Справа № 190/1185/16-к
Провадження №1-в/190/606/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 серпня 2016 року м.П`ятихатки

П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого-судді ОСОБА_1

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання засудженого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Попівка Карловського району Полтавської області, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, не одруженого, не працюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 13.07.1998 р. Самарським районним судом м. Дніпропетровськ за ст. 81 ч. 3, 45 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки; 2) 26.12.2000 р. тим же судом за ст. 213 ч. 3 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 3) 10.12.2008 р. тим же судом за ст. 186 ч. 1 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, 4) 26.09.2008 р. тим же судом за ст. 309 ч. 2 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки; 5) 18.12.2009 р. Самарським районним судом м. Дніпропетровськ за ст.. 263 ч. 1, 309 ч. 2, 185 ч. 3 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі,

про умовно-дострокове звільнення,

в с т а н о в и в:

Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03.07.2014 р. ОСОБА_4 засуджено за ст. 185 ч. 3 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі.

Згідно клопотання засуджений просить звільнити його умовно-достроково з місць позбавлення волі на невідбутий строк.

Засуджений ОСОБА_4 про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, клопотання підтримує.

Представник П`ятихатської виправної колонії (№ 122) ОСОБА_5 про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився і подав заяву про розгляд справи у його відсутність, клопотання засудженого не підтримує.

Спостережна комісія П`ятихатської районної державної адміністрації про місце і час розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання представника не направила, подала заяву про розгляд справи без участі їх представника.

Вислухавши думку прокурора, який заперечив проти задоволення клопотання, вивчивши матеріали особової справи, суд дійшов до наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_4 вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровськ від 03.07.2014 р. засуджений за ст.ст. 185 ч. 3, 69, 71 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі, вирок набрав законної сили 05.08.2014 року.

З 03.11.2014 року ОСОБА_4 перебуває в місцях позбавлення волі, а в П`ятихатській ВК (№122) відбуває покарання з 16.11.2014 року.

Згідно останньої характеристики на засудженого від 26.05.2016 р., ОСОБА_4 під час тримання в Дніпропетровському СІ характеризується посередньо, стягнень і заохочень не мав. Під час відбування покарання в П`ятихатській виправній колонії (№ 122) засуджений характеризується як злісний порушник режиму утримання, не дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування та розпорядок дня установи, мав одне стягнення, яке на даний час не погашене, та заохочувався з метою стимулювання правослухняної поведінки в подальшому. В колонії не працевлаштований, залучався до робіт з благоустрою території установи, до виконання обов`язків ставиться задовільно, завдання намагається виконувати вчасно та якісно, контролю за її виконанням з боку представників адміністрації не потребує.

Відповідно до ст. 81 КК України особам, які відбувають покарання, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, тобто умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому суд ретельно з`ясовує ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засудженого, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.

Як вбачається із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині. Доцільність такого звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення або обмеження волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.

Суд вважає, що поведінка засудженого свідчить про відсутність позитивної динаміки у його поведінці, оскільки перебуваючи в місцях позбавлення волі з 03.11.2014 р., у тому числі в Дніпропетровському слідчому ізоляторі, заохочень і стягнень не мав, а відбуваючи покарання в П`ятихатській ВК (№ 122) двічі,а саме 26.06.2015 р. і 31.12.2015 р., заохочувався подяками, та як вказано в характеристиці з метою стимулювання правослухняної поведінки в подальшому, мав одну сурову догану, яка на даний час не погашена в установленому законом порядку. При цьому, ОСОБА_4 неодноразово засуджений за вчинення тяжких корисливих злочинів, засуджений хоч і підпадає під дію ст.. 81 КК України, оскільки відбув ? строку покарання, однак при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення основним та вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого. Як видно з характеристики засудженого сумлінною поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, до праці в установі ставиться задовільно, готовності до самокерованої, право слухняної поведінки в умовах обмеженої ізоляції та нагляду не виказує.

Суд бере до уваги і те, що ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, а одноразове заохочення за весь період відбуття покарання, тим більше застосоване для стимулювання правослухняної поведінки засудженого, не може свідчити про виправлення. Враховуючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу засудженого в цілому, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 не довів своє виправлення.

На підставі ст. 81 КК України, керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстарції на протязі семи днів з дня її проголошення.

Головуючий-суддя ОСОБА_1