Номер провадження: 11-сс/785/1172/17
Номер справи місцевого суду: 522/8916/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.07.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

адвоката - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 16.05.2017 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0001338 від 15.05.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, -

встановив:
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , погоджене Прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_11 , про арешт майна в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001338 від 15.05.2017 року, та накладений арешт на майно, вилучене 15.05.2017 року в ході проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , а саме - два предмета циліндричної форми світло-коричневого кольору, один з яких з чорною смугою, а інший з чорною літерою "Б"; один предмет циліндричної форми з пояснювальним написом "Кольоровий дим Арт №SM 03 Клас2"; рушницю чорного кольору з написом "Model 38 12 GA Maverick by Mossberg MV02305X"; п`ять патронів у пластиковому корпусі з позначенням 12, два ключа від дверей.

Ухвала мотивована тим, що вказане майно відповідає критеріям, встановленим ст.98 КПК України, оскільки могло зберегти на собі сліди злочину або використовуватись для вчинення кримінального правопорушення, тому може бути використане як доказ у кримінальному провадженні.

На дану ухвалу адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що вважає ухвалу незаконною, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого.

В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги представник вказує, що вилучене майно не має жодного відношення до кримінального провадження, ОСОБА_9 володіє зброєю на законних підставах, оскільки має усі необхідні дозвільні документи, а слідчий суддя дійшов передчасного висновку про відповідність вилученого майна критеріям, встановленим ст.98 КПК України.

На думку адвоката, слідчий суддя не навів в ухвалі правову підставу для арешту майна, а також не зазначив порядок виконання ухвали та інформування зацікавлених осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ представника ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив залишити оскаржувану ухвалу без змін; дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновків про таке.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною першою статті 172 КПК України встановлено, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З матеріалів провадження вбачається, що прокурором під час складання вищевказаного клопотання та слідчим суддею під час його розгляду цілком дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Зокрема, прокурором при складанні клопотання про накладення арешту на майно дотримані вимоги ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні зазначені усі необхідні відомості про майно, на яке належить накласти арешт, підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що досудове розслідування здійснюється щодо конфлікту, що мав місце біля нежитлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого з боку осіб, які порушували громадський порядок, надходили погрози застосування зброї. Зброя, набої до неї та інше майно, на які було накладено арешт, були вилучені в ході обшуку зазначеного нежитлового приміщення, що дає суду обґрунтовані підстави вважати, що вказане майно може мати відношення до кримінального правопорушення, а саме - бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення та зберегти його сліди, тобто відповідати критеріям, встановленим ст.98 КПК України.

Доводи апеляційної скарги адвоката щодо того, що зброя не відноситься до матеріалів кримінального провадження, оскільки її власник не є підозрюваним у кримінальному провадженні, апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки згідно з положеннями ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про необґрунтованість апеляційної скарги, у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 16.05.2017 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , погоджене Прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_11 , про арешт майна в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001338 від 15.05.2017 року, та накладений арешт на майно, вилучене 15.05.2017 року в ході проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , а саме - два предмета циліндричної форми світло-коричневого кольору, один з яких з чорною смугою, а інший з чорною літерою "Б"; один предмет циліндричної форми з пояснювальним написом "Кольоровий дим Арт №SM 03 Клас2"; рушницю чорного кольору з написом "Model 38 12 GA Maverick by Mossberg MV02305X"; п`ять патронів у пластиковому корпусі з позначенням 12, два ключа від дверей, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4