УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Вищий спеціалізований суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 31 березня 2016 року касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 26 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року,

в с т а н о в и в:

Зазначеним вироком засуджено

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше судимого вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 2 серпня 2013 року за ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України та на підставі ст. 70 КК України на 5 років позбавлення волі, звільненого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки,

за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки;
за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання мнеш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_5 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 2 серпня 2013 року до покарання за даним вироком, та ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року вирок щодо засудженого залишено без зміни.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він 17 жовтня 2013 року близько 22.00 години, маючи умисел на заволодіння чужим майном, у магазині «Квартал» по вулиці Ю. Фучика, 3-а м. Києва, скориставшись відсутністю на робочому місці касира, таємно викрав з касового апарату 3 400 гривень, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_6 шкоду на вказану суму.

Крім того, ОСОБА_5 20 січня 2014 року близько 15.30 години, у 4 під`їзді будинку №8 по вулиці Ніщинського м. Києва, повторно, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я особи, відкрито заволодів у ОСОБА_7 мобільним телефоном «SamsungGalaxy S7562», в результаті чого заподіяв шкоду потерпілому на загальну суму 2 626, 90 грн.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , що діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 ,просить судові рішення скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, у зв`язку з їх незаконністю та необґрунтованістю. Вказує про однобічність, неповноту та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення, та не врахування пом`якшуючої покарання обставини відшкодування матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_6 .
Перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Як убачається з наданих копій судових рішень, висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, ґрунтується на сукупності зібраних і належно оцінених судом доказів, і є правильним.
Засуджений ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення по епізоду таємного викрадення грошей не визнав, однак пояснив, що з метою провчити охорону, скориставшись відсутністю касира, викрав кошти з касового апарату в магазині «Квартал», після чого через тиждень викрадені гроші повернув. У змінених показаннях він повідомив, що викрадені ним кошти він намагався повернути в той же день та протягом наступних 2-3 днів, однак касир та ОСОБА_6 відмовлялись їх приймати. Пізніше повернув потерпілому 3 600 гривень та вибачився за вчинене.
Крім того, вина засудженого підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_6 , який зазначив, що про вчинення крадіжки грошей ОСОБА_5 з касового апарату дізнався від охорони магазину. Під час перегляду відеозапису камери спостереження бачив, як засуджений забрав з каси гроші. Вказав, що 3 400 гривень він отримав від ОСОБА_5 після звернення до працівників правоохоронних органів. Також, що про намагання повернути йому викрадене засудженим нічого не знає.
Крім того, вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення підтверджується протоколами слідчих дій, а також дослідженими в судовому засіданні відеозаписами з камер відеоспостереження магазину «Квартал», на яких зафіксовано вчинення крадіжки з каси засудженим, що узгоджуються між собою.
Доводи ОСОБА_5 щодо відсутності у нього умислу на таємне викрадення грошових коштів, так як мав на меті провчити охорону магазину і після чого повернути кошти, були належно перевірені у судовому засіданні та не знайшли свого підтвердження.
Засуджений ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення по епізоду відкритого заволодіння майном ОСОБА_7 не визнав та пояснив, що він 20 січня 2014 року під`їзді будинку по АДРЕСА_1 попросив у потерпілого для здійснення дзвінка мобільний телефон з яким пішов по своїм справам. По поверненню додому був затриманий працівниками міліції, вказавши, що взяв мобільний телефон з метою його заволодіння. У змінених показаннях пояснив, що у під`їзді будинку взяв у хлопців мобільний телефон та піднявся поверхом вище для здійснення дзвінка, однак повернувшись нікого не застав, тому взяв телефон з собою, який в подальшому був вилучений працівниками міліції.
Незважаючи на заперечення засудженим ОСОБА_5 вини по епізоду вчинення кримінального правопорушення щодо ОСОБА_7 , його вина підтверджується показаннями самого потерпілого, який детально розповів про обставини вчинення щодо нього кримінального правопорушення та узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_8 , що був очевидцем подій того дня, а також іншими доказами, яким дана належна оцінка.
Ці та інші наведені у вироку суду докази переконливо свідчать про те, що ОСОБА_5 винуватий у вчиненні злочинів, за які його засуджено, і цей висновок умотивований.
При перевірці судових рішень встановлено, що судом досліджені всі обставини, з`ясування яких могло мати істотне значення для правильного її вирішення. Проявів упередженості щодо ОСОБА_5 під час судового розгляду не виявлено.
Дії ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 185 та ч. 2 ст. 186 КК України кваліфіковано правильно. Отже, вважати, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, немає підстав.
Суд, призначаючи ОСОБА_5 покарання дотримався вимог

ст. 65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та дані про особу винного. Призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів.
Апеляційним судом при перевірці матеріалів кримінального провадження в апеляційному порядку правильно прийнято рішення щодо залишення вироку без зміни. Апеляційний суд перевірив доводи захисника, що засуджений ОСОБА_5 не наносив тілесних ушкоджень ОСОБА_7 та обґрунтовано визнав їх безпідставними, належним чином мотивувавши своє рішення.
Крім того, перевірено й доводи про те, що судом при призначенні покарання не враховано пом`якшуючу покарання обставину добровільне відшкодування завданого збитку потерпілому ОСОБА_9 , судом визнано такими що не дають підстав для зміни вироку, оскільки пом`якшення призначеного покарання по епізоду таємного викрадення чужого майна, за наявності зазначеної обставини, не впливає на загальний розмір покарання, визначеного судом першої інстанції за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Із даними висновками погоджується і колегія суддів і не знаходить підстав для скасування судових рішень, як про це ставить питання у касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 .
За таких обставин, суд касаційної інстанції вважає, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 26 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від

26 листопада 2015 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3