Справа № 750/1560/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/646/2016
Категорія - ч.2 ст. 115 КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження:

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

їх захисників - адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12

прокурора ОСОБА_13

потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_15

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005155,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, непрацюючого, одруженого, який вважається не судимий в силу ст. 89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених п. п. 4, 7 ч.2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п. п. 7, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 296, ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України,

щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця і жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, працюючого за трудовим договором у ФОП ОСОБА_16 , неодруженого, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України,

щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця і жителя м. Чернігова, зареєстрованого по АДРЕСА_3 , проживаючого по АДРЕСА_4 , громадянина України, з вищою освітою, працюючого старшим продавцем магазину складу «Будматеріали» ТОВ «Чернігівторг», неодруженого, який має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України,

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілих ОСОБА_14 і ОСОБА_17 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 квітня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком

ОСОБА_6 засуджений:

- за ч. 1 ст. 296 КК України на 2 роки обмеження волі;

- за ч. 2 ст. 296 КК України на 2 роки позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 263 КК України на 4 роки позбавлення волі;

- за п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України на 13 років 6 місяців позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 15, п.п.7, 13 ч.2 ст. 115 КК України на 13 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за сукупністю злочинів остаточно призначено 13 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_6 зараховано в строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 25 вересня 2014 року по 18 квітня 2016 року з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідають два дні позбавлення волі.

Застосовані примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем відбування покарання.

ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст. 296 КК України на 2 роки позбавлення волі.

ОСОБА_8 засуджений за ч. 2 ст. 296 КК України на 1 рік позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь:

- держави 491 гривню 40 копійок процесуальних витрат.

- потерпілого ОСОБА_17 193 000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

- потерпілої ОСОБА_14 197 165 гривень.

Провадження за позовами потерпілих ОСОБА_17 та ОСОБА_14 в частині відшкодування майнової шкоди закрите, у зв`язку з добровільним відшкодуванням цієї шкоди обвинуваченим ОСОБА_6 .

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , законним представником якої є ОСОБА_19 195 000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь місцевого бюджету м. Чернігова 646 гривень 51 копійку витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину.

Питання про долю речових доказів і документів було вирішене у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що 22 вересня 2014 року, близько 22 години, ОСОБА_6 разом з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та особою щодо якої матеріали виділені в окреме провадження, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, біля торгівельному закладу ТОВ «Ашер», що в місті Чернігові, по вул. Пухова, 129, на зауваження незнайомого ним ОСОБА_20 з приводу нецензурної лайки, ОСОБА_6 відвів останнього у двір будинку АДРЕСА_5 , що по тій же вулиці, де завдав ОСОБА_20 побоїв у вигляді неодноразових ударів руками по тулубу та обличчю.

Після цього, ОСОБА_6 з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та особою, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, пішли від торгівельного закладу по тротуару та дійшовши до будинку АДРЕСА_5 , знову зустріли ОСОБА_20 та раніше незнайомого ОСОБА_21 , який хотів довідатися про причини побиття ОСОБА_20 .

Тоді, ОСОБА_6 разом з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та особою відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, узгоджено між собою, руками та ногами почали наносити удари ОСОБА_20 і ОСОБА_21 по тілу.

Так, безпосередньо ОСОБА_6 з ОСОБА_7 нанесли побої та удари в різні частини тіла ОСОБА_21 , а ОСОБА_8 із особою, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, завдали побоїв та ударів по тілу ОСОБА_20 , збили обох потерпілих з ніг.

Потім ОСОБА_6 , діючи без відома інших учасників хуліганських дій, дістав наявний у нього ніж, та з метою умисного вбивства ОСОБА_21 з хуліганських мотивів, наніс багаточисельні ножові поранення по тулубу, від яких той помер на місці.

Згідно висновку судово-медичної експертизи у ОСОБА_21 виявлені тілесні ушкодження у вигляді 8 проникаючих у грудну та черевну порожнини колото-різаних ран грудної клітки й живота з ушкодженням обох легень, серця, діафрагми та печінки; 4 непроникаючих поранень грудної клітки, 1 різаного поранення правого плеча та 1 колото-різаного ушкодження лівого передпліччя, які супроводжувалися кровотечею, призвели до масивної крововтрати та смерті потерпілого.

Крім того у ОСОБА_21 були виявлені 2 синці на обличчі, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, без короткочасного розладу здоров`я.

Після вбивства ОСОБА_21 , ОСОБА_6 вирішив наздогнати своїх товаришів, які на той час вже залишили місце події, але звернув увагу на ОСОБА_20 , який лежав поряд на тротуарі. Тоді ОСОБА_6 знову, діючи без відома інших учасників хуліганських дій, наблизився до ОСОБА_20 та з метою його умисного вбивства з хуліганських мотивів, завдав кілька ножових поранень в груди та шию, від яких потерпілий знепритомнів. Вважаючи, що виконав усі необхідні дії для доведення задуманого вбивства ОСОБА_22 до кінця, ОСОБА_6 залишив місце злочину.

Згідно висновку судово-медичної експертизи, у ОСОБА_20 виявлені тілесні ушкодження у вигляді 3 проникаючих колото-різаних поранень правої половини грудної клітки, 2 колото-різаних ран правого передпліччя з пошкодженням ліктьової артерії, 1 різаної рани шиї, котрі виникла від дії гострого предмету, що має колючо-ріжучі властивості, і відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення. Потерпілий вижив, так як після ножових поранень знепритомнів та був доставлений каретою швидкої медичної допомоги до другої Чернігівської міської лікарні, де вчасно надали необхідну медичну допомогу.

Крім цього, у потерпілого ОСОБА_20 були виявлені тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забитої рани верхньої губи, множинних саден та гематом обличчя, волосистої частини голови, які виникли від дії не менше як 2 травмуючих дій тупих предметів та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

26 вересня 2014 року, під час огляду за місця тимчасового проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_6 , було виявлено та вилучено пістолет «Вальтер» калібру 7,65 мм № НОМЕР_1 , який є вогнепальною зброєю, 19 патронів калібру 7,62 мм, 14 патронів калібру 7,65 мм, які є бойовими припасами придатними до стрільби, і які ОСОБА_6 незаконно придбав, приніс та зберігав за місцем свого проживання.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду змінити, перекваліфікувати його дії на ст. 116 КК України, мотивуючи тим, що саме потерпілі спровокували конфлікт. По поясненням потерпілого ОСОБА_20 та свідка ОСОБА_23 , саме у їхньої компанії був ніж, так як вони різали яблука, куплені у бабусь поблизу магазину. Очевидці події ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не вказали на нього, як на особу, що завдала ножових поранень ОСОБА_21 та ОСОБА_20 .

Суд першої інстанції не звернув уваги на висновок експерта № 855 від 17 жовтня 2014 року про те, що потерпілий ОСОБА_21 22 вересня 2014 перебував у тверезому стані, тоді як з показань свідків ОСОБА_23 та потерпілого ОСОБА_20 вбачалося, вони разом з ОСОБА_21 випили 1,7 літрів горілки на трьох, і останній перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Як вважає обвинувачений, суд надав не вірну оцінку висновку судово-психіатричного експерта № 9 від 13 січня 2015 року, за яким його, в період вчинення кримінального правопорушення, визнано не здатним усвідомлювати та керувати своїми діями в повній мірі, і таким, що потребує застосування примусових заходів медичного характеру.

Апелянт переконує, що з боку потерпілого по відношенню до нього була тяжка образа, яка викликала стан сильного душевного хвилювання. Він не мав наміру нікого вбивати, був тверезим, нещодавно повернувся із зони АТО, де пережив смерті друзів, і на той час відчув реальну загрозу собі та життю своєї вагітної дружини.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок змінити, звільнити її підзахисного від відбування покарання, на підставі ст. 75 КК України, з випробуванням на 1 рік та зарахувати в строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 25 вересня 2014 року по 06 січня 2015 року з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідають два дні позбавлення волі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що судом першої інстанції не в повній мірі були враховані щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, добровільне відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_22 , а також те, що інкримінований ОСОБА_8 злочин не є тяжким чи особливо тяжким, він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, має на утриманні малолітню дочку ОСОБА_24 і зможе виправитися без позбавлення волі.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду змінити, звільнити його підзахисного від відбування покарання, на підставі ст. 75 КК України, та зарахувати в строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 25 вересня 2014 року по 06 січня 2015 року з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідають два дні позбавлення волі.

При обранні покарання, суд першої інстанції, всупереч вимогам статей 65,66 КК України та Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання», не в повній мірі врахував обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття та повне відшкодування потерпілому ОСОБА_20 шкоди, відсутність у останнього претензій до ОСОБА_7 , який не був ініціатором конфлікту. Навпаки, потерпілий ОСОБА_20 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, сам спровокував конфліктну ситуацію, до якої підключив свого товариша ОСОБА_21 .

Апелянт звертає увагу, що ОСОБА_7 має позитивну характеристику, є учасником бойових дій в складі батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Чернігів» УМВС України в Чернігівській області; єдиним годувальником в сім`ї, де матір - інвалід за станом здоров`я та неповнолітня сестра-школярка, і заслуговує на пом`якшення покарання.

В апеляційній скарзі потерпілі ОСОБА_14 та ОСОБА_17 просять вирок суду скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції, мотивуючи необхідністю збільшення об`єму та посилення у зв`язку з цим покарання.

На думку потерпілих органи досудового розслідування безпідставно виділили частину матеріалів кримінального провадження номер 0005155 від 23 вересня 2014 року в матеріали кримінального провадження за номером 0000280 від 09 грудня 2014 року щодо ОСОБА_7 , щоб зменшити об`єм обвинувачення ОСОБА_6 , з яким він повинен відповідати за навмисне вбивство їх сина ОСОБА_21 , із хуліганських спонукань, вчинене групою осіб та з особливою жорстокістю, а також за замах на вбивство із хуліганських спонукань, вчинене групою осіб потерпілого ОСОБА_20 , який завдяки своєчасно наданій медичній допомозі залишився живим.

Допитана під час досудового розслідування свідок ОСОБА_25 том.1 а. с. 187-188, очевидець подій вказувала, що чотири чоловіки наносили удари двом чоловікам, які від ударів падали на землю. Серед тих, хто завдавав ударів, був чоловік у червоних штанах, який під час бійки був самим активним та бив ногами обох потерпілих. Другий чоловік міцної статури також не відставав від чоловіка в червоних штанах, обоє чоловіків били потерпілого, що лежав на бордюрі. Цим потерпілим був ОСОБА_21 . Чоловіки, які активно від двох інших завдавали ударів ОСОБА_6 та ОСОБА_26 . Суд не допитав названого свідка в режимі відео конференції та не оголосив протокол її допиту.

До цього часу нез`ясований факт добровільного відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_20 обвинуваченим ОСОБА_6 35 000 гривень та обвинуваченим ОСОБА_7 в сумі 10 000 гривень, тоді як сім`ї ОСОБА_27 останні шкоди не відшкодували.

Під час судового розгляду не було предметом дослідження питання : Чому ОСОБА_6 і ОСОБА_7 22 вересня 2014 року після жорстокого побиття руками та ногами потерпілих, застосовували ніж, яким ОСОБА_21 було завдано 14 колото-різаних ран?.

Показання свідків ОСОБА_28 і ОСОБА_29 , які розповіли подробиці побиття їх сина; не перевірені судом щодо тривалості бійки, кількості людей, що приймали в ній участь.

Ухвала апеляційного суду Чернігівської області від 23 березня 2015 року, вказівки в якій є обов`язковими для суду першої інстанції, залишилася не виконаною.

Обвинувачений ОСОБА_7 на день вчинення злочину був працівником Чернігівського міського відділу міліції, перебував у нетверезому стані, четвертий співучасник злочину ОСОБА_30 перебуває в розшуку, що вигідно стороні обвинувачення, яка не бажає всебічно та повно дослідити обставини події злочинів, провести слідчі експерименти, зібрати докази на підтвердження того обвинувачення, яке вбачається з фактичних обставин справи.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , які просили про перекваліфікацію дій з навмисного убивства за обтяжуючих обставин та замаху на навмисне вбивство за обтяжуючих обставин на ст. 116 КК України, умисне вбивство, вчинене в стані душевного хвилювання та замах на вбивство, вчинений в стані душевного хвилювання, захисника ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які просили про пом`якшення покарання, захисника адвоката ОСОБА_10 , захисника-адвоката ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які просили про пом`якшення покарання, потерпілу ОСОБА_14 , яка просила про скасування судового рішення у зв`язку з істотними порушеннями норм кримінально-процесуального закону, необхідністю зміни обвинувачення, притягнення за співучасть у навмисному вбивстві її сина обвинуваченого ОСОБА_7 , про посилення покарання ОСОБА_6 шляхом обрання у виді довічного позбавлення волі, потерпілу ОСОБА_15 , яка підтримала доводи потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_17 та просила відмовити в задоволенні апеляційних скарг сторони захисту, прокурора, який заперечував проти доводів сторони захисту в частині пом`якшення покарання, не погоджувався з потерпілими щодо неповноти досудового слідства та судового розгляду, наполягав на відсутності підстав для висновків про істотні порушення норм кримінально-процесуального закону, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає апеляційну скаргу потерпілих та обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, апеляційні скарги захисників адвокатів ОСОБА_11 та ОСОБА_10 задовольнити частково.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю та заподіянням побоїв потерпілому ОСОБА_20 ; в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю та публічним побиттям потерпілих ОСОБА_21 та ОСОБА_20 , вчиненому з ОСОБА_7 , групою осіб; в навмисному вбивстві із хуліганських спонукань потерпілого ОСОБА_21 та в закінченому замаху на вбивство потерпілого ОСОБА_20 , вчиненому з хуліганських мотивів, особою, яка раніше вчинила навмисне вбивство; в незаконному придбанні, носінні, зберіганні вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу, відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення та підтверджуються зібраними доказами, перевіреними під час судового засідання.

Версія обвинуваченого ОСОБА_6 про напад потерпілого та його друзів, про наявність у них ножа, у зв`язку з чим він змушений був захищати себе та свою дружину, повністю спростована показаннями очевидців події злочину, в тому числі і показаннями дружини обвинуваченого, яка допитувалася в якості свідка і надавала показання під присягою та будучи попередженою про кримінальну відповідальність.

Так, свідок ОСОБА_31 жодних погроз на свою адресу не чула, ножа не бачила. Потерпілому ОСОБА_20 , який зробив несправедливе зауваження чоловікам з приводу нецензурної лайки в громадському місці, сказали йти додому і той пішов, а коли витягнув руки з кишень в нього випали телефон і ключі. Жодних погроз потерпілий не виказував, з урахуванням стану сп`яніння, фізичної загрози не створював.

Використовуючи неістотний привід ОСОБА_6 пішов слідом за потерпілим ОСОБА_20 , якого на подвір`ї будинку АДРЕСА_5 побив, завдаючи неодноразово ударів по тулубу та обличчю.

ОСОБА_20 поскаржився на безпідставне побиття своєму товаришу ОСОБА_21 , з яким пішли до компанії ОСОБА_32 , де почалася друга бійка.

Потерпілий ОСОБА_20 обставин побиття та ножових поранень не пам`ятає, він прийшов до тями тільки в лікарні. Тоді як по поясненням обвинуваченого ОСОБА_7 , саме потерпілий ОСОБА_21 першим завдав удару ОСОБА_6 , за якого вступився ОСОБА_7 , який під час бійки з потерпілим упав та опинився під тілом потерпілого.

Потерпілого ОСОБА_21 стягнув ОСОБА_6 та почав бити ногами. В один із моментів бійки він помітив в руках ОСОБА_6 щось блиснуло схоже на ніж, після чого він відтягнув ОСОБА_6 і вони припинили бійку. Потерпілого ОСОБА_20 били ОСОБА_8 разом з особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження. Саме біля лежачого потерпілого ОСОБА_20 затримався ОСОБА_6 , який потім відмивав руки в калюжі від крові.

На той факт, що обвинувачений ОСОБА_6 затримався біля лежачого та побитого потерпілого ОСОБА_20 , вказував і обвинувачений ОСОБА_8 , який бачив у руці ОСОБА_6 предмет, схожий на ніж та як той мив руки в калюжі, змиваючи сліди крові.

У обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , приятелів обвинуваченого ОСОБА_6 , не було жодних підстав обмовляти останнього у вчиненні тих дій, які він не вчиняв.

Стороння особа, очевидець бійки, свідок ОСОБА_29 , пояснював, що четверо чоловіків побили двох чоловіків та залишили їх лежати на землі. Серед тих, хто завдавав ударів, він звернув увагу на чоловіка в червоних штанах з білими вставками, як потім з`ясувалося ОСОБА_7 , який завдав удару ногою по голові, лежачому потерпілому, та на чоловіка міцної тіло будови, як потім з`ясували ОСОБА_6 , який після припинення бійки затримався поряд з лежачим потерпілим. Коли свідок з компанією підійшли до побитих чоловіків побачили кров.

Про побиття чотирма чоловіками двох чоловіків пояснювали сторонні особи свідки ОСОБА_28 , яка разом зі своєю подругою ОСОБА_33 підійшли до потерпілих і побачивши кров, викликали швидку медичну допомогу.

Необхідною умовою кваліфікації дій винного за ст. 116 КК України є сильне душевне хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого, чого у даному випадку по відношенню до ОСОБА_6 не було.

Потерпілого ОСОБА_20 , ніхто серйозно не сприйняв, в тому числі і сам ОСОБА_6 . З потерпілим ОСОБА_21 виникла бійка через прагнення показати свою зневагу до існуючих норм і правил, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе громадянам та суспільству. Неповага до суспільства носила явний характер, побиття відбувалося на очах громадян в громадському місці.

Отже, обвинуваченому ОСОБА_6 , не було ніякої реальної загрози для життя та здоров`я, не було такої загрози для його дружини, потерпілі протизаконної сили чи тяжкої образи йому не завдавали.

Згідно з висновками судово - медичної експертизи № 855 від 17.10.2014 року ( том 4 а. п. 24-34) у потерпілого ОСОБА_21 було виявлено 14 колото - різаних тілесних ушкоджень, з яких 8 проникаючих поранень у грудну та черевну порожнини з ушкодженням обох легень, серця, діафрагми та печінки, 4 непроникаючих поранення грудної клітки, одне різане поранення правого плеча та одне поранення лівого передпліччя, які призвели до масивної кровотечі, втрати крові та смерті потерпілого.

Якщо у потерпілого ОСОБА_21 ніхто з присутніх на місці вчинення злочину, ножа не бачили, то у ОСОБА_6 бачили предмет схожий на ніж і ОСОБА_7 , і ОСОБА_8 .

Слідів самозахисту у обвинуваченого ОСОБА_6 виявлено не було, тоді як у потерпілого ОСОБА_21 , згідно судово-медичним даним різані рани плеча та передпліччя свідчили про те, що він намагався захиститися від ударів ножем.

Не представляв загрози і потерпілий ОСОБА_20 , який після побиття залишився лежати і йому були завдані 6 колото - різаних ран, з них 3 проникаючі рани в праву половину грудної клітки, 2 рани правого передпліччя з пошкодженням ліктьової артерії, 1 а рана шиї, ускладнені геморагічним шоком через різку втрату крові, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

Висновки стаціонарної комплексної судово-психіатричної експертизи свідчать, що ОСОБА_6 на час інкримінованого йому діяння, не знаходився в стані фізіологічного афекту. Конфліктна ситуація з потерпілим, яка передувала агресивним діям обвинуваченого ОСОБА_6 , не була для нього несподіваною, не становила загрози його життю та здоров`ю і не потребувала будь- яких надзвичайних способів для її вирішення. Про відсутність у нього паталогічного афекту свідчать особливості його поведінки. ОСОБА_34 вчиняв активні цілеспрямовані дії, спілкувався, відчував страх.

Проте, виявлені у ОСОБА_6 ознаки посттравматичного стресового розладу, на тлі органічно емоційно лабільного розладу, суттєво вплинули на його здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними але не позбавляли такої можливості. Обвинувачений ОСОБА_6 з урахуванням наявних психологічних особливостей здатний вірно сприймати обставини, які мають значення для провадження, надавати щодо них свідчення ( висновок експертів у томі 4 а. п. 131-138).

Доводи апеляційної скарги потерпілих, що вбивство та замах на вбивство були вчинені групою осіб, а не одним ОСОБА_6 та з особливою жорстокістю, не відповідають дійсності.

Вбивство, вчинено за попередньою змовою групою осіб має місце тоді, коли його спільно було вчинено декількома двома і більше особами, які заздалегідь до початку злочину домовилися про його вчинення.

Тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_21 , від яких він помер внаслідок гострої крововтрати, були завдані колото-різаним знаряддям, так само як і потерпілому ОСОБА_20 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, колото-різаним знаряддям, а не тупим предметом, до яких відносять руки та ноги людини.

Очевидці події вказували, що обвинувачений ОСОБА_7 , який був вдягнений в червоні штани, завдав удару ногою по голові. Жоден із присутніх не помітив в його руках ножа. Крім того, до потерпілого ОСОБА_35 він не підходив, а відповідно не міг завдати 6 колото-різаних поранень по різних частинах тіла.

По показанням обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , саме ОСОБА_6 завдавав удари колюче ріжучим предметом, який виблискував у нього в руці. Обвинувачений ОСОБА_8 участі в побитті потерпілого ОСОБА_21 взагалі не приймав, так само як і особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження.

Про вбивство з особливою жорстокістю можна судити, якщо воно вчинене способом, особливо болісним для вбитого. Завдання 8 проникаючих поранень у грудну клітку та черевну порожнину, 4 непроникаючих поранень грудної клітки, різаної рани плеча та колото-різаного поранення передпліччя, свідчать про умисел винного на позбавлення життя потерпілого. На підтвердження такого наміру вказують і вибір предмету, яким завдавалися поранення, кількість поранень, завдання їх з прикладенням сили та в життєво-важливі органи.

Звичайна жорстокість, яка завжди присутня при навмисному вбивстві людини, не може бути підставою для кваліфікації дій винної особи за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України.

Навмисне вбивство з хуліганських мотивів, з використанням незначного приводу, з нехтуванням загальнолюдськими правилами співжиття та норм моралі, правильно кваліфіковане судом як злочин, передбачений п. 7 ч.2 ст. 115 КК України і не може одночасно розцінюватися як прояв особливої жорстокості.

Посилання потерпілих на неправильне виділення з кримінального провадження № 0005155 від 23 вересня 2014 року матеріалів щодо ОСОБА_7 і формування кримінального провадження за номером 0000280 від 09 грудня 2014 року, ніяким чином не вплинуло на правильність та обґрунтованість висновків суду у даному кримінальному провадженні.

По перше, ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 22 квітня 2015 року ухвала Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 лютого 2015 року про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 296 КК України, у зв`язку із зміною обстановки на підставі ст. 48 КК України, була скасована.

Саме скасовуючи звільнення від кримінальної відповідальності за зміною обстановки, колегія суддів зазначила, що обвинуваченим не були відшкодовані збитки потерпілим ОСОБА_17 та ОСОБА_14 .

При розгляді кримінального провадження по суті, не мають сили вказівки суду апеляційної інстанції, які стосуються обставин звільнення особи від кримінальної відповідальності.

По друге, ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 червня 2015 року був повернутий обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України, по причині невірного роз`єднання кримінальних проваджень та порушення загальних засад судочинства. В обвинувальному акті описувалися дії ОСОБА_6 , тоді як обвинувальний акт був направлений суду тільки на двох осіб.

Отже, роз`єднання кримінального провадження, потім його об`єднання, призвели до тривалого розслідування та розгляду справи, проте не вплинули на правильність висновків та оцінку доказів судом.

Суд не мав права оголошувати показання свідка, надані під час досудового розслідування, як того хотіли потерпілі, оскільки ч.2 ст. 95 КПК України зазначає, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.

Обвинувачений ОСОБА_6 оспорює законність володіння ним вогнепальною зброєю та боєприпасами як трофеями, що не виключає його відповідальності за ч. 1ст. 263 КК України.

Зброя та боєприпаси віднесені до речей, обіг яких дозволяється тільки за спеціальним дозволом, якого у ОСОБА_6 не було. Привласнення вогнепальної зброї та боєприпасів є складовою диспозиції ч. 1 ст. 263 КК України.

Прохання в апеляційних скаргах сторони захисту про пом`якшення покарання, задоволенню не підлягає, оскільки призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , суд врахував щодо кожного обвинуваченого, ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

А саме, що ОСОБА_6 вчинив ряд злочинів, серед яких два особливо тяжких, один тяжкий, один середньої тяжкості та один невеликої тяжкості, злочини, за виключенням незаконного зберігання зброї та боєприпасів, вчинив в стані алкогольного сп`яніння, є обмежено осудним, добровільно приймав участь в антитерористичній операції, має формально позитивні характеристики, страждає на ряд хвороб, відшкодував матеріальну шкоду потерпілим ОСОБА_27 та потерпілому ОСОБА_20 , а тому покарання за сукупністю усіх злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Обираючи покарання у межах, наближених до мінімальної санкції ч.2 ст. 296 КК України, у виді реального позбавлення волі, суд першої інстанції в повній мірі врахував, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинили один з небезпечних і поширених злочинів проти громадського порядку, перебуваючи в нетверезому стані, перший за професією, а останній за освітою та родом занять повинні були забезпечити законослухняну поведінку, проте вдалися до публічного застосуванням грубої фізичної сили, не зупинили свого товариша, який у них на очах вчинив навмисне вбивство та замах на навмисне вбивство за обтяжуючих обставин.

Усі пом`якшуючі обставини, на які посилаються обвинувачені та їх захисники, були враховані судом при визначенні виду та строку покарання, підстав для пом`якшення покарання шляхом застосування звільнення від його відбування з випробувальним терміном, колегія суддів не вбачає.

Обираючи покарання у виді позбавлення волі усім обвинуваченим, суд першої інстанції не виконав вимог Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-УІІІ, яким була змінена редакція ч. 5 ст. 72 КК України.

Термін попереднього ув`язнення, який згідно ст. 1 Закону України „Про попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, що застосовується до підозрюваного, обвинуваченого, вирок щодо якого не набрав законної сили, зараховується в строк відбуття покарання у виді позбавлення волі з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідають 2 дні позбавлення волі. Відповідно, обвинуваченому ОСОБА_6 необхідно було провести зарахування по день набрання вироком законної сили, а ОСОБА_7 та ОСОБА_8 тільки термін перебування під вартою з 25 вересня 2014 року по 06 січня 2015 року.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 409, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_14 і ОСОБА_17 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 квітня 2016 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в частині зарахування строку попереднього ув`язнення в строк відбуття покарання змінити.

В порядку ч.2 ст. 404 КПК України ОСОБА_6 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбуття покарання зарахувати термін його попереднього ув`язнення з 19 квітня по 08 серпня 2016 року з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідають два дні позбавлення волі.

ОСОБА_7 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбуття покарання зарахувати термін його попереднього ув`язнення з 25 вересня 2014 року по 06 січня 2015 року з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідають два дні позбавлення волі.

ОСОБА_8 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбуття покарання зарахувати термін його попереднього ув`язнення з 25 вересня 2014 року по 06 січня 2015 року з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідають два дні позбавлення волі.

В решті цей же вирок залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили негайно і може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а для засудженого ОСОБА_6 , який перебуває під вартою, в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_36 ОСОБА_37 ОСОБА_38