Справа № 150/58/16-к
Провадження №11-кп/772/1236/2016 Категорія: крим.
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 листопада 2016 року м. Вінниця
Апеляційний суд Вінницької області в складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
його представника - адвоката ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_10 , та потерпілого ОСОБА_7 на вирок Чернівецького районного суду Вінницької області від 13 липня 2016 року, яким
ОСОБА_9 ,
уродженець с.Тузли Татарбунарського
району Одеської області, мешканець
АДРЕСА_1 , громадянин України,
неодружений, не маючий судимості,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України з призначенням покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки, з покладенням на нього певних обов`язків, передбачених п.п. 2,3,4 ч. 1 ст. 76 КК України, що зазначені у вироку.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 моральні збитки в розмірі 15.000 (п`ятнадцяти тисяч) гривень, витрати на правову допомогу в розмірі 4.000 (чотирьох тисяч) гривень та 50.480 (п`ятдесят тисяч чотириста вісімдесят) гривень 18 копійок матеріальної шкоди.
Вирішено долю речових доказів.
Згідно вироку, 23 листопада 2015 року біля 15 годин 20 хвилин ОСОБА_9 , перебуваючи у пункті охорони ФГ «Діана-П», який розташований по вул. Привокзальній, 33 с. Моївка Чернівецького району Вінницької області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до потерпілого ОСОБА_7 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, вхопив за рукоятку металевої лопатки та умисно наніс останньому чотири удари в ділянку голови, внаслідок чого спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді множинних ран волосистої частини голови, шиї та підборіддя.
Відповідно до висновку експерта № 2/1 від 11.01.2016 року у ОСОБА_7 мали місце такі тілесні ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма, вдавлений перелом лівої скронево-тім`яної ділянки, забій головного мозку, пневмоцефалія, множинні рани волосистої частини голови, шиї, ділянки підборіддя, які утворились від неодноразової дії тупого твердого предмета з продовгуватою травмуючою поверхнею, яким міг бути і край металевої лопатки та належать рани голови з вдавленим переломів кісток лівої тьмяно-скроневій ділянці із забоєм речовини головного мозку - до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент заподіяння, а інші рани на тілі до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я більше шести діб.
В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді провадження в судді першої інстанції ОСОБА_10 неоспорюючи юридичної кваліфікації вчиненого злочину, вважає вирок незаконним, який підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, та невідповідність призначення судом покарання ступеню тяжкості вчинення злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Посилається на те, що суд при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, не додержав вимог ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», та не врахував тих обставин, що засуджений давши зізнавальні покази, вину у скоєному не визнав, не покаявся у вчиненому, вибачення у потерпілого не попросив та взагалі не відшкодував спричинену шкоду останньому. Крім того, суд не достатньо врахував особу ОСОБА_9 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, злочин вчинив у стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує покарання. Також суд, звільнивши обвинуваченого від покарання з випробуванням, своє рішення належним чином не вмотивував. Тому, прокурор просить ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у вигляді 6-ти років позбавлення волі.
Потерпілий ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі вважає вирок незаконним внаслідок м`якості призначеного винному покарання. Просить його скасувати та призначити ОСОБА_9 реальну міру покарання у вигляді 6 років позбавлення волі. Свої вимоги мотивує, тим що суд першої інстанції, призначаючи останньому покарання із застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України, не врахував, що ОСОБА_9 ні в період лікування, ні під час досудового слідства та в судовому засіданні вибачення не попросив та не розкаявся у вчиненому, матеріальні і моральні збитки не відшкодував, через завдані тілесні ушкодження потерпілий втратив працездатність, в нього розвинулась хвороба - епілепсія і він став інвалідом 3 групи. Також, апелянт вважає, що суд не врахував обтяжуючу обставину - вчинення злочину ОСОБА_9 у стані алкогольного сп`яніння.
В запереченнях на подані апеляційні скарги обвинувачений ОСОБА_9 просить залишити їх без задоволення, а вирок суду - без змін.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, виступи в дебатах: потерпілого ОСОБА_7 та його представника адвоката ОСОБА_8 , які свою апеляційну скаргу повністю підтримали і просили задовольнити, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_9 , який заперечував проти поданих апеляційних скарг та просив вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обсудивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального і процесуального права на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до правил, які ґрунтуються на всебічному, повному, неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом.
Фактичні обставини, юридична кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 121 КК України, доведеність його вини у скоєному та вирішення цивільного позову в апеляційних скаргах прокурора та потерпілого не оспорюються.
Суд першої інстанції обґрунтовано визнав ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, навівши у вироку переконливі докази та проаналізувавши їх належним чином.
Разом з тим, при призначенні останньому покарання, судом не дотримано положень ст. 65 КК України та роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення кримінального покарання», відповідно до яких особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Обираючи винному покарання в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України, суд врахував ступень тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який за місцем поживання характеризується позитивно, відсутність пом`якшуючих його провину обставин та наявність обтяжуючої обставини вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, пославшись при цьому на загальні засади призначення покарання, передбачені ст. 65 КК України та положення ст. 50 КК України, заснованих на вимогах виваженості і справедливості покарання, яке має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню ним нових злочинів.
На думку колегії суддів, наведені обставини суд першої інстанції хоча і взяв до уваги, призначивши покарання з випробуванням, проте, разом із особою винного, обставинами та тяжкістю скоєного кримінального правопорушення, заподіяними наслідками для здоров`я потерпілого ОСОБА_7 отриманням ним тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до інвалідності та втрати працездатності, недостатньо врахував у вироку.
Судом не в повній мірі враховано особу обвинуваченого ОСОБА_9 , його байдуже ставлення до вчиненого, відсутність щирого каяття, не відшкодування завданої шкоди потерпілому, що свідчить фактично про не усвідомлення ним своєї провини; також судом залишена поза увагою думка потерпілого про суворе покарання винного.
Крім того, вірно встановивши в судовому засіданні і зазначивши у вироку про наявність обтяжуючої обставини вчинення злочину ОСОБА_9 в стані алкогольного сп`яніня, вона фактично не була врахована судом при призначені йому покарання з випробуванням.
Враховуючи наведене, думку прокурора ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_7 , які вважали неможливим досягнення мети виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_9 без ізоляції його від суспільства, колегія суддів переконана в тому, що застосування судом першої інстанції до винного положень ст.ст. 75, 76 КК України є явно необґрунтованим і несправедливим внаслідок м`якості призначеного йому покарання.
Необхідним і достатнім покаранням для обвинуваченого в даному випадку колегія суддів вважає саме покарання у виді позбавлення його волі в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України, в його мінімальному розмірі.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 420 КПК України колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_10 , та потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Чернівецького районного суду Вінницької області від 13 липня 2016 року стосовно ОСОБА_9 , в частині призначення покарання, - скасувати.
ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_9 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.
В іншій частині вирок - залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Судді:
З оригіналом вірно: