В И Р О К
іменем України
"13" січня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , за участі прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_10 , представника потерпілого ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_13 , розглянувши в залі суду в м. Києві у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000478 від 27 лютого 2015 року, відносно:
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей 2008 та 2012 року народження, працюючого інженером в ПАТ «Укрпласт», зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_13 26 лютого 2015 року, приблизно о 23 год. 16 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння знаходився на платформі станції метро «Лівобережна» КП «Київський метрополітен», де у нього виник словесний конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з потерпілим ОСОБА_10 . Під час цього, у ОСОБА_13 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень. ОСОБА_13 дістав зі своєї сумочки розкладний ніж та почав тримати його у правій руці, після чого умисно наніс ОСОБА_10 один удар в область черева, чим спричинив проникаюче колото-різане поранення черевної порожнини з пошкодженням великого сальника, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.
26.02.2015 року потерпілий ОСОБА_10 був доставлений до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги.
Згідно висновку експерта №688/Е від 02.04.2015 року, у ОСОБА_10 проникаюче колото-різане поранення живота: рана на передній черевній стінці справа в мегогастральній ділянці (на відстані 5 см від пупка), від якої проходить рановий канал, направлений ззовні досередини, по ходу якого ушкоджуються м`які тканини з пораненням великого чепця (сальника з явищами внутрішньочеревної кровотечі гемоперитонеум ( наявність у черевній порожнині крові).
Відповідно п. 2.1.3 «к» «Правил», зазначене тілесне ушкодження, відноситься до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя).
Характер та морфологія виявленого ушкодження свідчить про те, що воно утворилось внаслідок однократної травматичної дії гострого предмету, якому притаманні колюче-ріжучі властивості (по типу клинка ножа), за давністю можуть відповідати вказаному терміну, тобто 26 лютого 2015 року.
Суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Вказаних висновків суд дійшов провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_13 вину свою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України визнав частково та показав, що 26 лютого 2015 року з трьома колегами по роботі випили коньяк та пішли на футбол. Після чого вони пішки пішли до ст. м. Хрещатик, зайшли до ресторану «Макдональдс», випили по чашці кави, потім зайшли на станції метро «Хрещатик», щоб доїхати до станції метро «Лівобережна» та поїхати по домівкам. Рухаючись зі станції метро «Гідропарк» до станції метро «Лівобережна» ОСОБА_14 стояв спиною до виходу, за ним ще стояло два чоловіки, а він був до нього обличчям та тримався правою рукою за поручень. Як тільки поїзд від`їхав між нами проходила жінка до виходу та почала штовхатися, на що ОСОБА_14 зробив їй зауваження. Після цього позаду хлопець, дуже високий, в грубій формі почав казати ОСОБА_14 , що вона йому в матері годиться, а він на неї виражається. Він втрутився в їх розмову, щоб пояснити що справа не у віці, а що ми також виходимо. Високий хлопець почав їх ображати, висловлювався лайкою в їхню адресу. Під`їжджаючи до станції метро «Лівобережна», коли поїзд почав збавляти хід, ОСОБА_14 сказав хлопцю, щоб той зупинився, і високий хлопець почав у відповідь наносити удари ОСОБА_14 в область скронь. Останній впав на підлогу, між нами були люди, і він не міг допомогти йому встати. Почали кричати люди. Він просив перестати бити ОСОБА_14 .. Коли зупинився поїзд та відчинились двері, два хлопці, один високий, інший нижче схватили ОСОБА_14 за капюшон та витягли на платформу. Серед цих двох хлопців не було потерпілого. В той момент відчинився сусідній вагон та з лівої сторони вибігли молоді хлопці оточили ОСОБА_14 та почали бити ногами. Попереду нього вийшли люди і він намагався підійти до ОСОБА_14 та відчув як один з хлопців його схопив за шию, а інший почав наносити удари. Хто схопив його за шию він не знає. Так трапилось, що він зігнувся та прямував до ОСОБА_14 , який лежав та тримав руки перед собою, а хлопці наносили йому удари ногами, і в нього було багато крові на обличчі. Він зрозумів, що не може з ними упоратися, кричав їм зупинитись, але вони не слухали. Зазначив, що ОСОБА_14 били приблизно 8-10 чоловік. Повідомив, що в нього була сумка з документами, в котрій був маленький розкладний ніж. Він дістав ніж лівою рукою та почав кричати, що у нього ніж, щоб вони відпустили їх, таким чином однією рукою він відштовхував, а іншою махав ножем перед собою, щоб підійти до ОСОБА_14 . В той момент деякі хлопці перекинулись на нього та почали бити по руці, намагаючись вибити ніж. Вказав, що він не міг тримати ніж в одному положенні і йому постійно доводилось його змінювати. Коли він підійшов до ОСОБА_14 , то одну руку тримав перед його обличчям, щоб його перестали бити, і в той час він отримав декілька ударів по голові ногою. Зазначив, що він бачив як потерпілий ОСОБА_10 наносив удари ОСОБА_14 по тілу, по голові. Повідомив, що потерпілий був з тих осіб, котрі вибігли з сусіднього вагону. Коли він вже був біля ОСОБА_14 , то взяв його під руки, тільки його підняв, взяв ножа, склав його та поклав у кишеню. Зазначив, що він знав, що вони знаходяться десь в 7 м від кімнати міліції і швидким кроком почали туди рухатись, отримуючи удари по тілу. Перед входом в кімнату міліції їх зустріли працівники міліції, котрі перед нами та натовпом поставили щит та одразу провели у кімнату міліцію. Один з працівників міліції залишився на вході у кімнату. Особи продовжували кричати та погрожувати їм. Коли він знаходився у кімнаті міліції, то дістав телефон, щоб зняти людей, котрі їм погрожують і один з нападників забіг до кімнати міліції, вихопив в нього телефон та почав бігти, після чого міліціонер побіг за ним. Повідомив, що він встиг зняти тільки початок, на відео видно хто саме в нього забрав телефон. Потім йому принесли розбитий телефон, оскільки його кинули на зупинку автобусів зі станції метро «Лівобережна» і він пролетів десь 20 м з висоти. Хлопця, який вирвав в нього телефон та викинув, не затримали. Коли вони були в кімнаті міліції, хтось з людей почав кричати, що когось порізали, і на той час він не знав, що комусь спричинив тілесні ушкодження. Наголосив на тому, що в нього не було умислу комусь наносити тілесні ушкодження, а він хотів просто захистити ОСОБА_14 . Потім його обшукали працівники міліції та знайшли у лівій кишені ніж та пред`явили йому підозру в скоєнні злочину.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 суду показав, що 26 лютого 2015 року зустрівся зі знайомими, з якими розпили спиртні напої, а потім поїхали метро в сторону станції «Лісова». Під час руху, з технічних причин, поїзд різко зупинився і бабуся, яка стояла неподалік не втрималась на ногах та зачепила ОСОБА_14 . Той її нецензурно образив, він зробив зауваження і у них розпочався конфлікт. ОСОБА_14 почав ображати його і його сім`ю та запропонував вийти розібратись. Вони почали шарпатись і випали з вагону метро на станції, зліва був ОСОБА_14 , а з іншої сторони підійшов ОСОБА_13 . Моменту удару не бачив, а бачив коли ОСОБА_13 діставав ніж. Якою рукою його вдарили не бачив. Він відчув різкий біль та впав на платформу. Після чого їх розборонили працівники міліції. Бійки з обвинуваченим не було.
Також в судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попереджені про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання були допитані свідки.

Так, свідок ОСОБА_15 суду показав, що 26 лютого 2015 року стояв біля кімнати міліції на станції метро «Лівобережна». Коли зупинився потяг, то з нього вийшло багато людей, була бійка, потім кричали, що когось підрізали. Коли він підбіг, то потерпілий лежав і тримався за живіт. Бачив як у ОСОБА_13 вилучили складний ніж. Чи наносились обвинуваченому та ОСОБА_14 удари, не бачив. Коли сказали, що в ОСОБА_13 ніж, то схопив його та почав відтягувати. Конкретних ударів не бачив.
Свідок ОСОБА_16 суду показав, що 26 лютого 2015 року на станції метро «Лівобережна», коли вийшов з вагону, то побачив бійку. Коли її розняли, то потерпілий вказав на обвинуваченого, що той йому наніс поранення. Була надана допомога та викликана слідча група. Особисто не бачив, хто кому наносив удари. Коли бійку розборонили, то потерпілий лежав на платформі. Потім у ОСОБА_13 вилучили ніж.
Свідок ОСОБА_17 суду показав, що 26 лютого 2015 року був на платформі станції метро «Лівобережна», коли поїзд зупинився, почулись крики. Після того як вибігли, побачили як лежить потерпілий, а обвинуваченого та його товариша тягнули якісь чоловіки. Їх розборонили та доставили до кімнати міліції, де вилучили при понятих ніж. Як нанесли поранення не бачив, бійки також. Коли потерпілий вже лежав на платформі, то ОСОБА_13 відтягував свого товариша, який бився. В обвинуваченого тілесних ушкоджень не пам`ятає.
Свідок ОСОБА_18 суду показала, що вона працює прибиральницею на станції метро «Лівобережна». Точної дати події вона не пам`ятає, її викликала чергова по станції прибрати кров з платформи. Вже від пасажирів вона дізналася, що була якась бійка. Зазначила, що обвинуваченого вона не бачила взагалі, а потерпілого побачила на сходах, в нього текла кров і він тримався за живіт.
Свідок ОСОБА_19 суду показав, що 26 лютого 2015 року їхав у поїзді метро з футболу. Коли у вагоні бабуся зачепила когось, то почалась перепалка. ОСОБА_10 зробив зауваження, тоді ОСОБА_14 почав сваритись. Тоді вийшли на перон, потасовки не було, ОСОБА_10 витягнули на перон, а потім він зігнувся. Хтось вдарив ОСОБА_14 по лиці, бо він тримав ззаду ОСОБА_10 , а спереду був ОСОБА_13 . Ножа та моменту удару не бачив, тілесних ушкоджень нікому не наносив.
Свідок ОСОБА_20 суду показав, що 26 лютого 2015 року їхав у поїзді метро з футболу. На станції метро «Лівобережна» помітив словесний конфлікт. Бачив як ОСОБА_10 нанесли удар і той випав з вагону на платформу, а потім ОСОБА_13 замахнувся ножем в сторону потерпілого і наніс один удар, після чого ніж сховав. Ніж був у правій руці. Під час конфлікту відтягував від потерпілого ОСОБА_14 , ОСОБА_13 не бив. Бійки також не було.
Свідок ОСОБА_21 суду показала, що працює черговою по станції метро «Лівобережна». Точної дати події вона не пам`ятає. Вказала, що близько 23 години 00 хвилин в метро було багато людей, оскільки вони поверталися після футболу. Хтось їй стукнув у будку і вона вже бачила як працівники міліції когось рознімали. Самої події вона не бачила, а вже від пасажирів дізналася, що у обвинуваченого розбитий лоб чи ніс. Потерпілого кудись відтягли і про те, що його підрізали вона також дізналася від пасажирів. Де розпочався конфлікт ще в вагоні чи вже на поїзді їй також не відомо.
Свідок ОСОБА_14 суду показав, що 26 лютого 2015 року з друзями їхав в метро. Між станціями «Гідропарк» та «Лівобережна» він зробив зауваження шумній компанії після чого почалась бійка. Його витягнули на платформу і продовжили бити 8-10 осіб. Він чув, як ОСОБА_13 просив їх зупинитись і сказав, що в нього ніж, а тоді вони побігли в кімнату міліції. Раніше ножа не бачив, а також не бачив щоб ОСОБА_13 наносив удари. Потерпілого не пам`ятає, конфлікту з ним не було.
Свідок ОСОБА_22 суду показав, що 26 лютого 2015 року йому зателефонував ОСОБА_13 та сказав, що потрапив у неприємність. Коли він під`їхав на Лівобережну, то йому повідомили, що ОСОБА_13 когось підрізав. Пізніше ОСОБА_13 йому повідомив, що був конфлікт між ОСОБА_14 та якоюсь компанією. Коли почалась бійка, то він захищав товариша.
Свідок ОСОБА_23 суду показав, що 26 лютого 2015 року їхав у поїзді метро з друзями. На станції метро «Лівобережна» у сусідньому вагоні була бійка, коли поїзд зупинився, то на платформу випали 5-6 чоловік, які бились. Момент нанесення удару ножем не бачив.
Свідок ОСОБА_24 суду показав, що 26 лютого 2016 року бачив потасовку на станції метро «Лівобережна». З вагону вийшло 5-6 людей, а між двома, була бійка. Коли почали розбороняти, то один вже лежав та тримався за живіт. Удару ножем не бачив. А в кімнаті міліції у ОСОБА_13 вилучили ніж.
Вказані показання свідків суд визнає належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.
Тобто, цими показаннями, які є процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, підтверджується орієнтовний час та інші обставини вчинення даного кримінального правопорушення.
Також, допитана у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 356 КПК України, експерт ОСОБА_25 , зазначила суду, що працюючи лікарем судово-медичним експертом в Київському міському клінічному бюро судово-медичної експертизи, і будучи ознайомленою з правами та обов`язками експерта, та попередженою про кримінальну відповідальність згідно положень ст.ст. 384, 385, 387 КК України, вона була присутньою під час проведення слідчого експерименту 15 квітня 2016 року, призначеного ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 лютого 2016 року, як за участі потерпілого так і обвинуваченого. Зазначила, що у показах обвинуваченого та потерпілого є розбіжності, тому відповісти на питання за яких умов найбільш ймовірно нанесено зазначене у потерпілого тілесне ушкодження зможе після призначення експертизи із наданням їй всіх матеріалів справи і відеозаписів слідчого експерименту як за участі потерпілого так і обвинуваченого.
У відповідності до вимог ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора, а обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.
Згідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Статтею 86 КПК України зазначено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
Так, з досліджених судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні, документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо відомостей, судовим слідством було встановлено наступне.

Згідно ухвали слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 14 серпня 2015 року (т. 1 а.с. 128), скаргу ОСОБА_14 на бездіяльність слідчого СВ ЛУ в метрополітені ГУ МВС України в м. Києві щодо невнесення відомостей до ЄРДР про вчинене кримінальне правопорушення відносно нього та ОСОБА_13 , за зверненням від 21 квітня 2015 року, повернуто скаржнику.

Згідно листа Лінійного управління в метрополітені ГУ МВС України в м. Києві від 04 вересня 2015 року (т. 1 а.с. 130) та листа Лінійного управління в метрополітені ГУ МВС України в м. Києві від 15 жовтня 2015 року (т. 1 а.с. 146) вбачається, що 27 лютого 2015 року 02:28 год. до ЛУ в метрополітені ГУ МВС України в м. Києві надійшло повідомлення оператора спецлінії 102 ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_26 про те, що на спецлінію 102 зателефонував медичний лікар Василенко БШМД 24 та повідомив, про те, що на платформі станції метро «Лівобережна» ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , побили невідомі чоловіки. Діагноз ЗЧМТ, контузія правого ока, забій носа. Доставлений в Олександрійську лікарню. Вказані відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 лютого 2015 року за №0000489 та розпочате кримінальне провадження за фактом нанесення легких тілесних ушкоджень.

Як вбачається з протоколу огляду місця події, від 27 лютого 2015 року та долученої фототаблиці (т. 1 а.с. 192-199), проведеного слідчим СВ ЛУ в метрополітені ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_27 , за участі понятих ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , оглядом місця події є прийомне відділення лікарні швидкої медичної допомоги, розташованої по вул. Братиславська, 3 в м. Києві. Під час огляду місця події у вказаному відділенні на відстані близько 15 м від вхідних дверей біля стіни стоїть кушетка, на якій лежать наступні речі: куртка чорного кольору з капюшоном, в районі живота якої я діра; олімпійка сірого кольору з надписом «Nike», в районі живота якої діра; футболка сірого кольору, в районі живота якої є отвір, біля якого знаходиться пляма червоного кольору невизначеної форми; спортивні штани сірого кольору з надписом «Nike», на яких на поясі ззаду є пляма червоного кольору, на лівій штанині також є велика пляма. Біля вказаних речей знаходився невідомий громадянин, яки назвався як ОСОБА_30 , та повідомив, що вказані речі належать його синові ОСОБА_10 . В ході огляду вищевказані речі були вилучені.

Згідно протоколу огляду місця події від 27 лютого 2015 року, з долученою фототаблицею (т. 1 а.с. 200-206), проведеного слідчим СВ ЛУ в метрополітені ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_27 , за участі понятих ОСОБА_23 та ОСОБА_31 , вбачається, що оглядом місця події є станція метро «Лівобережна» КП «Київський метрополітен». Під час огляду місця події була обстежена станція метро «Лівобережна», а саме касовий зал №1, касовий зал №2, вестибюлю 1,2 та платформа станції. Під час огляду місця події ніяких капель крові виявлено не було. Однак під час проведення огляду місця події поняті повідомили, що коли вони перебували на платформі станції метро «Лівобережна» близько 23 години 20 хвилин, то бачили, що посередині платформи біля кімнати міліції та кабінету чергової по станції були плями крові, але кому вона належить - їм не відомо. Також поняті повідомили, що через декілька хвилин на платформу прийшла прибиральниця та витерла вказану кров з платформи.

Згідно протоколу огляду місця події від 26 лютого 2015 року, з долученою фототаблицею (т. 1 а.с. 207-212), проведеного слідчим СВ ЛУ в метрополітені ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_27 , за участі ОСОБА_13 та понятих ОСОБА_23 та ОСОБА_31 , вбачається, що оглядом місця події є кімнат міліції на станції метро «Лівобережна» КП «Київський метрополітен», в який знаходився ОСОБА_13 , зі стола біля якого виявлено та вилучено предмет схожий на ніж, сріблястого кольору, який складається вдвоє, довжиною близько 180 мм, ширина леза 20 мм, довжина леза 80 мм, рукоятки - 100 мм. На лезі здійснений надпис «Nieto Handc RАFTED 440 С Stainless», на рукоятці є окремий зажим, на якому здійснено надпис «М.Nieto». Як пояснили поняті, вказаний ніж був вилучений у ОСОБА_13 з лівої передньої кишені джинсових штанів, в які він був одягнений.

Постановою про приєднання до справи речових доказів, від 19 травня 2015 року (т. 1 а.с. 213), складеного слідчим СВ ЛУ в метрополітені ГУ МВС України лейтенантом міліції ОСОБА_27 , предмет схожий на ніж, сріблястого кольору, який складається вдвоє та який згідно висновку експерта є складним ножем з боковим викиданням клинка, виготовлений промисловим способом, та є ножем господарсько-побутового призначення, інструментом колюче-ріжучої дії, призначеним для виконання господарсько-побутових або виробничих робіт і не є холодною зброєю визнано речовим доказом та передано на зберігання в камеру схову речових доказів ЛУ в метрополітені ГУ МВС України в м. Києві.

Постановою про приєднання до справи речових доказів, від 19 травня 2015 року (т. 1 а.с.215), складеного слідчим СВ ЛУ в метрополітені ГУ МВС України лейтенантом міліції ОСОБА_27 , вушну паличку, на яку були відібрані букальні епітелії потерпілого ОСОБА_10 визнано речовим доказом та передано на зберігання в камеру схову речових доказів ЛУ в метрополітені ГУ МВС України в м. Києві.

Постановою про приєднання до справи речових доказів, від 27.02.2015 року (т. 1 а.с. 217-218), складеного слідчим СВ ЛУ в метрополітені ГУ МВС України лейтенантом міліції ОСОБА_27 , куртку чорного кольору, з капюшоном, в районі живота якої є отвір (дирка), футболку сірого кольору в районі живота є отвір, біля якого є пляма невизначеної форми червоного кольору, в нижній частині футболки є також пляма червоного кольору, спортивну кофту сірого кольору з надписом «Nike», в районі живота є отвір та спортивні штани сірого кольору, з надписом «Nike», на поясі (на задній частині) є пляма червоного кольору та на лівій штанині також є пляма червоного кольору визнано речовим доказом та передано на зберігання до камери схову речових доказів ЛУ в метрополітені ГУ МВС України в м. Києві.

Згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується), від 02 квітня 2015 року (т. 1 а.с. 220-222), складеного слідчим СВ ЛУ в метрополітені ГУ МВС України в м. Києві лейтенантом міліції ОСОБА_27 , вбачається, що ним прийнято заяву від ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про вчинення кримінального правопорушення, а саме заподіяння умисного тілесного ушкодження.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, від 02 квітня 2015 року (т. 1 а.с. 223-226), проведеного слідчим СВ ЛУ в метрополітені ГУ МВС України в м.Києві лейтенантом міліції ОСОБА_27 , за участі понятих ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , вбачається, що ОСОБА_10 на фотознімку №4 впізнав особу, яка 26 лютого 2015 року нанесла йому удар ножем в область живота, коли він перебував на платформі станції метро «Лівобережна» КП «Київський метрополітен».

Згідно довідки про дані осіб, що зображені на фотознімках, пред`явлених для впізнання 02 квітня 2015 року (т. 1 а.с. 226), складеного слідчим СВ ЛУ в метрополітені ГУ МВС України в м.Києві ОСОБА_27 , вбачається, що особи зображені на фото №1, 2, 3 ніякого відношення до розслідування кримінального провадження не мають. На фото № 4 зображений ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15 квітня 2015 року (т. 1 а.с. 227-229), проведеного слідчим СВ ЛУ в метрополітені ГУ МВС України в м.Києві ОСОБА_27 , за участі понятих ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , вбачається, що ОСОБА_20 на фотознімку №3 (зліва на право) впізнав особу, яка 26 лютого 2015 року нанесла удар ножем в область живота ОСОБА_10 , коли останній перебував на платформі станції метро «Лівобережна» КП «Київський метрополітен».

Згідно довідки про дані осіб, що зображені на фотознімках, пред`явлених для впізнання 15 квітня 2015 року (т. 1 а.с. 230), складеного слідчим СВ ЛУ в метрополітені ГУ МВС України в м.Києві ОСОБА_27 , вбачається, що особи, які зображені на фото №1, 2, 4 ніякого відношення до розслідуваного кримінального провадження не мають. На фото №3 зображений ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно проведення слідчого експерименту, від 09.05.2015 року, та долученої фототаблиці (т. 1 а.с. 243-247), проведеного слідчим СВ ЛУ в метрополітені ГУ МВС України в м.Києві ОСОБА_27 , за участі потерпілого ОСОБА_10 , понятих ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , статиста ОСОБА_28 , вбачається, що потерпілому ОСОБА_10 запропоновано показати його положення та положення підозрюваного ОСОБА_13 в момент удару ножем на станції метро «Лівобережна» КП «Київський метрополітен», спосіб удару та інші необхідні відомості, які мають значення для кримінального провадження, на що потерпілий ОСОБА_10 дав свою згоду. Слідчий експеримент проводився за участі двох понятих, одного статиста ОСОБА_28 , який буде імітувати нанесення удару ножем потерпілому ОСОБА_10 , за його вказівкою. В подальшому потерпілий ОСОБА_10 показав, яким саме чином відбувались події на станції метро «Лівобережна» КП «Київський метрополітен», а саме про факт нанесення останньому удару ножем в живіт. Після чого потерпілий ОСОБА_10 змоделював на статисті, що перебуваючи на платформі станції метро «Лівобережна» КП «Київський метрополітен» підозрюваний ОСОБА_13 підійшов до нього обличчям в обличчя, однак ОСОБА_13 був трішки правіше від потерпілого. Після чого потерпілий ОСОБА_10 повідомив, що змоделювати сам удар ножем не може, так як не бачив. Однак ОСОБА_10 змоделював на статиці, що коли ОСОБА_13 витягував ніж із його живота він побачив в одній із рук, а начебто у правій руці, але точно останній вказати не може, так як події відбувались дуже швидко, відблиск світла ножа, коли він забирав руку з ножем від потерпілого. Після чого потерпілий показав, що впав на платформу станції на спину.

Згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 27.02.2015 року, проведеного о 04:25 год. (т. 2 а.с. 41), вбачається, що ОСОБА_13 перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 02.10.2015 року (т. 2 а.с. 59), у задоволенні скарги ОСОБА_13 на бездіяльність слідчого СВ ЛУ в метрополітені ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_27 , що полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення ОСОБА_38 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.194 КК України відмовлено.

Відповідно до заяви ОСОБА_13 , від 06.08.2015 року (т. 2 а.с. 66), він звернувся до начальника ЛУ в метрополітені ГУ МВС України в м. Києві із заявою про вчинення відносно нього гр. ОСОБА_39 грабежу.

Згідно рапорту начальника ВКР ЛУ в метрополітені ГУ МВС України в м. Києві полковника міліції ОСОБА_40 , від 08.09.2015 року, у діях ОСОБА_20 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України.

Як вбачається з витягу з кримінального провадження №0001668 (т. 2 а.с. 68), за заявою ОСОБА_13 08.09.2015 року внесені відомості про вчинення відносно нього кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 лютого 2016 року (т. 2 а.с. 81-84), за клопотанням захисника ОСОБА_13 ОСОБА_12 , органу досудового розслідування Лінійному правлінню в метрополітені ГУ МВС України в м. Києві доручено провести слідчу дію слідчий експеримент, шляхом відтворення обстановки та обставин події, що мала місце 26 лютого 2015 року близько 23:16 год. за адресою: платформа станції метро «Лівобережна» КП «Київський метрополітен» із залученням обвинуваченого та його захисника, потерпілого та його представника, а також експерта ОСОБА_25 , яка проводила судово-медичну експертизу потерпілого ОСОБА_10 .

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту, від 18.03.2016 року (т. 2 а.с. 83-96), складеного слідчим управління поліції в метрополітені ГУНП у м. Києві старшим лейтенантом поліції ОСОБА_27 , за участі потерпілого ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_13 , захисника ОСОБА_12 , експерта ОСОБА_25 , статистів ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , понятих ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , вбачається, що слідчий експеримент провести не надається можливим зв`язку з відсутністю представника потерпілого ОСОБА_11 . Надійшло заперечення від захисника обвинуваченого ОСОБА_13 ОСОБА_12 .

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту, від 23.03.3016 року (т. 2 а.с. 97-101), складеного слідчим управління поліції в метрополітені ГУНП у м. Києві старшим лейтенантом поліції ОСОБА_27 , за участі потерпілого ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_13 , представника потерпілого ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_12 , статистів ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , понятих ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , вбачається, що слідчий експеримент не виявилося за можливе провести у зв`язку з відсутністю експерта СМЕ ОСОБА_25 , та поданням у зв`язку з чим подано заперечення від захисника обвинуваченого ОСОБА_13 ОСОБА_12 .

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 березня 2016 року (т. 2 а.с. 111-114), за клопотанням захисника ОСОБА_13 ОСОБА_12 , органу досудового розслідування Лінійному управлінню в метрополітені ГУ МВС України в м. Києві повторно доручено провести слідчу дію слідчий експеримент, шляхом відтворення обстановки та обставин події, що мала місце 26 лютого 2015 року близько 23:16 год. за адресою: платформа станції метро «Лівобережна» КП «Київський метрополітен» із залученням обвинуваченого та його захисника, потерпілого та його представника, а також експерта ОСОБА_25 , яка проводила судово-медичну експертизу потерпілого ОСОБА_10 та обов`язкової участі прокурора.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту, від 15.04.2016 року, та відеозапису проведення слідчого експерименту (т. 2 а.с. 127-131, 148-151), проведеного слідчим управління поліції в метрополітені ГУ НП в м. Києві старшим лейтенантом поліції ОСОБА_27 , за участі потерпілого ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_13 , захисника ОСОБА_12 , представника потерпілого ОСОБА_11 , експерта ОСОБА_25 , статистів ОСОБА_42 , ОСОБА_41 , прокурора ОСОБА_47 , понятих ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , та який був переглянутий в судовому засіданні у відповідності до положень ст. 359 КПК України, випливає факт існування та перебігу самої події кримінального правопорушення, його місце, спосіб, механізм спричинення тілесних ушкоджень зі слів обвинуваченого та потерпілого, кожного окремо, дані про розташування учасників події в період її настання, та інші обставини вчинення Потерпілий ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_13 повідомили різні обставини, при яких могли виникнути тілесні ушкодження у потерпілого.
При цьому, від сторони захисту будь-яких зауважень за наслідками проведеного слідчого експерименту не надійшло.
Порушень вимог ст.ст. 104-106, 223, 240 КПК України судом не встановлено та сторонами не доведено.
Вказані документи суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог ст.ст. 87, 99 КПК України, судом не встановлено та сторонами не доведено.
При цьому, з досліджених судом, у порядку § 3 Глави 28 КПК України, у судовому засіданні, висновків експертів, тобто докладних описів проведених експертом досліджень та зроблених за їх результатами висновків, судовим слідством встановлено наступне.
Згідно висновку експерта №904/е, від 12.05.2015-14.05.2015 року (т. 1 а.с. 234-236), проведеного лікарем судово-медичним експертом ОСОБА_25 на підставі постанови слідчого СВ ЛУ в метрополітені ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_27 , від 12 травня 2015 року, вбачається, що аналіз даних судово-медичної експертизи по матеріалах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000478 та наданих окремих матеріалів вказаного кримінального провадження, дозволяє стверджувати, що виявлене у ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення живота (рана на передній черевній стінці справа в мезогастральній ділянці (на відстані 5 см від пупка), від якої відходить рановий канал, направлений ззовні досередини, по ходу якого ушкоджуються м`які тканини черевної стінки, проникає у черевну порожнини з пораненням великого чепця (сальника), з явищами внутрішньочеревної кровотечі гемоперитонеум (наявність у черевній порожнині крові), могло утворитися способом, який останній вказує під час проведення слідчого експерименту 09.04.2015 року.

Згідно висновку експерта №688/Е, від 06.04.2015-07.04.2015 року (т. 1 а.с. 239-242), проведеного лікарем судово-медичним експертом ОСОБА_25 , на підставі постанови слідчого СВ ЛУ в метрополітені ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_27 , від. 06.04.2015 року, вбачається, що дані наданої медичної документації на ім`я ОСОБА_10 , 1989 року народження, свідчать про те, що на момент звернення за медичною допомогою 26.02.2015 о 23:21 год., у нього мало місце наступне тілесне ушкодження: проникаюче колото-різане поранення живота: рана на передній черевній стінці справа в мегогастральній ділянці (на відстані 5 см від пупка), від якої проходить рановий канал, направлений ззовні досередини, по ходу якого ушкоджуються м`які тканини з пораненням великого чепця (сальника з явищами внутрішньочеревної кровотечі гемоперитонеум ( наявність у черевній порожнині крові).
Відповідно п. 2.1.3 «к» «Правил», зазначене тілесне ушкодження, відноситься до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя).
Характер та морфологія виявленого ушкодження свідчить про те, що воно утворилось внаслідок однократної травматичної дії гострого предмету, якому притаманні колюче-ріжучі властивості (по типу клинка ножа), за давністю можуть відповідати вказаному терміну, тобто 26 лютого 2015 року.
Згідно висновку експерта №247мб, від 04.05.2015 року, з долученою ілюстративною таблицею (т. 2 а.с. 3-11), проведеного старшим судовим експертом ОСОБА_50 , на підставі постанови слідчого СВ ЛУ в метрополітені ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_51 , від 27.02.2015 року, вбачається, що при дослідженні клинка ножа (об`єкт №2) виявлено поодинокі клітини з ядрами. При дослідженні руків`я ножа (об`єкт №3) виявлено клітини з ядрами.
Встановлені генетичні ознаки (ДНК-профіль) зразка букального епітелію потерпілого ОСОБА_10 (об`єкт №1) та клітин з ядрами на руків`ї (об`єкт №3) ножа. Генетичні ознаки клітин з ядрами на руків`ї ножа (об`єкт №3) є змішаними та не містять генетичних ознак, встановлених у зразку букального епітелію потерпілого ОСОБА_10 .
Генетичні ознаки клітин з ядрами на клинку ножа (об`єкт №2) встановити не вдалось.
Згідно висновку експерта №3-01/691, від 19.05.2015 року, з долученою ілюстративною таблицею (т. 2 а.с. 27-29), проведеного судовим експертом ОСОБА_52 , на підставі постанови слідчого СВ ЛУ в метрополітені ГУ МВС України в м. Києві старшого лейтенанта міліції ОСОБА_27 , вбачається, що наданий на дослідження ніж є складним ножем з боковим викиданням клинка, виготовлений промисловим способом та є ножем господарсько-побутового призначення, інструментом колюче-ріжучої дії, призначеним для виконання господарсько-побутових або виробничих робіт і не є холодною зброєю.
Згідно висновку експерта №34-д, від 24.04.2015 року, з долученою ілюстративною таблицею (т. 2 а.с. 32-40), проведеного судовим експертом ОСОБА_53 , на підставі постанови слідчого СВ лінійного управління в метрополітені ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_51 , від 27.02.2015 року, вбачається, що відбитки всіх пальців рук та відтиски долонних поверхонь в представлені на дослідження дактилокарті підозрюваного заповненої на ім`я гр. ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відобразились задовільно, що дозволяє визнати їх придатними для проведення порівняльного дослідження.
На поверхні клинка предмета схожого на складний ніж, який був виявлений та вилучений 26.02.2015 року під час огляду місця події кімнати міліції, яка розташована на станції метро «Лівобережна» у гр. ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , було виявлено два сліди папілярних узорів.
Відповісти на питання «Чи співпадають сліди пальців рук виявлені на предметі схожому на ніж сріблястого кольору, який складається в двоє із відтисками пальців і рук правої та лівої руки підозрюваного ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ?», не представляється можливим у зв`язку з тим, що виявлені два сліди папілярних узорів на клинку предмета схожого на складний ніж, не придатні для ідентифікації по ним особи.
Згідно висновку експерта №1368/е, від 21.07.2016-14.11.2016 рік (т. 2 а.с. 170-176), проведеного лікарем судово-медичним експертом ОСОБА_54 на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 14.06.2016 року, вбачається, що аналіз наданої медичної документації на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з урахуванням даних проведеного судово-медичного огляду, у відповідності питань, поставлених на вирішення цієї експертизи, дозволяє зробити наступні висновки.

На момент звернення по медичну допомогу 26.02.2015 року о 23:21, у нього мало місце наступне тілесне ушкодження:

- проникаюче колото-різане поранення живота: рана на передній черевній стінці справа в мезогастральній ділянці (слідом загоєння якої є рубець, виявлений під час проведення судово-медичного огляду на передній черевній стінці справа від серединної лінії, на 9,5 (см) нижче реберної дуги, на 3 (см) назовні від серединної лінії), від якої спрямовано рановий канал, який проходить ззовні досередини, з переду назад, по ходу якого пошарово пошкоджені м`які тканини передньої черевної стінки, м`язи передньої черевної стінки, очеревина, який проникає у черевну порожнину (з пораненням великого чепця (сальника); яке супроводжувалося внутрішньо-черевною кровотечею.

Проаналізувавши надані матеріали кримінального провадження, зокрема, під час перегляду відеозаписів проведених слідчих експериментів за участі як ОСОБА_10 так і ОСОБА_13 , найбільш обґрунтовано спосіб спричинення наявного тілесного ушкодження був відтворений під час проведення слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_10 за рахунок удару колюче-ріжучим предметом, на кшталт ножа.

Одночасно, аналізуючи дані проведеного слідчого експерименту за участі ОСОБА_13 , варто зазначити, що утворення даного тілесного ушкодження (за його версією), є малоймовірним.

При цьому, вищевказані експертизи були проведені на підставі постанов слідчого про призначення експертиз, а отже у відповідності до Кримінального процесуального Кодексу України.

Порушень положень § 5 Глави 4 КПК України в ході судового розгляду сторонами не доведено та судом не встановлено.

Згідно ч. 5 ст. 356 КПК України, в ході судового розгляду кожна сторона кримінального провадження для доведення або спростування достовірності висновків експертів, мала право надати суду відомості, які б стосувалися знань, вмінь, кваліфікації, освіти та підготовки цих експертів, однак стороною захисту такі відомості суду надані не були та в судовому засіданні судом не встановлені.

Таким чином, зазначені висновки суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні містять в собі докладні описи проведених досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на поставлені запитання, які ґрунтуються на відомостях, які сприймалися безпосередньо та які стали відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження, тобто в повній мірі відповідають вимогам КПК України.

Наданий стороною захисту висновок психолога-спеціаліста ОСОБА_55 , від 04.06.2015 року (т. 2 а.с. 50), з якого вбачається, що ліва ріка ОСОБА_13 є безумовно ведучою, що потрібно враховувати при виконанні специфічних для різних видів діяльності засобів, налаштувань та обладнання, суд визнає недопустимим доказом, оскільки він не відповідає положенням § 5 Глави 4 КПК України.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, зважаючи на невизнання обвинуваченими своєї вини, враховуючи належність та допустимість доказів, досліджених в судовому засіданні, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, вчинила правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за обставин, встановлених судом.
При цьому суд враховує, що висновком експерта №1368/е, від 21.07.2016-14.11.2016 рік (т. 2 а.с. 170-176), проведеного лікарем судово-медичним експертом ОСОБА_54 на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 14.06.2016 року, зазначено, що після аналізу наданих матеріалів кримінального провадження, зокрема, під час перегляду відеозаписів проведених слідчих експериментів за участі як ОСОБА_10 так і ОСОБА_13 , встановлено, що найбільш обґрунтовано спосіб спричинення наявного тілесного ушкодження був відтворений під час проведення слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_10 за рахунок удару колюче-ріжучим предметом, на кшталт ножа. Утворення ж тілесного ушкодження у потерпілого способом, вказаним обвинуваченим, є малоймовірним.

Більше того, потерпілий вказав, що моменту удару він не бачив, але бачив ніж у ОСОБА_13 . Разом з цим свідок ОСОБА_20 вказав, що чітко бачив, як ОСОБА_13 наніс потерпілому ОСОБА_10 удар ножем, після чого ніж сховав.

За таких умов, враховуючи викладене, до показів обвинуваченого ОСОБА_13 що він удару потерпілому не завдавав, а відмахувався від нападавших суд ставиться критично, оскільки вони повністю спростовуються наведеними вище доказами.
Крім того суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_13 визнавши факт заподіяння ним потерпілому тілесного ушкодження ножем в живіт, заявив, що він не хотів завдавати потерпілій удару ножем і лише викинув вперед руку в якій був ніж, та вказав, що оборонявся від дій потерпілого та його друзів, тобто діяв в умовах необхідної оборони.
Частиною першою статті 36 КК України передбачено, що необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Частиною третьою статті 36 КК України визначено, що перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.
Отже, право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.
Згідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові №5-34кс14 від 27 листопада 2014 року, який є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності відповідну норму права, та для всіх судів загальної юрисдикції, для вирішення питання щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.
Отже, суд приходить до висновку, що в даному випадку з боку потерпілого, враховуючи характер його дій та мотиви його поведінки, не було посягання, яке б викликало у обвинуваченого невідкладну необхідність у заподіянні потерпілому шкоди здоров`ю, необхідної для негайного відвернення чи припинення відповідного посягання, а це в свою чергу виключає перебування обвинуваченого в стані необхідної оборони. До того ж сам характер дій обвинуваченого, які полягали в завданні потерпілому удару ножем в живіт жодним чином не свідчить, що вони були здійснені з метою оборони. Доводи обвинуваченого та його захисника, що ОСОБА_13 намагався зупинити побиття його товариша ОСОБА_14 суд також не приймає, оскільки вони належним чином не підтверджені. На підтвердження протиправності дій невідомих осіб стороною захисту надано документи, згідно яких стосовно свідка ОСОБА_20 згідно ЄРДР зареєстровано кримінальне провадження за ст.194 ч. 1 КК України та яке мало місце вже після вчиненого стосовно ОСОБА_10 злочину. Окрім відомостей що ОСОБА_14 на станції «Лівобережна» побили невідомі особи та відповідні відомості внесені до ЄРДР за ст..125 ч.1 КК України суду не надано (т. 1 а.с. 130-131) та навпаки ухвалою Подільського районного суду від 14 серпня 2015 року скаргу ОСОБА_14 було повернуто як необґрунтовану (т.1 а.с. 127-128).
Крім того, заявляючи про необхідну оборону від дій потерпілого обвинувачений тим самим спростовує свої ж твердження про відсутність наміру завдавати потерпілому удару ножем, оскільки необхідна оборона полягає у вчиненні умисних дій які заподіюють шкоду тому хто нападає і такі дії не можуть бути вчинені з необережності.
З цих підстав показання обвинуваченого про те, що він не мав наміру завдавати потерпілому удару ножем та діяв з метою оборони суд вважає неправдивим та відкидає їх, оскільки вони повністю спростовані дослідженими судом доказами, аналіз яких наведено вище, надання таких показань пояснюється намаганням обвинуваченого уникнути відповідальності за вчинене діяння, а саме заподіяння потерпілому умисного тяжкого тілесного ушкодження.
Суд встановив, що своїми умисними діями, які виразилися у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння ОСОБА_13 вчинив злочин передбачений ч. 1 ст. 121 КК України.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_56 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винуватого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.
Обставин, згідно ст.66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд не вбачає.
Обставиною, згідно ст. 67 КК України, що обтяжує покарання обвинуваченого є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_13 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має місце реєстрації та місце проживання, позитивну характеристику, стан здоров`я, раніше не судимий, одружений має на триманні двох малолітніх дітей ОСОБА_57 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_58 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; позицію потерпілого у справі, щодо необхідної міри покарання; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити ОСОБА_13 покарання у межах, установлених у санкцією ст. 121 ч. 1 КК України, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчиненні нових злочинів, у виді позбавлення волі.
Разом із тим, беручи до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_13 , конкретні обставини справи, думку потерпілого та державного обвинувача, які просили не позбавляти його волі та призначити покарання із застосуванням ст.. 75 на два роки, суд вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробуванням, застосувавши ст.ст. 75, 76 КК України.
Стосовно цивільного позову, заявленого потерпілим, суд приходить до наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.
Твердження захисника, що цивільний позов про стягнення моральної шкоди слід лишити без розгляду, суд сприймає критично, оскільки відповідно п.2 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи, а саме обвинувачення ОСОБА_13 у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 121 КК України потерпілий обґрунтовано звільнений від сплати судового збору.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України, що кореспондується з нормами ст. 1177 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
У судовому засіданні цивільним позивачем надано у розумінні ст. 60 ЦПК України, належні та допустимі докази понесеної ним матеріальної шкоди у сумі 2821 грн. 06 коп. в цілому, пов`язаної з лікуванням, спричиненого вчиненням злочину. Дана матеріальна шкода є обґрунтованою, підтверджується відповідними чеками.
Що ж стосується стягнення понесених матеріальних витрат у сумі 13400 грн. 00 коп., пов`язаних із пошкодженням одягу внаслідок злочину, то такі вимоги є необґрунтованими, цивільним позивачем не надано підтверджень того, що його пошкоджені речі коштують стільки як зазначено в цивільному позові, а тому позов в цій частині є недоведеним і задоволенню не підлягає, крім того сам цивільний позивач в цій частині свої вимоги не підтримав, проте письмової заяви не надав.
Разом з тим, вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, за яких обставин і якими діями вона завдана, яким є ступень вини заподіювача, в якій грошовій сумі потерпілий вказує на пов`язані з нею втрати та з чого при цьому виходить.

Зокрема, статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Зокрема, п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.95 року регламентовано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
За таких обставин суд, враховуючи наявність моральної (немайнової) шкоди у потерпілого, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), та виходячи з положень ст. 128 КПК України, та норм ЦК України, визначає розмір такої шкоди з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), стану здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості й вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого 120 000 грн. моральної шкоди.

Щодо запобіжного заходу відносно ОСОБА_13 , слід зазначити, що ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 27 лютого 2015 року відносно ОСОБА_13 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, а ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 23 квітня 2015 року продовжено до 27 травня 2015 року.

На момент отримання обвинувального акту головуючим суддею, тобто 28 травня 2015 року, термін дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_13 закінчився.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_13 повторно не обирався та підстави його визначення на цьому етапі відсутні.

Процесуальні витрати за проведення експертиз, відповідно до ст.124 КПК України, необхідно стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Питання щодо речових доказів у кримінальному проваджені, суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_13 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_13 від призначеного покарання, якщо він протягом 3 (трьох) років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_13 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_10 2821 грн. 06 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 120 000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди завданої злочином (кримінальним правопорушенням), що в сумі становить 122 821 грн. 06 коп.
Стягнути з ОСОБА_13 процесуальні витрати за проведені експертизи у справі на користь держави: №247мб, від 04.05.2015 року 2245 грн. 28 коп., №3-01/691, від 19.05.2015 року 460 грн. 80 коп., №34/9, від 24.04.2015 року 491 грн. 04 коп., що у сумі становить 3 197 грн. 12 коп.
Речовий доказ -предмет схожий на ніж, сріблястого кольору, який складається вдвоє та який згідно висновку експерта є складним ножем з боковим викиданням клинка, виготовлений промисловим способом, та є ножем господарсько-побутового призначення, інструментом колюче-ріжучої дії, призначеним для виконання господарсько-побутових або виробничих робіт і не є холодною зброєю, який постановою про прилучення до справи речових доказів, від 19 травня 2015 року визнано речовим доказом та передано на зберігання в камеру схову речових доказів ЛУ в метрополітені ГУ МВС України в м. Києві знищити.

Речовий доказ - вушну паличку, на яку були відібрані букальні епітелії потерпілого ОСОБА_10 , яку постановою про прилучення до справи речових доказів, від 19 травня 2015 року визнано речовим доказом та передано на зберігання в камеру схову речових доказів ЛУ в метрополітені ГУ МВС України в м. Києві знищити.

Речові докази - куртку чорного кольору, з капюшоном, в районі живота якої є отвір (дирка), футболку сірого кольору в районі живота є отвір, біля якого є пляма невизначеної форми червоного кольору, в нижній частині футболки є також пляма червоного кольору, спортивну кофту сірого кольору з надписом «Nike», в районі живота є отвір та спортивні штани сірого кольору, з надписом «Nike», на поясі (на задній частині) є пляма червоного кольору та на лівій штанині також є пляма червоного кольору, які постановою про прилучення до справи речових доказів, від 27.02.2015 року визнано речовим доказом та передано на зберігання до камери схову речових доказів ЛУ в метрополітені ГУ МВС України в м. Києві повернути власнику ОСОБА_10 ..

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1