Справа № 367/3557/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/709/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 23.06.2016

УХВАЛА
Іменем України
23 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

та його захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 та на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 27 квітня 2016 року, якою відмовлено в задоволенні подання начальнику ІВЦ № 132 про застосування умовно дострокового звільнення до засудженого ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А :
До Ірпінського міського суду Київської області звернувся начальник ІВЦ № 132 з поданням про умовне дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 .

Ухвалою суду у задоволенні вищевказаного клопотання відмовлено, оскільки з моменту винесення ухвали Кагарлицького районного суду Київської області від 13.05.2015 року про заміну покарання більш м`яким, засуджений ОСОБА_7 фактично не відбув ? строку покарання, призначеного судом.

Не погоджуючись з ухвалою суду адвокат ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати повністю та ухвалити нову ухвалу, якою клопотання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 задовольнити. Мотивуючи своє рішення, сторона захисту вказує, що вирішуючи питання про можливість застосування до ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, суд має виходити із загального строку покарання, призначеного йому ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 19.03.2013р., а не із строку покарання у виді обмеження волі, встановлено ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 13.05.2015 року, так як в Законі, а саме в ст.ст. 81, 82 КК України чітко вказано поняття «строк покарання», а не інше.

В апеляційні скарзі засуджений ОСОБА_7 просить увалу щодо нього скасувати та винести нову, якою застосувати до нього ст. 81 КК України і звільнити умовно достроково.

Заслухавши доповідь судді, засудженого та його захисника в підтримку своїх апеляційних вимог, прокурора, яка заперечив проти задоволення апеляційних скарг, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Доводи апеляційних скарг, що суд при вирішенні питання про умовно дострокове звільнення має виходити із загального строку покарання, призначеного ОСОБА_7 ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 19.03.2013р., а не із строку покарання у виді обмеження волі, встановлено ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 13.05.2015 року, є необґрунтованими. Оскільки відповідно до вимог ч.8 ст. 154 КВК України особи, звільненні від відбування покарання з випробуванням або в порядку заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, якщо вони були направленні у місця обмеження волі або позбавлення волі у випадках, передбачених законом, можуть бути знову представлені до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни не відбутої частини покарання більш м`яким не раніше як через один рік з дня винесення ухвали про направлення у місця обмеження волі або позбавлення волі.
При регламентуванні порядку і умов відбування та виконання кримінальних покарань норми КК України та КВК України співвідносяться між собою як загальні та спеціальні і, відповідно, при конкуренції норм загальних і спеціальних застосовуються спеціальні норми.
Стаття 154 КВК України є спеціальною нормою щодо можливості повторного застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення або заміни не відбутої частини покарання більш м`яким з дотриманням певного проміжку часу при наявності наступних умов: засуджений має бути особою, яка або була звільнена від відбування покарання з випробуванням, або відбуває покарання в порядку заміни не відбутої частини покарання більш м`яким і при цьому була направлена у місця обмеження волі або позбавлення волі у випадках, передбачених законом.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 було засуджено Звенигородським районним судом Черкаської області від 10.12.2012 року за ч. 3 ст. 286 КК України до 10 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 19.03.2013 року вирок щодо ОСОБА_7 змінено, засуджено за ч. 3 ст. 286 КК України до 7 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 13.05.2015 року невідбуту частину покарання 4 роки 6 місяців 29 днів замінено на 4 роки 5 місяців обмеження волі згідно ст. 82 КК України.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 28.07.2015 року згідно ст. 72 КК України в строк відбування покарання зараховано час слідування під вартою до виправного центру. Ухвалою вищевказаного суду від 04.03.2016 року зараховано строк попереднього ув`язнення згідно ст. 72 КК України з 10.12.2012 року по 19.03.2013 року.

Початок строку позбавлення волі: 10.12.2012 року.

Початок строку обмеження волі: 17.06.2015 року.

Кінець строку покарання: 31.05.2019 року.

Тобто, ОСОБА_7 на даний час відбуває покарання в порядку заміни не відбутої частини покарання у виді позбавлення волі покаранням у виді обмеження волі та є особою, яка була направлена у місця обмеження волі до Ірпінського виправного центру №132, а тому на думку колегії суддів підпадає під критерії обмеження у часі у праві умовно-дострокового звільнення або заміни не відбутої частини покарання більш м`яким.
Враховуючи, що ухвала про направлення ОСОБА_7 у місця обмеження волі була винесена 13.05.2015 року, тобто з дня винесення ухвали ще не минув один рік, засуджений ОСОБА_7 на даний час не може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково, але за ним залишається таке право при настанні строків, передбачених у законі.
За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною, обгрунтованою та вмотивованою, а тому апеляційні скарги залишає без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 539 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги засудженого та його захисника - адвоката залишити без задоволення, а ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 27 квітня 2016 року щодо ОСОБА_7 - без змін.
Судді: