АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУНС 663/1/15-к Повадження № 11-кп/791/1076/16 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Категорія: ч. 2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 грудня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

представника потерпілої - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі апеляційного суду Херсонської області матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_7 за апеляційними скаргами прокурора у провадженні ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Скадовського районного суду Херсонської області від 12 квітня 2016 року, яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Кирилівка Арзамаського р-ну Горьковської обл. РФ, громадянин України, з середньою технічною освітою, не одружений, не працюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не маючий судимості,

засуджений за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, з урахуванням вимог ст. 68 КК України, до 9 років позбавлення волі.

Зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_7 строк перебування його під вартою з 13 по 14.11.2014 року та з 04.12.2015 року до вступу вироку в законну силу з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати пов`язані із залученням експертів в розмірі 3 338 грн. 12 коп.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_12 задоволено частково.

Постановлено стягнути ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 матеріальну шкоду заподіяну злочином у розмірі 9 685 грн., та моральну шкоду заподіяну злочином у розмірі 60 000 грн.

Вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Скадовського районного суду Херсонської області від 12 квітня 2016 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_13 близько 20 години 30 хвилин 12 листопада 2014 року, з метою придбання спиртних напоїв, прийшли до ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_2 , проте отримавши відмову у видачі спиртних напоїв, ОСОБА_7 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діставши з внутрішньої кишені своєї куртки кухонний ніж, наніс ним не менше чотирьох ударів потерпілій ОСОБА_12 , після чого місце вчинення злочину залишив. Смерть потерпілої не настала лише з незалежних від волі ОСОБА_7 обставин.

В результаті таких дій ОСОБА_7 потерпіла ОСОБА_12 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 132 від 12.12.2014 року, отримала рани на лівій поверхні кінцівки, які заподіяно гострим колюче-ріжучим предметом, які за критерієм небезпеки для життя відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; чотири рани на животі, проникаючі у черевну порожнину з ушкодженням печінки, шлунку та тонкого кишківника, заподіяні гострим колюче-ріжучим предметом, які за критерієм небезпеки для життя відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя. Крім того, у потерпілої ОСОБА_12 виявлено рану на голові, заподіяну тупим предметом з обмеженою поверхнею, яка за критерієм небезпеки для життя відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Не погодившись з постановленим вироком, прокурор у провадженні ОСОБА_10 , обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 подали на нього апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати оскаржуваний вирок відносно ОСОБА_7 , в частині призначеного йому покарання, та ухвалити в цій частині новий вирок з призначенням обвинуваченому покарання за вчинений злочин у виді 9 років 6 місяців позбавлення волі.

Апеляційна скарга мотивована доводами про надмірну м`якість призначеного покарання, що не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Так, посилаючись на ст. 65 КК України та постанову Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», вказує на те, що ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, проти особи похилого віку, завданих кримінальних правопорушенням збитків не відшкодував, порушував обраний йому запобіжний захід, а саме покидав територію України з метою уникнення кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується посередньо.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати оскаржуваний вирок суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована доводами про порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального законодавства..

Зокрема, апелянт звертає увагу на те, що судом безпідставно не були взяті до уваги доводи його та захисника про вчинення ним злочину в стані фізіологічного афекту.

Крім того, апелянт вказує на неправильну кваліфікацію його дій, оскільки вони мали бути кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати оскаржуваний вирок суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована доводами про невідповідність висновків суду доказам дослідженим під час судового провадження в суді, неповноту судового розгляду, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, на думку апелянта, судом безпідставно не взято до уваги та не надана належна оцінка показанням свідка ОСОБА_13 та експерта ОСОБА_14 про те, що вчиненому ОСОБА_7 злочину передувала протиправна поведінка самої потерпілої, а саме її образа обвинуваченого, що принижала його гідність і честь, що відразу визвало агресивну поведінку обвинуваченого та нанесення ним ударів ножем потерпілій.

Крім того, апелянт вказує про його незгоду з висновком судово психіатричної експертизи № 94 від 03.03.2016 року, якою ОСОБА_7 визнано осудним та таким, який на час вчинення кримінального правопорушення в стані фізіологічного афекту не знаходився, оскільки такий висновок ґрунтується лише на твердженні того, що обвинувачений на час вчинення кримінального правопорушення знаходився в стані алкогольного сп`яніння.

За вищевказаних обставин, апелянт рахує, що такі дії обвинуваченого мали бути кваліфіковані за ст. 123 КК України.

Також, апелянт звертаю увагу на необґрунтованість відмови судом в задоволенні клопотання сторони захисту про допит експерта в суді, що є порушенням вимог ст. 22 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши учасників судового провадження:

- прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника;

- представника потерпілого ОСОБА_9 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін;

- обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подані ними апеляційні скарги та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора;

- вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши та перевіривши доводи апеляційних скарг, судова колегія вважає що апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого та його захисника задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах і кваліфікація його дій саме за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, підтверджуються сукупністю доказів, зібраних у встановленому законом порядку, належно досліджених і оцінених судом першої інстанції.

Будучи допитаним в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні кримінального правопорушення, як про те зазначено в обвинувальному висновку визнав частково, замечував проти кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Зокрема, повідомив про те, що в день інциденту, він разом із ОСОБА_13 вживали горілку. Ввечері, коли горілка вже закінчувалася згадав про мобільний телефон, який залишив ОСОБА_12 в якості застави за раніше придбану в неї в борг горілку, та вирішив ще взяти в неї самогонки. Прийшовши разом з ОСОБА_13 до ОСОБА_12 остання впустила їх до квартири, після чого він почав її вмовляти дати в борг ще горілки, але вона відмовила йому й почала обзивати його образливими для нього словами. Після цього, він дістав ніж, який був при ньому й використовувався ним для нарізання хліба. Далі нічого не пам`ятає, оскільки в цей момент у нього стався провал у пам`яті і сам момент нанесення потерпілій тілесних ушкоджень не пам`ятає. Отямився коли побачив кров та почув стук у двері квартири.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, при зазначених у вироку обставинах, його вина та кваліфікація дій у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення підтверджується сукупністю наступних доказів зібраних по кримінальному провадженню, належно досліджених і оцінених судом першої інстанції за принципами всебічності, повноти і об`єктивності, а саме:

- показаннями потерпілої ОСОБА_12 про те, що 12.11.2014 року близько 22 години почула дзвінок у двері квартири за місцем свого проживання. Побачивши через вічко дверей ОСОБА_7 , який раніше брав в неї в борг кошти та ОСОБА_13 та запитали у них чи принесли вони кошти. Почувши від ОСОБА_7 стверджувальну відповідь відкрила двері. Першим до квартири зайшов ОСОБА_7 , який напав на неї та почав наносити їй удари ножем в область живота, а ОСОБА_13 , закривши двері на ключ, взяв її ззаду й почав утримувати та закривати рот. Під час нанесення ударів вона намагалася з ними боротися та кричати, в процесі боротьби вони опинилися біля туалету. Почувши стук у двері нападники майже одразу вибігли в спальню звідки повистрибували з вікна на вулицю. Зазначила, що знає ОСОБА_7 вже близько року, іноді той заходив до неї та купував горілку. Останній раз заборгував їй кошти в сумі близько 100 грн. і в якості застави залишив їй мобільний телефон.;

- показаннями свідка ОСОБА_15 , про те, що вночі 12.11.2014 року йому зателефонувала мати й сказала, що її побили Коли приїхав до неї додому в квартирі були працівники міліції та швидкої допомоги. В квартирі було все в крові. На животі в матері виявили порізи. Після цього її забрала швидка допомога. В туалеті в корзині для паперу він виявив ніж зі слідами крові, який було вилучено працівниками міліції. Також у спальній кімнаті було відчинене вікно, москітна сітка знята.. Відвідуючи матір у лікарні вона розповіла йому всі подробиці нападу. Зазначені подробиці повністю відповідають показанням даним потерпілою в судовому засіданні;

- показаннями свідка ОСОБА_16 про те, що він є сусідом потерпілої. Вночі 12.11.2014 року почув сильний стукіт та крики. Коли вийшов на площадку почув жіночий стогін. Зрозумівши, що шум доноситься з квартири ОСОБА_12 , підійшов до дверей та почав сукати у них., при цьому говорив, що викличе міліцію. Після цього, почув якесь гупання, а через деякий час двері відчинила ОСОБА_12 , яка була вся в крові. На його питання хто це був і де вони поділися, вона відповіла, що це був ОСОБА_17 та чоловік на прізвисько « ОСОБА_18 » і показала йому на вікно у спальній кімнаті. Він зрозумів, що саме через вікно зникли нападники. Разом із дружиною викликав швидку та міліцію;

- показаннями свідка ОСОБА_19 про те, що вона є сусідкою потерпілої. Вночі 12.11.2014 року почула жіночі крики. Виявивши, що вони доносились з квартири потерпілої ОСОБА_12 її чоловік почав стукати в двері вказаної квартири та вимагати відчинити. Через декілька хвилин двері відчинила потерпіла, яка була вся в крові. Кров була також і в квартирі. Потерпіла повідомила, що на неї напали ОСОБА_7 та ОСОБА_13 . Разом із чоловіком викликали швидку та міліцію. При переодяганні потерпілої у неї були виявлені в області живота колото-різані рани;

- показаннями свідка ОСОБА_20 , завідуючого хірургічним відділенням Скадовської ЦРЛ, про те, що 12.11.2014 року близько 22 години 35 хвилин його викликали до прийомного відділення Скадовської ЦРЛ, куди була доставлена ОСОБА_12 , яка скаржилася на болі в животі. В області її живота були наявні численні рани, також були наявні рани на лівому плечі та лівому ліктьовому суглобі. З анамнезу захворювання відомо, що орієнтовно о 22 годині 11.12.2014 року потерпіла отримала удари ножем в живіт і в область плеча, лівого ліктьового суглобу від осіб, які проникли до неї у квартиру. Зі слів потерпілої зазначено, що вказані особи начебто прийшли віддати борг. При первинному огляді в потерпілої було виявлено рану в епігастральній області, тобто у верхньому відділі живота, одна рана зліва трохи нижче пупа, одна рана в області плечового суглобу й одна рана біля ліктя лівої руки. Потерпілу було прооперовано. Крім того, у неї також були ушкодження внутрішніх органів, а саме: різані рани на лівій долі печінки, декілька ран в області кишківника, одна рана в області великого сальника. Зазначив, що вказані рани є смертельними й без вчасного надання кваліфікованої медичної допомоги невідворотно настала б смерть потерпілої. Також зауважив, що на його думку удари були сильні, так, як було пробито черевну порожнину й пошкоджено внутрішні органи.

- показаннями свідка ОСОБА_13 про те, що в день інциденту, він разом із ОСОБА_17 розпивали спиртні напої. Ввечері, коли горілка вже закінчувалася, ОСОБА_17 сказав, що він залишив мобільний телефон під заставу ОСОБА_12 , а тому в неї можна ще взяти горілки. Коли прийшли до потерпілої ОСОБА_17 почав вмовляти її щоб та дала їм ще горілки в рахунок раніше згадуваного телефону, на що та відмовила, а потім почала лаятись та ображати їх. В ході суперечки ОСОБА_17 ударив ОСОБА_12 у живіт, після чого вона одразу почала сильно кричати, а він злякавшись обійшов її заду і закрив їй рота рукою. Чи наносив у цей час ОСОБА_17 ще удари ОСОБА_12 не пам`ятає, оскільки був у стані сильного алкогольного сп`яніння. В цей час ззовні хтось почав сильно стукати в двері та вимагати відчинити, після чого вони з ОСОБА_17 побігли до однієї з кімнат, з вікна якої повистрибували на вулицю та розбіглися в різні сторони;

- показаннями свідка ОСОБА_14 - лікаря судово-медичного експерта про те, що на підставі дослідження медичних документів ним було зроблено висновок про отримання потерпілою ОСОБА_12 легких та тяжких тілесних ушкоджень. До групи тяжких тілесних ушкоджень належать рани на животі, проникаючі у черевну порожнину з ушкодженнями внутрішніх органів, які утворилися від удару колюче - ріжучим предметом. Вказані рани мають приблизно один напрямок ранових каналів, що вказує на цілеспрямованість ударів. Зазначив, що без вчасного надання медичної допомоги при вказаних тілесних ушкодженнях, смерть потерпілої неминуче настала б через період часу, який міг бути від декількох годин до декількох десятків годин в залежності від швидкості обезкровлення організму та інших факторів;

- показаннями свідка ОСОБА_21 , сина обвинуваченого, про те, що зі слів батька та працівників міліції йому відомо, що після інциденту потерпіла знаходилась в лікарні, а про обставини події батько відповів йому, що не знає як все відбулося, оскільки був у стані сильного алкогольного сп`яніння, пізніше сказав йому, що підрізав ножем ОСОБА_12 ;

- показаннями свідка ОСОБА_22 про те, що вночі до нього прийшов ОСОБА_13 і розповів йому, що він разом із ОСОБА_7 ходили до ОСОБА_12 взяти горілки, але та відмовила їм на що ОСОБА_17 ударив ОСОБА_12 , а він її тримав. Побачивши на руках кров вони повистрибували у вікно й розбіглися;.

- показаннями свідка ОСОБА_23 про те, що в ніч інциденту від ОСОБА_16 дізнався, що ОСОБА_17 наніс декілька ножових поранень ОСОБА_12

- інформацією, що міститься в рапорті оперативного чергового Скадовського РВ УМВС України в Херсонській області від 12.11.2014 року про надходження повідомлення від громадянки ОСОБА_24 про побиття жінки невідомими особами 12.11.2014 року близько 22 години 20 хвилин в м. Скадовськ по вул. Жовтневої Революції;

- заявою про початок кримінального провадження від 13.11.2014 року, згідно якої потерпіла ОСОБА_12 просить розпочати кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , які заподіяли їй тілесні ушкодження;

- протоколом огляду місця події від 12.11.2014 року з фото таблицею, згідно якого описано та відображено обстановку місця вчинення кримінального правопорушення;

- протоколом огляду від 13.11.2014 р. з фото таблицею, згідно якого оглянуто одяг виданий ОСОБА_13 в якому він перебував у ніч заподіяння ОСОБА_12 тілесних ушкоджень;

- протоколом огляду місця події від 13.11.2014 року з фото таблицею, згідно якого оглянуто приміщення кв. АДРЕСА_3 , в приміщенні туалету якої виявлено та вилучено ніж;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 13.12.2014 року та його відеозаписом, проведеного за участю потерпілої ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в ході якого останнім повідомлено про обставини спричинення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень;

- висновком експерта № 125 від 13.11.2014 року, згідно якого у ОСОБА_7 виявлено садно на носі та двоє саден на лівій щоці поруч з носом, які спричинені тупими предметами з обмеженою поверхнею, можливо нігтями рук, за давністю утворення можуть відповідати 12.11.2014 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень. Зазначене підтверджує покази потерпілої про її намагання чинити опір ОСОБА_7 під час заподіяння останнім відносно неї протиправних дій;

- висновком експерта № 132 від 12.12.2014 року, згідно якого у ОСОБА_12 виявлені рана на голові заподіяна тупим предметом з обмеженою поверхнею, рана на лівій верхній кінцівці заподіяні гострим колюче-ріжучим предметом, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та рани на животі, проникаючі у черевну порожнину з ушкодженнями печінки, шлунку та тонкого кишківника, заподіяні гострим колюче-ріжучим предметом (предметами), відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя;

- висновком експерта № 131/ц від 18.12.2014 року (додатку № 1 до висновку), згідно якого сліди крові на ножі, вилученому під час огляду місця події від 13.11.2014 року можуть походити від особи з такою ж групою крові, виявленою на ньому, в тому числі і від потерпілої ОСОБА_12 ;

- висновком експерта № 249 від 09.12.2014 року (додатку № 1 до висновку), згідно якого кров на 2-х тампонах-змивах з підлоги та дверей, виявлених та вилучених у ході проведення огляду місця події за місцем проживання потерпілої ОСОБА_12 може походити від самої потерпілої ОСОБА_12 чи іншої особи (осіб) з такою ж групою крові;

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 13.11.2014 року, згідно якого було вилучено светр сірого кольору з лініями чорного кольору та чорними рукавами, в якому згідно пояснень ОСОБА_7 він був одягнутий в момент вчинення злочину. При огляді вказаного светру зверху на ньому виявлені плями бурого кольору;

- висновком експерта № 248 від 05.12.2014 року (додатку № 1 до висновку), згідно якого кров на светрі ОСОБА_7 може походити від потерпілої ОСОБА_12 чи іншої особи (осіб) з такою ж групою крові, але не походить від свідка ОСОБА_13 . Присутність в цих слідах крові ОСОБА_7 не виключається;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 27.12.2014 року та його відеозаписом, проведеного за участю підозрюваного ОСОБА_7 в ході якого ним повідомлено про обставини спричинення потерпілій ОСОБА_12 тілесних ушкоджень;

- речовими доказами, зокрема: ножем, вилученим під час огляду місця події від 13.11.2014 року в приміщенні кв. АДРЕСА_3 , светром з виявленими на ньому плямами бурого кольору, вилученого під час затримання ОСОБА_7 13.11.2014 року.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження під час судового розгляду був допитаний свідок ОСОБА_25 , однак судом показання даного свідка цілком обґрунтовано не було взято до уваги, оскільки, згідно довідки КЗ «Скадовська ЦРЛ» від 13.05.2015 року, останній з 09.11.2007 року перебуває на диспансерному обліку у лікаря-психіатра з діагнозом, який пов`язаний із психічними розладами.

Вищезазначені показання учасників судового розгляду погоджуються, як між собою, так і з письмовими матеріалами провадження, які стали належними доказами вини ОСОБА_7 у вчиненні саме кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Колегія суддів критично відноситься до тверджень захисника та обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що останній під час вчинення ним злочину перебував у стані фізіологічного афекту, як психологічної підстави сильного душевного хвилювання, що виник внаслідок тяжкої образи з боку потерпілої.

Так відповідно до п. 23 постанови Пленуму ВСУ № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я особи», суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 123 КК України, характеризується не лише умислом, а й тяжким емоційним станом винного, який значною мірою звужував його здатність усвідомлювати свої дії або керуватися ними. Необхідною умовою кваліфікації дій винного за вказаною статтею є сильне душевне хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання чи тяжкої образи з боку потерпілого. Насильство може бути, як фізичне (заподіяння тілесних ушкоджень або побоїв, незаконне позбавлення волі тощо), так і психічним (погроза завдання фізичної, моральної чи майнової шкоди, тощо). До тяжкої образи слід відносити явно непристойну поведінку потерпілого, що особливо принижує гідність чи ганьбить честь винного або близьких йому осіб.

Будь який афект припускає не взагалі стан хвилювання, який у багатьох випадках присутній під час вбивства, заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження на ґрунті особистих неприязних стосунків, а стан сильного душевного хвилювання. Відсутність такого виключає стан фізіологічного афекту .

Для вирішення питання про те, чи діяння вчинене в стані фізіологічного афекту слід призначати судово психіатричну експертизу.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в тому числі безпосередніх показань потерпілої ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_13 , потерпіла ОСОБА_12 до обвинуваченого ОСОБА_7 ні під час вчинення останнім кримінального правопорушення, так і до цього ніякого протизаконного насильства (фізичного, психологічного), систематичного знущання чи тяжкої образи не застосовувала.

З показань цих же осіб вбачається, що можливі взаємні лайливі висловлювання між потерпілою і обвинуваченим, наявність яких спростовує потерпіла та підтверджує обвинувачений та свідок, не можуть бути розцінені, як такі, що особливо принижували гідність чи ганьбили честь обвинуваченого або близьких йому осіб та могли викликати у обвинуваченого стан фізіологічного афекти.

Зазначене також підтверджується і висновками судово-психіатричного експерта № 94 від 30.03.2016 року, згідно з яким ОСОБА_7 на момент вчинення інкримінованого йому злочину міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, та у стані фізіологічного афекту не перебував.

За таких обставин, доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого про те, що останній під час вчинення ним злочину перебував у стані фізіологічного афекту, як психологічної підстави сильного душевного хвилювання, що виник внаслідок тяжкої образи з боку потерпілої, є неспроможними.

Необґрунтованими є і доводи апеляційних скарг обвинуваченого і захисника про те, що про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого, як умисне тяжке тілесне ушкодження.

Так, відповідно до п. 22 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я особи», для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і співвідношення умислу обвинуваченого. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема врахувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Про те, що обвинувачений ОСОБА_7 діяв саме з прямим умислом направленим на позбавлення життя потерпілої ОСОБА_12 , свідчать встановлені під час судового розгляду обставини спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, а саме: їх кількість (не менше 4 ударів) та інтенсивність і силу з якою вони задавались, локалізація та характер виявлених ушкоджень, у тому числі в області життєво важливих органів тіла (печінка, шлунок, тонкий кишківник), використання в якості знаряддя вчинення злочину ножа, який хоча і не являється холодною зброєю, проте його колюче - ріжучі властивості не обмежуються можливістю спричинення лише тілесних ушкоджень, які виключали б, як наслідок його застосування, смерть людини.

Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження обвинувачений припинив наносити удари ножем потерпілій не за власною волею, а після того, як почув стукіт в двері з вимогою їх відчинити та повідомленням про виклик міліції. Також, після вчинення кримінального правопорушення обвинувачений з місця події втік не надавши потерпілій медичної чи іншої необхідної допомоги.

Відповідно до ст. 15 КК України, замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Замах на вчинення злочину є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Враховуючи зазначені обставини у сукупності з іншими доказами та матеріалами кримінального провадження, суд першої інстанції вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 саме за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, які закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, оскільки він виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, а також роз`яснень, що містяться в постанові № 7 Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжкого, особу винного, відсутність обставини, що пом`якшують покарання та наявність обставин, що обтяжують покарання

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 вину визнав частково, хоча і є особою, яка не має судимості, однак раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, під час досудового розслідування порушував обраний запобіжний захід, залишав територію України, за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, проживає з сином.

Також, матеріалами провадження встановлено, що ОСОБА_7 під наглядом у психіатра не знаходиться, з 1993 року перебуває на обліку у лікаря нарколога.

Крім того, при призначенні міри покарання судом першої інстанції цілком слушно врахована і думка потерпілої з цього приводу та її стан здоров`я, в результаті вчиненого відносно неї кримінального правопорушення.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого не встановлені. До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом обґрунтовано віднесено вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння та відносно особи похилого віку.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дотримався загальних засад призначення покарання та призначив покарання в межах санкції частини статі, яка передбачає покарання за вчинене, із застосуванням вимог ст. 68 КК України, визнавши таке покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів, з чим погоджується і колегія суддів.

За вказаних обставин вимоги апеляційної скарги прокурора про призначення судом першої інстанції надмірно м`якого покарання і необхідність його посилення є необґрунтованими.

Зокрема, обставини на які посилаються в апеляційній скарзі прокурор були відомі суду першої інстанції під час розгляду кримінального провадження та повністю враховані під час ухвалення рішення, що і знайшло підтвердження в оскаржуваному вироку суду.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, що тягнуть скасування оскаржуваного вироку, не встановлено.

За таких обставин, судова колегія не вбачає підстав для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги прокурора у провадженні ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Скадовського районного суду Херсонської області від 12 квітня 2016 року, відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий: (підпис)
Судді: (підпис) (підпис)
Згідно з оригіналом :
Суддя: