Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/584/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 289 (215-3) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.06.2016 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді апеляційні скарги прокурора Світловодського відділу Знамянської місцевої прокуратури ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах адвоката ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 квітня 2016 року, яким:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Світловодськ Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, одруженого, маючому на утриманні малолітню дитину, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
-29.03.2007 року Світловодським міським судом за ст. 186 ч. 2 КК України до штрафу 580 гривень;
- 07.06.2010 року Світловодським міським судом за ст. 186 ч. 1, ст. 186 ч. 2, ст. 375, ст. 70, ст. 75, 76 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки, з іспитовим строком на 2 роки;
- 03.09.2012 року Світловодським міськрайонним судом за ст. 185 ч. 3 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 75 звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки,
визнано винуватим та засуджено до покарання за ч.2 ст.190 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі, за ч.2 ст.186 України у вигляді 4 років позбавлення волі, за ч.2 ст. 289 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. Відповідно до ст.70 ч.1 шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. Відповідно до ст.71 КК України частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком від 03.09.2012 року та остаточно призначено покарання у вигляді 6 років позбавлення волі. Вказаним вироком стягнено з обвинуваченого у відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_10 - 5000 грн. та вирішено питання щодо речових доказів
ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що середині червня 2015 року знаходився в квартирі АДРЕСА_3 у своєї знайомої ОСОБА_11 , де в ході спілкування остання повідомила йому, що у неї є ноутбук Lenovo G 450, який потрібно здати в ремонт. В цей час у ОСОБА_7 виник злочинний задум, спрямований на повторне вчинення злочину, а саме заволодіння вказаним ноутбуком, шляхом зловживання довірою з метою власного збагачення. Реалізуючи свій злочинний задум до кінця ОСОБА_7 , скориставшись довірою з боку ОСОБА_11 , повідомив їй вигадані відомості про знайомого майстра, який нібито відремонтує її ноутбук. ОСОБА_11 , будучи введеною в оману щодо дійсних намірів ОСОБА_7 , без будь якого примусу, передала останньому ноутбук Lenovo G450, вартістю 2499 гривень, який ОСОБА_7 не маючи наміру повертати в подальшому власниці, привласнив його та з місця вчинення злочину зник, ноутбуком розпорядився на власний розсуд, в результаті чого заподіяв ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 2499 гривень.
Крім того, 03.07.2015 року близько 22 години 40 хвилин, ОСОБА_7 в подвір`ї будинку АДРЕСА_4 , вживав спиртні напої разом із ОСОБА_10 . Помітивши у останнього на плечі чоловічу сумочку з шкірозамінника вартістю 200 грн., в якій знаходились реєстраційний талон на скутер моделі FADA «FD 50 QT-7» зеленого кольору, д.р.н.з. НОМЕР_1 , посвідчення сільського механізатора та пенсійне посвідчення № НОМЕР_2 оформлений на ім`я ОСОБА_10 ; гаманець коричневого кольору, виготовлений з шкірозамінника, вартістю 90 гривень, в якому знаходились грошові кошти в сумі 250 гривень, номіналом 2 купюри по 100 гривень та 1 купюра 50 гривень; ключі від мопеду на яких знаходився пульт дистанційного управління вібросигналізації для мопеду, вартістю 100 гривень, у ОСОБА_7 виник умисел на її заволодіння з метою власної наживи.
Після закінчення вживання спиртних напоїв близько 23.20 годин ОСОБА_10 пішов до себе додому до будинку АДРЕСА_1 .
Реалізуючи свій злочинний умисел до кінця, діючи умисно й цілеспрямовано, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, ОСОБА_7 в під`їзді вказаного будинку наздогнав ОСОБА_10 де з застосовуючи до останнього насильство, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, почав наносити удари тупим предметом в область чола та удари ногами в область живота і ніг, чим спричинив ОСОБА_10 , відповідно висновку експерта легкі тілесні ушкодження. На прохання потерпілого припинити свої злочинні дії ОСОБА_7 не реагував і відкрито викрав у ОСОБА_10 з голови кепку світло-рожевого кольору, виготовлену з котону, вартістю 160 гривень, а шляхом ривка зірвав з плеча потерпілого сумочку і з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на свій власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 800 гривень.
Крім того, 04.07.2015 року близько 00.15 годин, ОСОБА_7 , з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, прибув на територію стоянки, що розташована по АДРЕСА_5 , де знаходився мопед FADA «FD 50 QT-7» зеленого кольору, д.р.н.з. НОМЕР_1 , належний ОСОБА_10 про наявність якого дізнався попередньо під час спілкування з останнім.
Перебуваючи на вказаній автостоянці ОСОБА_7 ввів в оману охоронця автостоянки ОСОБА_12 , повідомивши її про те, що він є сином власника скутеру, при цьому показав ключі від нього та пенсійне посвідчення на ОСОБА_10 , яка надала ОСОБА_7 дозвіл забрати з стоянки вказаний мопед.
Доводячи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_7 , проникнувши у такий спосіб на територію стоянки, яка є сховищем, за допомогою ключа, викраденого ним раніше у ОСОБА_10 , запустивши у робочий стан двигун скутера FADA «FD 50 QT-7», д.р.н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, вартість якого згідно висновку експерта з оцінки майна складає 4950 гривень, з місця вчинення злочину зник, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вказану суму.
В апеляційних скаргах:
- прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчинені злочинів та призначити покарання
за ч.2 ст.190 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, за ч.2 ст.186 України у вигляді 6 років позбавлення волі, за ч.2 ст. 289 КК України у вигляді 7 років позбавлення волі. На підставі ст.70 ч.1 шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України частково приєднати не відбуте покарання за вироком від Світловодського міськрайонного суду 03.09.2012 року і за сукупністю вироків остаточно призначити покарання у вигляді 8 років позбавлення волі, в іншій частині вирок суду від 22.04.2016 року залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що призначене судом обвинуваченому покарання є надто мяким, оскльки ОСОБА_7 раніше неодноразово був судимий за умисні корисливі злочини проти власності, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знову вчинив під час іспитового терміну відбування покарання ряд умисних тяжких та середньої тяжкості злочинів.
- адвокат ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду першої інстанції від 22 квітня 2016 року постановлений щодо його підзахисного ОСОБА_7 та закрити кримінальне провадження на підставі п.2ч.1ст. 284 КПК України, за відсутністю в діянні ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд, визнаючи ОСОБА_7 винним у заволодінні ноутбуком ОСОБА_11 , в оскаржуваному вироку зазначив дві кваліфікуючі ознаки обман і зловживання довірою, що є недопустимим і вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Також зазначає, що під час судового розгляду стороною захисту ставилось питання про недопустимість висновку експерта щодо оцінки ноутбуку належного ОСОБА_11 як належного і допустимого доказу, так як висновок експерта не відповідає вимогам статей 100, 102 КПК України, що експертиза в супереч вимогам ст. 69 КПК України проведена не експертом, а експертом оцінювачем. Крім того, ноутбук Леново знаходився у неробочому, поломаному стані, але був оцінений як новий. В свою чергу суд у вироку вказав, що потерпілій ОСОБА_11 спричинена шкода в розмірі 2499 грн., при цьому не посилається у вироку на експертизу як на доказ про вартість ноутбуку. Також у вироку суд взагалі не вказує про належність і допустимість як доказу спірної експертизи.
Крім того, ОСОБА_11 в судовому засіданні надала показання про те, що не бажала і не бажає притягувати ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, вважає, що останній по відношенню до неї злочин не вчиняв, заява про вчинення кримінального правопорушення була написана нею під примусом з боку працівників поліції. Зазначені показання потерпілої суд проігнорував та не дав їм жодної оцінки. Свідок ОСОБА_13 надав суду показання про те, що придбаний ним у ОСОБА_7 ноутбук був в розібраному стані.
Зазначене в сукупності, як вважає сторона захисту, вказує на незаконність визнання ОСОБА_7 винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України.
Також під час судового розгляду стороною захисту ставилось питання про недопустимість висновку експерта щодо оцінки майна ОСОБА_10 як належного і допустимого доказу, так як висновок експерта не відповідає вимогам статей 100, 102 КПК України, а експертиза в супереч вимогам ст. 69 КПК України проведена не експертом, а експертом оцінювачем.
В свою чергу суд у вироку вказав, що потерпілому ОСОБА_10 спричинена матеріальна шкода в розмірі 800 грн., але звідки він дійшов таких висновків незрозуміло, так як суд у вироку не посилається на експертизу як на доказ про вартість майна ОСОБА_10 , також у вироку суд взагалі не вказує про належність і допустимість доказу зазначеної експертизи.
На незаконність судового рішення вказує і те, що суд першої інстанції у вироку зазначає показання потерпілого ОСОБА_10 які він в суді не надавав.
Так у вироку суд вказує наступне: «03.07.2015 року близько 21:00 годині він приїхав на мопеді до автостоянки по АДРЕСА_5 та поставив його на ніч. На його мопеді є сигналізація, він завжди вмикає її коли залишає свій мопед, на стоянці в тому числі». Однак, в судовому засіданні 11.03.2016 року потерпілий ОСОБА_10 надав показання про те, що сигналізація на мопеді включена не була, так як її забороняється ставити на стоянці.
У вироку зазначено: «Вийшовши на перехресті по вул. Калініна та Леніна він повернув ліворуч та пішов по вул. Леніна, проходячи близько 21:30 годині 03.07.2015 року поряд з кіоском, що розташований поряд з магазином «Ювілений» по вул. Леніна м. Світловодськ, він вирішив випити пива, підійшов до кіоску та купив там собі пляшку пива. Взявши пива він відійшов в сторону, та зайшов до подвір`я будинку АДРЕСА_4 , поряд з магазином «Ювілений». Присів на лавочку через декілька хвилин до нього підійшов раніше не знайомий чоловік, віком близько 30-35 років, зростом 175-180 см., худорлявої статури, одягнутий в кофту темного кольору та темні джинсові штани». Однак, в ході в судового засідання 11.03.2016 року потерпілий ОСОБА_10 не надавав пояснення з приводу його руху, назв вулиць, адреси, опису невідомого чоловіка. Звідки суд взагалі взяв ці показання невідомо.
Також у вироку вказано: «Прийшовши до лавочки близько 22:40 години вони почали вживати спиртне. В ході спілкування ОСОБА_14 спитав ОСОБА_10 звідки він йде до дому, на що ОСОБА_10 сказав, що поставив свій мопед FADA зеленого кольору на автостоянці, що розташована по АДРЕСА_5 ». Однак, в ході в судового засідання 11.03.2016 року потерпілий ОСОБА_10 не надавав показання з приводу опису мопеда, місцезнаходження стоянки, вказав лише про те, що він поставив свій мопед на стоянку. У вироку суд зазначає, що потерпілий ОСОБА_10 пояснив, що в сумці знаходились його документи, які були викрадені разом із сумкою, однак в ході судового засідання потерпілий вказав, що документів у сумці не було, вони були в бардачку мопеда і на цьому він декілька разів наголошував.
Крім того, суд змінив і показання свідка ОСОБА_12 , яка суду повідомила, що мопед на сигналізації не стояв, також суд у вироку не вказав частину показань вказаного свідка про те, що наступного дня після подій ОСОБА_10 приходив на стоянку у кепці, яку у нього викрали, що з потерпілим трапляються випадки, коли він будучи в стані алкогольного сп`яніння не пам`ятає де дів свій мопед, а потім звинувачує охоронців стоянки у викрадені мопеда. В свою чергу суд першої інстанції по вказаних обставинах не надав оцінки показанням свідка ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_7 з точки зору їх належності.
Також, суд в оскаржуваному вироку послався як на доказ вини його підзахисного на проведений одночасний допит підозрюваного ОСОБА_15 та потерпілого ОСОБА_16 із застосуванням відеозапису, що вважає недопустимим, так як відповідно ч.4 ст. 95 КПК України, суд обґрунтовує свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, але вказаний доказ суд в судовому засіданні не досліджував та не переглядав відеозапис проведеної слідчої дії.
Так, апелянт зазначає, що згідно показань свідка ОСОБА_12 , ОСОБА_10 наступного дня після того, коли його начебто побив та пограбував ОСОБА_7 , був у тій же самій кепці, яку будь-то викрав обвинувачений. Звідки ОСОБА_7 знав на яку саме стоянку потерпілий поставив свій мопед, якщо як стверджує ОСОБА_10 , він йому про це не казав. Яким чином ОСОБА_7 на стоянці підійшов (серед інших 20 мопедів) до мопеда ОСОБА_10 , якщо як стверджує потерпілий він йому мопед не показував. Згідно показань вказаних у вироку ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_12 , обвинувачений щоб взяти мопед на стоянці показував пенсійне посвідчення на ім`я потерпілого, однак як стверджує ОСОБА_10 вказане посвідчення було в мопеді.
Враховуючи зазначене апелянт вважає, що належних та допустимих доказів у справі, які б підтверджували вину його підзахисного у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186 та ч.2 ст. 289 КК України, стороною обвинувачення не надано, навпаки надані докази виправдовують ОСОБА_7 , а обвинувачення ґрунтується виключно на показаннях потерпілого, які суперечать іншим доказам.
- обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що потерпіла ОСОБА_11 суду дала показання відповідно яких претензій до нього за ноутбук не має, а тому вину в скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, не визнає. Також вважає себе не винним у скоєні злочинів, передбачених ч.2 ст. 186 та ч.2 ст. 289 КК України, так як мопед, який знаходився на стоянці, він забрав із відома і згоди самого ОСОБА_10 . Де і при яких обставинах ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження йому не відомо. Вважає вирок суду першої інстанції щодо нього не вмотивованим, винесений з порушенням вимог кримінального процесуального закону, так як в ньому не міститься посилань на те, чому суд не взяв до уваги його показання, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші.
Заслухавши доповідача, адвоката ОСОБА_8 , який частково підтримав вимоги поданої ним апеляції та просив вирок суду скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд, обвинуваченого ОСОБА_7 , який вимоги апеляції підтримав в повному обсязі, висновок прокурора, який частково підтримав вимоги поданої апеляції та заперечував проти задоволення апеляції адвоката та обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно дотримуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

За положеннями п.2 ч.3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою має бути зазначено формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Однак, вказаних вимог кримінального процесуального закону в ході розгляду даного кримінального провадження судом першої інстанції не виконано. Також у вироку не викладена оцінка усіх доказів у справі які мають істотне значення для висновків суду, а також у судовому рішенні не було зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 вину в інкримінованих злочинах не визнав.

Мотивувальна частина вироку суду першої інстанції містить формулювання обвинувачення, яке суд визнав доведеним. Оцінивши сукупність досліджених доказів, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю і кваліфікував його дії при заволодінні майном ОСОБА_11 за ч.2 ст.190 КК України.

Диспозицією ст. 190 КК України передбачені дії направлені на заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство).

Однак із мотивувальної частини вироку суду першої інстанції вбачається, що обвинуваченому ОСОБА_7 ставиться в провину дві кваліфікуючі ознаки обман і зловживання довірою, що є недопустимим і вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Так у вироку зазначено «В цей час у ОСОБА_7 виник злочинний задум, спрямований на повторне заволодіння її ноутбуком Lenovo G 450, шляхом зловживання довірою з метою власного збагачення.» та «В свою чергу ОСОБА_11 будучи введена в оману щодо дійсних намірів ОСОБА_7 , без будь якого примусу, передала останньому свій ноутбук Lenovo G 450, вартістю 2499 грн».
Відповідно вимог ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, а відповідно ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Як убачається із вироку посилання суду на те, що своїми діями ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 2499 грн. нічим не підтверджено, так як із мотивувальної частини вироку не вбачається, що судом досліджувався будь-який доказ на підтвердження суми спричиненої майнової шкоди.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції сторона захисту просила визнати недопустимим доказ висновок експерта щодо оцінки ноутбуку Lenovo G 450, так як висновок експерта не відповідає вимогам статей 100, 102 КПК України, а експертиза в супереч вимогам ст. 69 КПК України проведена не експертом, а експертом оцінювачем, крім того вказаний ноутбук був оцінений як новий, однак із показань потерпілої, обвинуваченого та свідків ноутбук був в неробочому стані.
Однак суд не вирішив питання чи є належним та чи визнає суд допустимим як доказ висновок експерта про вартість ноутбука, чи вказаний доказ отриманий у порядку, визначеному вимогами КПК України та з яких підстав вказаний доказ не є недопустимими.

Крім того, судом залишено поза увагою та не надано у вироку будь-якої оцінки з точки зору належності і допустимості як доказу - показанням потерпілої ОСОБА_11 про те, що вона не бажала і не бажає притягувати ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, вважає, що останній по відношенню до неї злочин не вчиняв, заява про вчинення кримінального правопорушення була написана нею під примусом з боку працівників поліції.
Також мотивувальна частина вироку суду першої інстанції містить формулювання обвинувачення, яке суд визнав доведеним, а саме вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, щодо потерпілого ОСОБА_10 .

Так у мотивувальній частині вироку суд зазначає, що ОСОБА_7 в під`їзді будинку АДРЕСА_6 , застосувавши до ОСОБА_10 насильство, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, відкрито викрав у останнього з голови кепку світло-рожевого кольору, виготовлену з котону, вартістю 160 гривень, а шляхом ривка зірвав з плеча потерпілого сумочку, з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на свій власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 800 гривень.
Вказана судом майнова шкода в сумі 800 грн. нічим не підтверджена, так як із мотивувальної частини вироку не вбачається, що судом досліджувався будь-який доказ на підтвердження суми спричиненої майнової шкоди ( висновок експерти тощо).

Крім того, у сформованому у вироку обвинувачені, яке суд визнав доведеним, взагалі не зазначено яке конкретно майно ОСОБА_7 відкрито викрав у потерпілого та з чого саме складається вид і розмір шкоди (800 грн.), завданої кримінальним правопорушенням.
Помимо цого, судом залишено поза увагою та не надано у вироку будь-якої оцінки з точки зору належності і допустимості як доказу - висновку експерта щодо оцінки майна, належного потерпілому ОСОБА_10 , який сторона захисту ставила під сумнів як допустимий доказ.

Також із матеріалів справи вбачається, що вказані у мотивувальній частині вироку показання як обвинуваченого ОСОБА_7 так і потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , не відповідають по змісту показанням, які вони надавали по обставинах справи в суді першої інстанції.

Як вбачається із змісту показань вказаних осіб, вони майже слово в слово, абзац в абзац перекопійовані та відображені у вироку із обвинувальної промови державного обвинувача по справі.

Крім того, суд першої інстанції, залишаючи поза увагою положення п.2 ч.3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку взагалі не надає оцінки розбіжностям в показаннях потерпілого, свідків та обвинуваченого, про які зазначено у апеляційній скарзі стороною захисту, а також мотиви неврахування окремих доказів та посилається на докази вини обвинуваченого, які судом першої інстанції в судовому засіданні не досліджувалися.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла переконливого висновку про те, що висновки суду першої інстанції викладені у судовому рішенні не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, також суд допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вказані вище допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону в даний час перешкоджають апеляційному суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що відповідно до ч.1 ст. 409 та ч.1ст.412 КПК України, є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та захисника підлягають частковому задоволенню, а апеляційна скарга обвинуваченого підлягає задоволенню, вирок суду першої інстанції скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд в ході якого необхідно врахувати вищевикладене, а також вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи і в залежності від встановленого, постановити законне і обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ст. ст. 9, 376, 409, 412, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора Світловодського відділу Знамянської місцевої прокуратури ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 квітня 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий судовий розгляд в тому ж суді в іншому складі суду.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 залишити без змін тримання під вартою, та продовжити строк його тримання під вартою на 60 днів по 28 серпня 2016 року.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді - підписи
Згідно з оригіналом
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2