29.09.2016 Справа № 756/7329/16-к
Унікальний номер № 756/7329/16-к
Провадження № 1-кс/756/939/16
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 вересня 2016 року, слідчий суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_3 , заявника ОСОБА_4 , представника заявника ОСОБА_5 , розглянувши клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту на майно, -

В С Т А Н О В И В:
03.06.2016, ОСОБА_4 подав до Оболонського районного суду м. Києва клопотання про скасування арешту з грошових коштів у сумі 120 тисяч доларів США, накладеного ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 08.04.2014.

В обґрунтування клопотання заявник посилається на те, що вказані грошові кошти на які накладено арешт є його спільною з ОСОБА_6 сумісною власністю, а відношення до кримінального провадження в ході якого було накладено арешт та відповідного процесуального статусу, у даному кримінальному провадженні, він та його дружина не мають.

Крім того, заявник посилається на те, що накладений арешт позбавляє їх права належним чином розпоряджатися та користуватися належними їм грошовими коштами.

Заслухавши думку учасників процесу, зокрема думку прокурора, яка не заперечувала щодо задоволення клопотання, оскільки на даний час підстави для продовження заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту відсутні, як і підстави для оголошення будь-кому підозри, думку заявника та його представника, які підтримали подане клопотання з тих підстав, що в ньому викладені, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про скасування арешту підлягає задоволенню у зв`язку із наступним.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань убачається, що 28 листопада 2012 року внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України (кримінальне провадження №0000192).

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 08.04.2014 накладено арешт на грошові кошти у сумі 120 тисяч доларів США, вилучені під час проведення обшуку наданого ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 02.04.2014.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
При вирішенні клопотання про скасування арешту, слідчий суддя враховує наслідки арешту майна для власника майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, розумні строки, а також процесуальну позицію прокурора щодо згоди із вимогами клопотання, вимоги ч. 3 ст. 132, ч. 1 ст. 173 КПК України, та виходить з принципу змагальності, відповідно до якого кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Частина 1 ст. 173 КПК України покладає обов`язок доведеності необхідності арешту на особу, що подала таке клопотання.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в яких заявники скаржилася на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).
Також, однією із загальних засад кримінального провадження, визначених п. 21 ч. 1 ст. 7 КПК України, є розумність строків. Відповідно до ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження арешт на грошові кошти накладено 08.04.2014, тобто на момент розгляду клопотання вказаний захід забезпечення кримінального провадження застосовується протягом 2 років 5 місяців. При цьому, за вказаний період часу обвинувачення не сформовано, жодній особі не повідомлено про підозру.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи.
Керуючись ст.ст. 28, 132, 170, 173, 174, 309, 392 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:
Клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту задовольнити.

Скасувати арешт з грошових коштів у сумі 120 тисяч доларів США, накладений ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 08.04.2014.

Фінансовому відділу ГУ Національної поліції в м. Києві - повернути ОСОБА_4 та ОСОБА_6 вказані грошові кошти.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1