У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання за участю: прокурора захисника ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0001485 за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 22 лютого 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 листопада 2015 року
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, не судимого,
засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь:
ОСОБА_8 200 000 грн моральної шкоди та 7000 грн витрат на правову допомогу;
Дмитровської центральної міської лікарні 4547 грн 62 коп. витрат на лікування потерпілої.
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 22 лютого 2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 залишено без зміни.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за те, що він за обставин, викладених у вироку, приблизно о 07.30 год. 08 липня 2014 року, керуючи автомобілем «ЗАЗ-110307» реєстраційний номер НОМЕР_1 на 6 км автодороги Гришине Красноармійськ в напрямку м. Красноармійськ Донецької області, в порушення вимог пп. «б» п. 2.3, п. 10.1., пп. «б» п. 12.6, пп. «б» п. 12.9, пп. «в» п. 14.2 Правил дорожнього рухуУкраїни перевищив дозволену для водіїв з водійським стажем менше 2 років швидкість руху поза населеним пунктом та, повертаючись на свою смугу руху, внаслідок невдалого виконання обгону попутного автомобіля допустив зіткнення із велосипедом «Україна», який рухався у попутному напрямку під керуванням ОСОБА_8 . В результаті остання отримала тяжкі тілесні ушкодження.
У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, порушує питання про скасування судових рішень у частині вирішення цивільного позову та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Зазначає, що місцевий суд неправильно розв`язав цивільний позов потерпілої і завищив розмір стягнутої моральної шкоди та суму витрат на правову допомогу ОСОБА_8 .
В запереченнях на касаційну скаргу представник потерпілої ОСОБА_9 просить залишити судові рішення без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, захисника на підтримання цієї скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі не оскаржуються.
Твердження засудженого про те, що суди неправильно вирішили цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 є непереконливими.
Так, ч. 5 ст. 128 КПК України та роз`ясненнями, що містяться в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1989 р.№ 3 «Про практику застосування судами законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими Кримінальним процесуальним кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно зі ст. 23 ЦК України компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою. При цьому обов`язковою умовою для відповідальності за завдану моральну шкоду повинна бути вина особи, з якої ця компенсацію стягується.
Також, відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Як убачається з матеріалів справи, потерпіла звернулася до суду з цивільним позовом про стягнення з ОСОБА_7 на її користь матеріальної та моральної шкоди, яких вона зазнала внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю останнього, а також витрат на правову допомогу.
Суд першої інстанції, розглянувши цивільний позов ОСОБА_8 , врахував конкретні обставини справи, за яких було скоєно злочин, отримані потерпілою тілесні ушкодження (стала інвалідом 2 групи), обсяг моральних страждань, яких зазнала потерпіла, та обґрунтовано стягнув з ОСОБА_7 200 000 грн моральної шкоди. Такий розмір відшкодування моральної шкоди відповідає вимогам ст.ст. 22, 23, 1167 ЦК України, є розумним і справедливим. При цьому суд правильно відмовив у задоволенні позову в частині стягнення із засудженого 3325 грн 60 коп. матеріальної шкоди, оскільки останній, визнавши ці витрати потерпілої, добровільно їй виплатив 4830 грн на відшкодування завданої шкоди у розмірі більшому, чим було заявлено.
Крім того, судом правомірно на підставі ст.ст. 120, 124 КПК України стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8 7000 грн витрат, пов`язаних з оплатою допомоги її представника адвоката ОСОБА_9 , оскільки ця сума визначена в укладеному між ними відповідному договорі від 08 вересня 2015 року, підтверджується розрахунком гонорару і ОСОБА_8 в судовому засіданні підтвердила його сплату.
Розглянувши за апеляцією засудженого ОСОБА_7 матеріали провадження та детально їх вивчивши, врахувуючи надану під час апеляційного розгляду представником потерпілої ОСОБА_9 квитанцію на отримання 7000 грн на підставі договору про надання правової допомоги від 08 вересня 2015 року, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про вирішення цивільного позову та стягнення процесуальних витрат відповідно до вимог чинного законодавства, а також звернув увагу на докази, які спростовують доводи, викладені в апеляції.
Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та в повній мірі відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для зміни або скасування судових рішень, у провадженні не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436438 КПК України, п. 6 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 22 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу останнього - без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ _______________ ____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3