Справа № 380/1592/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/462/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 5 17.05.2017

УХВАЛА
Іменем України
17 травня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та прокурора Тетіївського відділу Білоцерківської місцевої прокуратури на вирок Тетіївського районного суду Київської області від 15 лютого 2017 року, -

в с т а н о в и л а:
Вироком Тетіївського районного суду Київської області від 15 лютого 2017 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , маючого середню освіту, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

засуджено за ч.1 ст.122 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік;

на підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 1 рік;

на підставі ст.76 КК України на ОСОБА_7 покладено обов`язок повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;

цивільний позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 3 251 грн. та 5 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до вироку, 31.08.2016, близько 19 години, ОСОБА_7 , перебуваючи на пасовищі біля «Лисої Гори», що знаходиться неподалік вул. Якіра в с. Кашперівка Тетіївського району Київської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_9 , умисно наніс не менше одного удару рукою в область обличчя останнього, чим спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, перелому лобного відростка верхньої щелепи з права з переходом на нижній медіальний край, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

В апеляційній скарзі захисника указано на незаконність вироку у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтуванні своїх вимог указав на те, що відповідно до показань ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та малолітнього ОСОБА_11 , ОСОБА_9 наносив удари ОСОБА_7 різкою по обличчю. Дані показання, на думку захисника повністю спростовують показання потерпілого ОСОБА_9 у цій частині та ставлять їх під сумнів, як беззаперечний доказ вини ОСОБА_7 . Звернув увагу на те, що ОСОБА_9 сам спровокував конфлікт, першим наніс удар палицею по обличчю ОСОБА_7 що давало останньому підстави сприймати загрозу як реальну та оборонятися від таких дій. Вважав, що ОСОБА_7 діяв в межах необхідної оборони що виключає його відповідальність за спричинені тілесні ушкодження. Просив вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку із відсутністю в діянні обвинуваченого складу злочину.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину та правильності кваліфікації його дій, вважав вирок незаконним у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування доводів скарги указав на те, що суд, покладаючи на засудженого ОСОБА_7 обов`язок, передбачений п.3 ч.1 ст. 76 КК України, застосував норму закону, яка втратила чинність 08.10.2016, тим самим застосував закон, який не підлягав застосуванню. Просив вирок змінити зазначивши в резолютивній його частині: «згідно із п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання». В іншій частині вирок залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:
обвинуваченого, який апеляційну скаргу захисника підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити, заперечував проти апеляційної скарги прокурора;
прокурора, який апеляційну скаргу прокурора підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого вважав необґрунтованою, просив залишити її без задоволення;
вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення, а апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення виходячи із наступного.
Доводи апеляційної скарги щодо неналежної оцінки зібраних у справі доказів, наявності суперечностей у доказах прийнятих судом і як наслідок цього, щодо хибності висновків суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, не ґрунтуються на матеріалах провадження.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину за обставин, наведених у вироку, стверджується зібраними у справі доказами, серед яких: показання потерпілого ОСОБА_9 , відповідно до яких, обвинувачений спричинив йому тілесні ушкодження за обставин, викладених у вироку; показання свідка ОСОБА_10 , відповідно до яких, конфлікт між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 спровокував ОСОБА_9 , який словесно ображав бабусю ОСОБА_7 . Також пояснив, що ОСОБА_9 вдарив ОСОБА_7 різкою по обличчю на що останній наніс удар рукою в обличчя ОСОБА_9 ; показання малолітнього свідка ОСОБА_11 , відповідно до яких, ОСОБА_7 бив долонями по обличчю його дідуся ОСОБА_9 ; показання експерта ОСОБА_12 , відповідно до яких, тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_13 були нанесені лише у вертикальному положенні людини; висновок експерта про те, що у потерпілого ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості; протоколи проведення слідчого експерименту та відеозйомкою до них, відповідно до яких, 31.08.2016, близько 19 години в с. Кашперівка на сільському пасовищі між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 відбувся конфлікт, в ході якого ОСОБА_7 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_9 ; інші докази. Дослідивши указані докази, проаналізувавши їх та давши їм належну юридичну оцінку, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину. Колегія суддів звертає увагу на те, що указані докази не містять суперечностей та узгоджуються між собою, у зв`язку із чим, судом першої інстанції зроблений обґрунтований висновок про можливість прийняття цих доказів.

Колегія суддів вважає, що у кримінальному провадженні зібрана достатня кількість достовірних, належних та допустимих доказів, які вказують на доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину. Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.122 КК України є правильною.

На думку колегії суддів, необґрунтованими є доводи апеляційної скарги захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_7 діяв в межах необхідної оборони, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження. Із урахуванням поведінки винного та потерпілого, що передувала події кримінального правопорушення, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_7 наніс потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин. При цьому, матеріали кримінального провадження не містять будь-яких даних про те, що ОСОБА_7 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_9 з метою відвернення чи припинення суспільно небезпечного посягання останнього. Окрім цього, матеріали кримінального провадження не містять також і даних про те, що ОСОБА_7 діяв у стані уявної оборони.

Наведене, свідчить про необґрунтованість апеляційної скарги захисника.

Поряд із цим, доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при ухваленні вироку від 15.02.2017 щодо ОСОБА_7 , знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, суд, ухваливши рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного вироком покарання з випробуванням, поклав на останнього обов`язки, передбачені п.3 ч.1 ст.76 КК України в редакції Закону, яка втратила чинність з 08.10.2016, чим застосував закон, який не підлягав застосуванню.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни вироку в частині застосування ст. 76 КК України та приведення його у відповідність до вимог закону у цій частині.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу захисника - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Тетіївського районного суду Київської області від 15 лютого 2017 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині застосування ст.76 КК України.

На підставі ч.1 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

1)періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині вирок Тетіївського районного суду Київської області від 15 лютого 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4