Справа № 496/195/16-к
Провадження № 1-кп/496/74/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 квітня 2016 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біляївка Одеської області кримінальну справу за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровоград, громадянина України, який має середньо-спеціальну освітою, працюючого санітарним інструктором-радіотелефоністом медичного пункту 2-го гаубично-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , одруженого, раніше не судимого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 407 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В:

20 лютого 2015 року Кіровоградським ОМВК Кіровоградської області ОСОБА_4 призвано на військову службу за мобілізацією та направлено для подальшого її проходження до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ).

Наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 28 лютого 2015 року № 112 ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення.

Згідно з положеннями ч. 1 п. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу для військовозобов`язаних вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.

Відтак, з 28.02.2015 року, тобто з моменту зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 він набув статусу військовослужбовця - особа, яка проходить військову службу, та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Відповідно до вимог п.п. 1, 3 ч.3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи , (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 01 квітня 2015 р. № 151 ОСОБА_4 направлено для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 19 квітня 2015 р. № 105 ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення, призначено на посаду санітарного інструктора- радіотелефоніста медичного пункту 2-го гаубично-артилерійського дивізіону.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23 вересня 2015 р. № 274 старшого матроса ОСОБА_4 відрядженно до військової частини НОМЕР_4 , яка дислокується в АДРЕСА_3 для виконання обов`язків військової служби з несення бойового чергування в районі населеного пункту АДРЕСА_3 .

Військова частина НОМЕР_4 передана в оперативне підпорядкування військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку з цим особовий склад військової частини НОМЕР_4 поставлений на всі види забезпечення у військовій частині НОМЕР_1 .

Таким чином, у період відрядження місцем служби ОСОБА_4 була військова частина НОМЕР_4 , яка дислокується в АДРЕСА_3 .

ОСОБА_4 , являючись військовослужбовцем призваним за мобілізацією та проходячи військову службу на посаді санітарного інструктора -радіотелефоніста медичного пункту 2-го гаубично-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , в умовах діючого особливого періоду з метою тимчасово ухилитися від військової служби 04.10.2015 самовільно залишив без поважних причин місце служби - військову частину НОМЕР_4 , яка дислокується в АДРЕСА_3 , та ухилявся від проходження служби до 22 жовтня 2015 р., тобто тривалістю понад 10 діб, але не більше місяця, а також повторно 16 листопада 2015 самовільно залишив без поважних причин місце служби - військову частину НОМЕР_4 , розташована за вказаною адресою, та ухилявся від проходження служби до 13 січня 2016 р., тобто тривалістю понад один місяць, проводячи час у вказані періоди на власний розсуд за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , незаконно перебуваючи поза розташування місця служби військової частини НОМЕР_4 .

Будучи допитаним у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорюючи доказів по даній справі, здобутих органами досудового розслідування. Пояснив, що має малолітніх племінників дружини, яких потрібно утримувати, а тому не зміг залишити дітей та повернутися на службу. У вчиненому розкаявся, не заперечував проти розгляду кримінального провадження щодо нього в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Враховуючи те, що учасники процесу не оспорювали фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні сумніви у добровільності їх позиції, вислухавши думку учасників процесу і роз`яснивши їм наслідки розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів, щодо обставин, які ніким не оспорюються.

Дії обвинувачуваного ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 407 КК України нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Відповідно до ст. 12 КК України злочин за ч.4 ст.407 КК України відноситься до тяжкого злочину.

Призначаючи покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, особу винного, обставини справи, які пом`якшують та обтяжують покарання. Суд, зокрема, враховує що ОСОБА_4 має на утриманні малолітню дитини, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 являється щире каяття.
Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Суд також враховує конкретні обставини справи, що обвинувачений визнав свою вину у вчиненому злочині, щиро розкаявся у цьому, раніше не засуджений, має малолітню дитину, наявність обставин, що пом`якшують покарання і вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.4 ст. 407 КК України. Зважаючи на наявності обставини, що пом`якшує покарання та істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи обвинуваченого, суд, вважає за можливе обвинуваченого ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України одночасно поклавши на нього обов`язки, які передбачені ст. 76 КК України.

Відомості про цивільний позов, речові докази по справі та наявність судових витрат суду не надавались.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Керуючись ст.ст. 371-373, 374 КПК України суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, строком на 1 (один) рік.

Відповідно до п. 2,3 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти орган кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з моменту проголошення вироку.

Суддя ОСОБА_1

06 квітня 2016 року