АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1620/1429/2012 Номер провадження 11/786/3/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
03 серпня 2015 року м. Полтава
Вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області виправдано ОСОБА_3 , обвинуваченого органами досудового розслідування у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.121, ч.І ст.121 КК України за відсутністю в його діях складу злочину.

Виправдовуючи ОСОБА_3 , суд першої інстанції, дослідивши докази надані стороною обвинувачення та стороною захисту, у судовому рішенні зазначив, що він перебував у стані необхідної оборони від неправомірних дій ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Колегія суддів апеляційного суду Полтавської області не погодилась з даним виправдувальним вироком, провівши часткове судове слідство, дійшла висновку про необхідність скасування цього вироку та постановления нового з засудженням ОСОБА_3 за ст.124 КК України.

Стосовно наведеного, на підставі статті 379 КПК України(ред.1960 року) висловлюю окрему думку.

Відповідно до ст.323 КПК України(ред.1960 року) судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

На мою думку Миргородський міськрайонним суд Полтавської області перевіривши та дослідивши всі докази надані стороною обвинувачення, дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність у діях ОСОБА_3 складу злочинів, які ставилися йому у вину. При цьому, суд першої інстанції докладно вмотивував свої висновки доказами, які вказують на те, що ОСОБА_3 захищався від неправомірних дій саме трьох осіб, двоє з яких були у стані алкогольного сп`яніння та агресивно налаштовані проти нього.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

В свою чергу, стаття 27 Конституції України проголошує, що кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини.

Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

На мою думку ОСОБА_3 саме захищав своє життя та здоров`я від протиправних посягань ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Як встановлено судом першої інстанції, та було підтверджено в суді апеляційної інстанції конфліктна ситуація виникла в автобусі у зв`язку з неналежною поведінкою потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , яким

робились зауваження, по відношенню до пасажирів цього рейсу ОСОБА_3 та ОСОБА_7 .

Коли конфлікт майже припинився у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , які намагалися (витягти ОСОБА_3 з автобуса на зупинці, випхали з автобуса ОСОБА_7 та інші пасажири, ці особи будучи у стані алкогольного сп`яніння та в агресивно налаштованому стані продовжили його.

При цьому, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 найняли таксі, та стали переслідувати автобус, який наздогнали на залізничному вокзалі. Ця обставина підтверджується показаннями свідка ОСОБА_10 , який працює таксистом.

Побачивши ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_9 розпочали бійку з ним, при цьому наносили удари ногами та руками по різним частинам тіла та голови, збили його з ніг. Такі обставини підтверджуються показаннями незалежних свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 . Всі ці свідки зазначали, що ОСОБА_3 захищався від дій ОСОБА_4 та ОСОБА_8 .

Не заперечував того факту, що наносив удари ОСОБА_3 і свідок ОСОБА_6 , який нібито розбороняв їх.

Кримінальний кодекс України у ст. 36 зазначає, що необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади.

Отже, ОСОБА_3 з метою захисту від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, діяв у стані необхідної оборони свого життя та здоров`я внаслідок чого заподіяв шкоду ОСОБА_4 та ОСОБА_16 .

В зв`язку з цим ОСОБА_3 і не перевищив і меж необхідної

самооборони.

Відповідно до ст.36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

За матеріалами кримінальної справи встановлено, що конфлікт, який виник в автобусі, і який нібито закінчився для всіх його учасників на автобусному вокзалі, несподівано для того ж ОСОБА_3 продовжився на залізничному вокзалі.

При цьому, суд першої інстанції правильно розцінив, що ОСОБА_4 , та ОСОБА_9 мали явну перевагу перед ОСОБА_3 , який є інвалідом третьої групи по захворюванню хребта, його вік 52 роки, а нападаючі були фізично здоровими особами у віці 23 та 21 роки, обстановку в якій опинився ОСОБА_3 будучи у незнайомому місці, а за показаннями свідків, всі хто був біля цього місця не втрутився у бійки, лише спостерігали за нею. При цьому також необхідно врахувати і ту обставину, що дії свідка ОСОБА_6 , який був у компанії ОСОБА_4 та ОСОБА_8 та який також наносив удари ОСОБА_3 давали останньому думати про явну небезпеку для його життя та здоров`я.

За таких обставин, ОСОБА_3 вибрав відповідний спосіб захисту від протиправних дій ОСОБА_4 та ОСОБА_8 та який відповідав небезпечності посягання та обстановці захисту.

Вважаю вирок суду Миргородського міськрайонного суду Полтавське області від 16 листопада 2012 року законним і обґрунтованим.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_17 .