Справа № 364/272/17
Провадження № 1-кп/364/22/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.04.2017 р. Володарський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Володарського районного суду Київської області в смт Володарка Київської області за обвинувальним актом кримінальне провадження, внесене 15.01.2017 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000017, по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Покровка Інжавинського району Тамбовської області, Російська Федерація, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимого: вироком Вінницького обласного суду Київської області від 22.01.1996 р. за частиною першою статті 142, частиною четвертою статті 117, частиною другою статті 118 Кримінального кодексу України (в редакції 1960 року) до 15 років позбавлення волі з додатковим покаранням у виді конфіскації майна, 17.08.2010 р. звільнений з Бердичівської виправної колонії № 70 у зв`язку з відбуттям строку покарання,

у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 185 Кримінального кодексу України (далі КК України),

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи раніше судимим вироком Вінницького обласного суду Київської області від 22.01.1996 р. за частиною першою статті 142, частиною четвертою статті 117, частиною другою статті 118 Кримінального кодексу України (в редакції 1960 року) до 15 років позбавлення волі з додатковим покаранням у виді конфіскації майна, 17.08.2010 р. звільнений з Бердичівської виправної колонії № 70 у зв`язку з відбуттям строку покарання, на шлях виправлення не став і повторно в ніч з 14.01.2017 р. на 15.01.2017 р. близько 03:00 год., перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , впевнившись в тому, що присутні у зазначеному будинку відпочивають, а саме: потерпілі ОСОБА_5 і його невістка ОСОБА_6 , та ніхто з останніх його не бачить, умисно з корисливих мотивів, усвідомлюючи, що посягає на чужу власність та таємно вилучає чуже майно, на яке він не має ніякого права, передбачаючи спричинення матеріальної шкоди власникові, викрав з будинку бувші у використанні такі речі: мобільний телефон марки «Nokia C2-03» чорного кольору із зарядним пристроєм до нього; чоловічу зимову куртку; чоловічі зимові чоботи; жіночі зимові чоботи; чоловічі окулярі; грошові кошти в сумі 1 600 грн. 00 коп.

Після цього ОСОБА_4 викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Згідно з висновком судової товарознавчої експертизи від 26.01.2017 р. ринкова вартість за станом на 15.01.2017 р. бувших у використанні:

мобільного телефону марки «Nokia C2-03» із зарядним пристроєм до нього становить 418 грн. 00 коп.;

куртки чоловічої зимової 765 грн. 00 коп.;

чобіт чоловічих зимових 585 грн. 00 коп.;

чобіт жіночих зимових (по коліна) 585 грн. 00 коп.;

окулярів чоловічих 110 грн. 00 коп.

Зазначеними діями обвинувачений ОСОБА_4 завдав потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 1 878 грн. 00 коп., потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 2 185 грн. 00 коп.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого частиною другою статті 185 КК України, за обставин, правильно, на його думку, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, фактичні обставини справи і зібрані по ній докази не заперечує, не оспорює, у вчиненні злочину щиро розкаюється та дуже шкодує, що вчинив цей злочин.

По суті обвинувачення та заданих запитань ОСОБА_4 пояснив, що проживав у потерпілих за адресою: АДРЕСА_1 , та, дійсно, в ніч з 14.01.2017 р. на 15.01.2017 р. близько 03:00 год., перебуваючи за названим місцем проживання, впевнившись у тому, що присутні у цьому будинку відпочивають, а саме: потерпілі ОСОБА_5 та його невістка ОСОБА_6 , ніхто з них його не бачить, умисно з корисливих мотивів, усвідомлюючи, що посягає на чужу власність та таємно вилучає чуже майно, на яке він не має ніякого права, передбачаючи спричинення матеріальної шкоди власникам, викрав з будинку бувші у використанні речі, а саме: мобільний телефон марки «Nokia C2-03» чорного кольору із зарядним пристроєм до нього, чоловічу зимову куртку, чоловічі та жіночі зимові чоботи, чоловічі окулярі і грошові кошти в сумі 1 600 грн. 00 коп. Після цього викраденим майном розпорядився на власний розсуд: викрадені чоловічі речі надягнув на себе, узяв згаданий телефон із зарядним пристроєм і окуляри, жіночі чоботи та гроші в сумі 1 600 грн., поїхав до міста Києва, потім до міста Борисполя Київської області, жіночі зимові чоботи продав, усі гроші витратив, інші речі повернув згодом потерпілому ОСОБА_5 .

Обвинувачений також вказав, що став на шлях виправлення, просив суд надати йому можливість виправитись та не позбавляти його волі, залишивши в умовах суспільства.

Потерпілі в судове засідання не з`явилися, про місце, дату і час розгляду кримінального провадження належним чином повідомлені. Потерпіла ОСОБА_6 направила на адресу суду письмову заяву, якою просила суд розгляд кримінального провадження проводити без її участі (а.к.п. 22). Причини неприбуття потерпілий ОСОБА_5 суду не повідомляв. Цивільні позови потерпілі не заявляли.
Суд, заслухавши думку присутніх учасників судового провадження, та враховуючи, що згідно з пунктом 2 частини третьої статті 56 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) участь потерпілого в судовому провадженні є його правом, визнав відповідно до статті 325 КПК України за можливе у даному кримінальному провадженні з`ясувати всі обставини справи під час судового розгляду за відсутності потерпілих та вирішив проводити судовий розгляд без потерпілих ОСОБА_5 і ОСОБА_6 .

Надані в судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_4 показання є логічними і послідовними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та щирості його позицій.

Беручи до уваги, що обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, ствердив обставини, викладені в обвинувальному акті, з`ясувавши що він правильно розуміє зміст фактичних обставин кримінального провадження, що немає сумнівів у добровільності і щирості його позицій, роз`яснивши, що в такому випадку він буде позбавлений права оскаржити визнані ним обставини в апеляційному порядку, та заслухавши думку учасників судового розгляду, суд згідно з частиною третьою статті 349 КПК України визнав недоцільним досліджувати докази стосовно обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

Зважаючи на викладене та даючи правову оцінку діям обвинуваченого, суд вважає доведеним вчинення ОСОБА_4 таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно, та кваліфікує такі дії за частиною другою статті 185 КК України.

При цьому судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше був судимий вироком Вінницького обласного суду Київської області від 22.01.1996 р., зокрема, за частиною першою статті 142 («Розбій») Кримінального кодексу України (в редакції 1960 року), що утворює повторність (пункт 17 розділу II Прикінцевих та перехідних положень КК України, пункт 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 р. № 7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки»).

Питання про призначення обвинуваченому покарання суд вирішує, керуючись вимогами статей 65-67 КК України, роз`ясненнями, викладеними в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з подальшими змінами), виходячи із принципів законності, справедливості, обґрунтованості й індивідуалізації покарання, враховуючи характер суспільної небезпечності і ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Досліджуючи дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , судом встановлено, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Покровка Інжавинського району Тамбовської області, Російська Федерація, раніше судимий, 17.08.2010 р. звільнений з Бердичівської виправної колонії № 70 у зв`язку з відбуттям строку покарання, призначеного йому вироком Вінницького обласного суду Київської області від 22.01.1996 р. за частиною першою статті 142, частиною четвертою статті 117, частиною другою статті 118 Кримінального кодексу України (в редакції 1960 року), цим вироком був засуджений до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна та визнаний особливо небезпечним рецидивістом, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем реєстрації з вересня 2015 року

не проживає, за характеристикою, наданою 02.02.2017 р. Рудосільською сільською радою, обвинувачений за період проживання в цьому селі в побуті та громадських місцях поводив себе добре, шкідливих звичок не мав, спиртними напоями не зловживав, допомагав співмешканці вести підсобне господарство, скарг на його поведінку від жителів села та сусідів не надходило, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, з обліку військовозобов`язаних знятий по досягненню граничного віку.

Враховуючи, що ОСОБА_4 раніше судимий вироком Вінницького обласного суду Київської області від 22.01.1996 р., зокрема, за частиною четвертою статті 117, частиною другою статті 118 Кримінального кодексу України (в редакції 1960 року), суд вважає, що органами досудового розслідування правильно віднесено рецидив злочинів до обставин, що згідно з пунктом 1 частини першої статті 67 КК України обтяжують покарання (стаття 34, пункт 17 розділу II Прикінцевих та перехідних положень КК України, пункти 15, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 р. № 7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки»).

До обставин, що згідно зі статтею 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Враховуючи усе викладене та беручи до уваги, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, суд дійшов до таких висновків.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 суд враховує наявність однієї обставини, що обтяжує йому покарання рецидив злочинів, наявність двох обставин, що пом`якшують йому покарання щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину, бере до уваги особу винного, який повністю визнав свою вину, дав суду правдиві та послідовні покази, щиро розкаювався у вчиненому, своєю поведінкою та способом життя стверджує, що він може і бажає стати на шлях виправлення.
Зважаючи на наведене та частково враховуючи позицію прокурора, висловлену ним у судовому засіданні, суд дійшов висновку про доцільність призначення ОСОБА_4 покарання у виді арешту в межах строку передбаченого санкцією, частини другої статті 185 КК України.
На переконання суду, таке покарання обвинуваченому ОСОБА_4 буде достатнім для його виправлення, а також для запобігання вчинення ним нових злочинів.

Крім того, зважаючи, що питання щодо обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили прокурором перед судом не порушувалося, з учасниками процесу не обговорювалось, а також враховуючи, що обвинувачений не становить собою суспільної

небезпеки і не ухилявся від викликів до суду, суд за таких обставин вважає, що до набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому обирати не доцільно.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати, в тому числі на проведення судової товарознавчої експертизи, у кримінальному провадженні відсутні.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог статті 100 КПК України.

Керуючись частиною другою статті 185 КК України, статтями 100, 369-371, 373, 374, 392, 393, частиною другою статті 394, статтями 395, 532 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 185 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді арешту строком на4 (чотири) місяці.

Речові докази у кримінальному провадженні, внесеному 15.01.2017 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000017, а саме:

чоловічу куртку зимову, чоловічі зимові чоботи, окуляри чоловічі, мобільний телефон марки «Nokia C2-03» із зарядним пристроєм до нього, які передано на зберігання під розписку потерпілому ОСОБА_5 залишити власникові;

оптичний носій-диск, на якому міститься інформація, вилучена в оператора мобільного зв`язку «МТС», що належить ПрАТ «МТС Україна», який знаходиться при матеріалах кримінального провадження, та оптичний носій-диск, на якому міститься відеозапис проведення слідчого експерименту, який знаходиться при матеріалах кримінального провадження, залишити при матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_4 , не обирати.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому ОСОБА_4 , прокурору ОСОБА_3 та надіслати потерпілим ОСОБА_5 і ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Володарський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Згідно з частиною другою статті 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1