Основні техніко-економічні показники: площа забудови 113,40 кв.м., будівельний об`єм 396,9 кв.м., загальна площа 98,5 кв.м.

Згідно технічного паспорта на будівлю кафе виготовленого Волинським ОБТІ, існуюча будівля має наступні показники площа забудови 163,38 кв.м., загальна площа 242,6 кв.м..

При проведенні візуального обстеження існуючої будівлі кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » встановлено, що будівля кафе двоповерхова, а тому план існуючої будівлі не відповідає проектній.

При співставленні ж робочого проекту з існуючою будівлею кафе встановлено, що існуюча будівля не відповідає робочому проекту, виготовленому в ТзОВ «Лотекс».

З вищевикладеного слідує, що будівля кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », яка в даний час розташована за адресою АДРЕСА_2 , не відповідає проектній документації погодженої Департаментом містобудування та архітектури Луцької міської ради у 2009 році.

Щодо зміщення кафе, то такий факт ОСОБА_8 не заперечував та вказував, що оскільки під земельною ділянкою, наданій йому в оренду пролягало ряд інженерних мереж та комунікацій, які не були внесені на план забудови міста.

Окрім цього, судом неправильно трактовано відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України, з посиланням на те, що ОСОБА_8 уже був притягнутий до адміністративної відповідальності за фактом самовільного зайняття земельної ділянки.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_8 притягнутий Держземінспекцією у Волинській області до адміністративної відповідальності за самовільне зайняття лише 70 кв.м. за зміщення межі ділянки, а фактично, після проведення замірів із застосуванням спеціальної техніки під час проведення огляду місця події, який проводився за участю спеціалістів Волинського інституту землеустрою, виявлено факт не заміщення межі, а самовільного зайняття іншої земельної ділянки площею 869,6кв.м, вартістю 169630 грн., що є істотною шкодою та утворює склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України.

Згідно КК України, самовільне зайняття земельної ділянки - це фактичне заволодіння земельною ділянкою або її частиною, вчинене особою якій ця ділянка у встановленому законом порядку не надавалась у володіння і користування. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 фактично здійснив будівництво на ділянці, яка не надавалась йому у користування, а тому його дії згідно чинного КК України повинні кваліфікуватись як самовільне зайняття земельної ділянки.

Згідно проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки підприємцю ОСОБА_8 для обслуговування літнього кафе по АДРЕСА_2 , земельна ділянка, яка надавалась у оренду має розміри будівлі в плані 16,0м. на 6,0м. та розташована на віддалі 10 метрів від краю вул.Конякіна; генерального плану, виданого ТзОВ «Лотекс», розміри будівлі в плані складають 16,0м на 6,5 м., саме розташування будівлі зміщено від

АДРЕСА_3 вищевикладеного слідує, що існуюча будівля кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » розташована на віддалі до 3 метрів від земельної ділянки, відведеній ОСОБА_8 в оренду для обслуговування літнього кафе.

Висновок суду першої інстанції про відсутність у діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України апеляційний суд вважає таким, що не заслуговує на увагу, оскільки факт самовільного зайняття земельної ділянки підтверджено самим обвинуваченим під час його допиту у суді. Окрім цього, зайняття земельної ділянки як злочин може полягати у різноманітних його діях, однією з яких є огородження ділянки, розміщення товарів, техніки та будівельних матеріалів.

Об`єктом злочину, що полягає у самовільному будівництві будівель або споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці, є встановлений законодавством порядок будівництва на земельних ділянках відповідних об`єктів (будівель та споруд).
Таке самовільне будівництво полягає у веденні на самовільно зайнятій земельній ділянці без належного дозволу будівельних робіт та виконанні монтажних робіт зі спорудження нового об`єкта будівлі чи споруди.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, самовільне будівництво ОСОБА_8 кафе на самовільно зайнятій земельній ділянці біля житлового будинку АДРЕСА_2 , полягало в огородженні земельної ділянки, розміщенні товарів, техніки та будівельних матеріалів.
Факт самовільного будівництва вказаного кафе підтверджується показаннями самого ОСОБА_8 під час його допиту в суді апеляційної інстанції, який визнав, що кафе збудував на іншій земельній ділянці, оскільки на виділеній побудова його неможлива із-за комунікаційних мереж.
Разом з тим, склад даного злочину наявний незалежно від розміру шкоди, завданої законному володільцю або власнику.
У диспозиції вказаної статті самовільне будівництво будівель або споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці, зазначеній у частині першій цієї статті, означає, що самовільно зайнята земельна ділянка є місцем самовільного будівництва та не належить до земель, визначених частиною другою цієї статті.
Таким чином, зі змісту вказаної кримінально-правової норми випливає, що злочином визнається самовільне будівництво будівлі (споруди) не лише за умови, що самовільне зайняття земельної ділянки заподіяло значну шкоду.
З огляду на вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що у діях ОСОБА_8 наявний склад злочину, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, а саме самовільне будівництво будівель або споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці, зазначеній у частині першій цієї статті.
Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні даного злочину підтверджується матеріалами кримінального провадження. Зокрема, рішенням Луцької міської ради № 28/62 від 19.06.2009 року продовжено договір оренди земельної ділянки для обслуговування літнього кафе на 5 років. Згідно технічної документації, зокрема робочого проекту, дане кафе має бути збудоване з полегшених конструкцій, оскільки розміщене на земельній ділянці, де проходять комунікаційні мережі, і в разі доступу до них, даний об`єкт можна було демонтувати. Хоча ОСОБА_8 збудовано капітальну будову на земельній ділянці зовсім іншій, яка не була відведена йому для цих цілей.
Внесення до детального плану території 40-Ж-2 у м.Луцьку будівлі кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » не спростовує доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні самовільного будівництва.
Матеріалами провадження стверджується, що датою реєстрації права власності ОСОБА_18 та ОСОБА_19 на вказане кафе є 17.06.2011р., а згідно рішення Луцької міської ради № 38/34 від 27.02.13р. проект корегування детального плану території 40-Ж-2 у м.Луцьку, у якому вказана будівля « ІНФОРМАЦІЯ_2 », затверджена вже після передачі об`єкта нерухомості ОСОБА_8 іншим власникам.
Апеляційний суд погоджується з доводами прокурора, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги, що саме ОСОБА_8 підписував і подавав декларацію про готовність об`єкта до експлуатації в інспекцію Державного архітектурно-будівельного контролю у Волинській області. Це стверджується поясненнями самого ОСОБА_8 , даними в суді апеляційної інстанції, який не заперечував вказані обставини.
Згідно примітки до ст. 358 КК України під офіційним документом слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, що спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.
Така характеристика предмета злочину, як надання прав або звільнення від обов`язків означає, що документами визнаються письмові акти, які посвідчують наявність юридично значимих фактів і джерелом походження яких є особа, яка має право видавати чи посвідчувати відповідні документи.
Об`єктивною стороною даного злочину є підроблення документа з метою використання його як самим підроблювачем, так і іншою особою, в тому числі внесення у документ неправдивих відомостей.
Як вбачається з декларації про готовність об`єкта до експлуатації, вона містила інформацію, що технічний нагляд за будівництвом здійснював ОСОБА_10 , генеральним підрядником об`єкта був ПП «Простір», будівельні роботи виконував ОСОБА_11 , а головним інженером проекту була ОСОБА_12 Декларація засвідчувала подію завершення будівництва об`єкта та була підставою для введення кафе в експлуатацію.
Не заслуговують на увагу обґрунтування суду першої інстанції про те, що декларація про готовність об`єкта до експлуатації набуває статусу офіційного документа після її реєстрації, а її підроблення має місце тоді, коли замовник змінив її зміст шляхом часткового внесення недостовірних даних.
Вказаний злочин вважається закінченим з моменту підроблення офіційного документа, тобто внесення у нього неправдивих відомостей, а його використання з моменту пред`явлення (надання) підробленого документа, незалежно від того, чи вдалося винному досягнути поставленої мети.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 вніс у декларацію про готовність об`єкта до експлуатації з метою її подальшого використання завідомо неправдиві відомості та використав підроблений ним документ, надавши його на затвердження в інспекцію Державного архітектурно-будівельного контролю у Волинській області, в результаті чого кафе на вул. Конякіна, 25Б, у місті Луцьку, було введено в експлуатацію.
У суді апеляційної інстанції свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , хоч і підтвердили свою причетність до розробки технічної та проектної документації на будівництво кафе, проте ствердили, що фактично не здійснювали технічного та авторського нагляду за будівництвом вказаного об`єкту.
Крім того, ОСОБА_8 знав про те, що самовільно збудоване ним кафе знаходиться на самовільно зайнятій земельній ділянці, і не зважаючи на це, з метою введення його в експлуатацію завідомо підробляв декларацію і використав її, надавши на затвердження.
На думку апеляційного суду, декларація є офіційним документом, оскільки складена з дотриманням визначених законом форм та містить передбачені законом реквізити.
Таким чином, враховуючи зібрані у кримінальному провадженні докази у їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку, що у діях ОСОБА_8 наявний склад злочинів, передбачених ч.ч. 1, 3 ст.197-1, ч.ч. 1, 4 ст.358 КК України, а саме самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю, самовільне будівництво будівлі на самовільно зайнятій земельній ділянці, зазначеній у частині першій цієї статті, підроблення офіційного документа, який посвідчується громадянином-підприємцем, що має право посвідчувати такі документи, і який надає права з метою його використання підроблювачем та використання завідомо підробленого документа.
За таких обставин, вирок суду першої інстанції не можна визнати законним та обґрунтованим у зв`язку з чим, апеляційний суд частково задовольняє апеляційну скаргу прокурора, скасовує вирок суду першої інстанції та постановляє при цьому новий вирок.
Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, ст.439 КПК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні ОСОБА_20 покарання апеляційний суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, що належать до категорії злочинів невеликої тяжкості, особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, на утриманні має неповнолітню дитину.
Звертає апеляційний суд увагу і на той факт, що з моменту вчинення даних злочинів пройшов значний час і даних про протиправну поведінку ОСОБА_8 після вчинення інкримінованих злочинів в суду немає.
Обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, апеляційний суд не вбачає.
Злочини, передбачені ч.ч. 1, 3 ст.197-1 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , скоєно останнім у серпні та жовтні 2009 року, а за ч.ч. 1, 4 ст. 358 КК України у липні 2011 року, ці злочини є невеликої тяжкості і не такими, що переривають строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, тому ОСОБА_8 підлягає звільненню від покарання у зв`язку із закінченням строків давності на підставі п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України.
Вирішуючи питання про судові витрати та речові докази апеляційний суд виходить з наступного.
Оскільки витрати за проведення будівельно-технічної експертизи в сумі 3920 гривень є документально підтвердженими, тому їх необхідно стягнути з ОСОБА_8 , як це передбачено ч.2 ст.124 КПК України.
Документальні речові докази необхідно залишити в матеріалах кримінального провадження.
Апеляційний суд приходить до висновку, що самовільно зайняту земельну ділянку біля житлового будинку АДРЕСА_2 , необхідно залишити у власності територіальної громади міста Луцька, а будівлю кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_2 , залишити за ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , оскільки за ними зареєстрована дана нерухомість.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 411, 413, 420 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.
Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 грудня 2013 року щодо ОСОБА_8 скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 1, 3 ст.197-1, ч.ч. 1, 4 ст.358 КК України, та призначити покарання:
за ч.1 ст.197-1 КК України у вигляді штрафу у розмірі двісті неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень;
за ч.3 ст.197-1 КК України у вигляді штрафу у розмірі триста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) гривень;
за ч.1 ст.358 КК України у вигляді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одну тисячу сімсот) гривень;
за ч.4 ст.358 КК України у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
На підставі п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_8 від призначеного кримінального покарання, передбаченого ч.ч. 1, 3 ст.197-1, ч.ч. 1, 4 ст.358 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Стягнути з ОСОБА_8 3920 (три тисячі дев`ятсот двадцять) гривень судових витрат, пов`язаних із залученням експерта.
Документальні речові докази залишити в матеріалах кримінального провадження.
Речові докази самовільно зайняту земельну ділянку біля житлового будинку АДРЕСА_2 , залишити у власності територіальної громади міста Луцька.
Будівлю кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », за адресою: АДРЕСА_2 , залишити за власниками ОСОБА_18 та ОСОБА_19 .
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий

Судді