Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-сс/781/315/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.08.2016 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кропивницький апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.08.2016 року.
Цією ухвалою щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрія, громадянина України, українця, з середньою освітою, який одружений, має на утриманні малолітню дитину, не працює, проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 20.03.2007 року Жовтневим районним судом м. Маріуполь за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців;

- 01.10.2009 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки,

задоволено клопотання слідчого та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на період досудового розслідування, а саме з 18.08.2016 року по 12.10.2016 року, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Кримінальне провадження розглянуто з участю:
- прокурора ОСОБА_8 ,
- потерпілого ОСОБА_6 ,
- підозрюваного ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:
У апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді районного суду та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що ОСОБА_7 має не зняту та непогашену судимість, не має постійного місця проживання та реєстрації, не працює, зловживає наркотичними засобами і алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя, здійснює негативний вплив на розвиток малолітньої дитини, є суспільно небезпечною особою, який налагодив злочинні зв`язки з раніше судимими особами, продовжує порушувати громадський порядок. Тому перебуваючи на волі ОСОБА_7 може продовжувати злочинну діяльність і в подальшому перешкоджати встановленню істини у справі.

Санкція ч. 2 ст. 186 КК України, за якою ОСОБА_7 повідомлено про підозру, не передбачає інших видів покарання ніж позбавлення волі на строк від 4 до 6 років. Підозрюваний ОСОБА_7 не відшкодував йому завдану шкоду, а слідчим та процесуальним прокурором не здійснюються дії для розслідування вказаного злочину, що затягує досудове розслідування.

Крім того, апелянт вважає, що слідчим дано невірну кваліфікацію вчиненого за ч. 2 ст. 186 КК України, тоді як дії підозрюваного ОСОБА_7 слід кваліфікований за ч. 1 ст. 187 КК України.

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.08.2016 року задоволено клопотання слідчого Кіровоградського ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Кіровоградської місцевої прокуратури ОСОБА_8 та до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в період доби з 13 год. до 08 год. в межах існуючого двомісячного строку досудового розслідування, а саме з 18.08.2016 року по 12.10.2016 року за адресою: АДРЕСА_1 , та покладено обов`язки, передбачені п. 1,2,3,4 ч. 5 ст. 194 КПК України.
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 повідомлено про підозру у тому, що він, 02.08.2016 року приблизно о 21 год. 45 хв. на вул. Волкова м. Кропивницький, повторно відкрито викрав з транспортного засобу, реєстраційний номер НОМЕР_1 чуже майно, що належить потерпілому ОСОБА_10

09.08.2016 року о 23 год. біля будинку № 8 по вул. Біляєва м. Кропивницький, ОСОБА_7 повторно, із застосуванням насильства відкрито викрав майно потерпілого ОСОБА_6 .

Задовольняючи клопотання слідчого та застосовуючи до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що матеріали клопотання містять достатні дані про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 186 КК України. Також наявні ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому не може бути застосований більш м`який запобіжний захід (особисте зобов`язання, порука, застава) ніж домашній арешт.
При цьому слідчий суддя врахував, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання та реєстрації в м. Кропивницький, який співпадає з місцем проведення досудового розслідування, що підозрюваний налагодив сталі соціальні зв`язки, має достатній рівень репутації і родину, утримує дитину, страждає на тяжку невиліковну хронічну хворобу, перебуває на амбулаторному лікуванні та потребує застосування постійної підтримуючої терапії.

Заслухавши доповідача, потерпілого ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляції, просив скасувати ухвалу слідчого судді районного суду та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Заслухавши прокурора і підозрюваного ОСОБА_7 , які просили апеляційну скаргу потерпілого залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін, дослідивши матеріали клопотання та доводи апеляції в межах, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга потерпілого задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді районного суду, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 186 КК України.
До того ж, колегія суддів ураховує, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини ( далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
При цьому, сам підозрюваний не заперечує, що за обставин, викладених у повідомлені про підозру вчинив інкриміновані йому кримінальні правопорушення.

Колегія суддів визнає безпідставними доводи апеляції потерпілого, що дії підозрюваного ОСОБА_7 органом досудового розслідування неправильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України та підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 187 КК України, оскільки кримінальний процесуальний закон України під час вирішення питання про обрання запобіжного заходу обов`язує слідчого суддю перевіряти наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а не вирішувати питання, які відповідно до вимог ст. 368 КПК України повинен вирішувати суд під час розгляду справи по суті, зокрема: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений.
Відповідно до ст. 12 КК України злочини, передбачені ч. 1 і ч. 2 ст. 186 КК України є відповідно злочинами середньої тяжкості і тяжким, у разі доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні цих злочинів, передбачено покарання за найбільш тяжкий злочин у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років.
Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді районного суду, що будучи підозрюваним у вчиненні тяжкого злочину проти власності, ОСОБА_7 може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, а також може вчиняти інші кримінальні правопорушення, а отже існують ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Таким чином, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляції потерпілого, що перебуваючи на волі підозрюваний ОСОБА_7 може продовжувати злочинну діяльність, ухилятися від слідства та суду, так як ці ризики встановлені слідчим суддею і належно ураховані при розгляді клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

До того ж, під час розгляду і задоволення клопотання слідчим суддею районного суду належно враховано, що ОСОБА_11 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини, підозрюється у вчиненні умисних корисливих злочинів, в тому числі й тяжкого, що підозрюваний належних висновків не зробив, офіційно не працює та не має постійного джерела доходу, що свідчить про його суспільну небезпеку, а тому доводи апеляції потерпілого з цих підстав, колегія суддів вважає, необґрунтованими.
Разом з цим, слідчий суддя районного суду правильно зазначив, що в матеріалах клопотання наявні докази постійного перебування ОСОБА_7 на амбулаторному лікуванні та потребі в постійній підтримуючій терапії.
За таких обставин, слідчий суддя районного суду дійшов обґрунтованого висновку, що більш м`які запобіжні заходи, передбачені ч. 1 ст. 176 КПК України, не можуть запобігти доведеним під час розгляду встановленим ризикам, передбаченим п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України і обґрунтовано задовольнив клопотання слідчого і застосував до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту.
При цьому, дослідженням журналу судового засідання колегією суддів встановлено, що під час розгляду клопотання прокурора про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, потерпілий ОСОБА_6 проти задоволення клопотання, не заперечував.
З огляду на викладене, встановивши у даному кримінальному провадженні обставини, передбачені ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 186 КК України, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на переконання колегія суддів, слідчий суддя районного суду обґрунтовано задовольнив клопотання слідчого, погоджене прокурором і застосував до підозрюваного ОСОБА_12 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, так як більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ч. 1 ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і запобігти встановленим ризикам.
Крім того, відповідно до вимог ч. 4 ст.176 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.
Дослідженням матеріалів клопотання, колегією суддів встановлено, що слідчий поліції за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді районного суду з клопотанням про обрання підозрюваному ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Провівши судовий розгляд в межах заявленого клопотання, дотримуючись положень ст. 193, 194 КПК України, слідчий суддя його задовольнив.
За змістом діючого кримінального процесуального закону України, слідчий суддя не може вийти за межі клопотання і застосувати найбільш суворіший запобіжний захід із передбачених у ч. 1 ст. 176 КПК України та не зазначений в клопотанні слідчого, погодженого з прокурором або в клопотанні прокурора про обрання запобіжного заходу. Такі обмеження існують і для апеляційного суду, який також під час судового розгляду не може застосувати суворий захід забезпечення кримінального провадження, який не був зазначений в клопотанні слідчого, погодженого з прокурором або в клопотанні прокурора про застосування запобіжного заходу.
Ураховуючи, що відповідно до вимог ч. 4 ст.176 КПК України потерпілий не є суб`єктом, кому кримінальний процесуальний закон України надає право звернення до слідчого судді або суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу, потерпілий не має права вимагати від суду застосування запобіжного заходу, не зазначеного в клопотання слідчого, погодженого з прокурором.
З огляду на викладене, колегія суддів вражає, що доводи апеляційної скарги потерпілого про застосування до підозрюваного ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, спростовуються викладеним та задоволенню не підлягають, а тому ухвала слідчого судді залишається без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 376, 422 КПК України, колегія суддів.
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.08.2016 року, якою задоволено клопотання слідчого Кіровоградського відділу поліції ГУ Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Кіровоградської місцевої прокуратури ОСОБА_8 та до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на період досудового розслідування, а саме з 18.08.2016 року по 12.10.2016 року, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4