Справа № 308/1444/15-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

14.07.2016 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_4 та прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали кримінального провадження № 11кп/777/429/16 за апеляційною скаргою прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.06.2016, якою обвинувальний акт щодо обвинуваченого за ч.2 ст.185 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород, мешканця АДРЕСА_1 повернуто прокурору.
15.01.2015 старшим слідчим СВ Ужгородського РВ УМВС України в Закарпатській області ОСОБА_8 складено зазначений вище обвинувальний акт, згідно якого ОСОБА_7 «підозрюється» в тому, що він 09.12.2014, біля 9 год. 30 хв., по АДРЕСА_2 , в стані алкогольного сп`яніння зайшов до будинку АДРЕСА_3 , у кухонну кімнату, де перебував власник будинку ОСОБА_9 , попросив продати йому вина домашнього виробництва, на що останній йому відмовив та вийшов на подвір`я, щоб дістати свій велосипед з підсобного приміщення.
ОСОБА_7 залишився в будинку сам та спланував спрямовані на заволодіння чужим майном злочинні дії, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, відчинив дверцята шафи в кімнаті, де побачив належний ОСОБА_10 гаманець, який таємно викрав.
У даному гаманці, зі слів потерпілої, знаходилися грошові кошти у сумі 322 грн. та сертифікат на право перевезення дітей. Таким чином, ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_10 майнової шкоди на загальну суму 322 грн.
Згідно оскарженої прокурором ухвали місцевого суду від 10.06.2016, обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки окрім встановлених прокурором під час досудового розслідування фактичних обставин кримінального провадження, в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення у вчиненні ОСОБА_7 вказаного кримінального правопорушення. Також в обвинувальному акті міститься вказівка на те, що ОСОБА_7 саме підозрюються, а не обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, тобто прокурором не висунуто ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні останнім відповідного кримінального правопорушення.
При цьому, суд першої інстанції врахував практику Європейського Суду з прав людини, зокрема рішення у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950 вказано нанеобхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Положення п.п. «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
Право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції.
Крім того, як визнав місцевий суд, доданий до обвинувального акту реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідає вимогам ст.109 КПК України, оскільки не містить даних про всі процесуальні дії та прийняті в ході досудового розслідування рішення, не зазначено їх реквізити, зокрема: 1) повідомлення підозрюваному і потерпілій їх прав та вручення кожному відповідної пам`ятки, 2) визнання особи потерпілою.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вказану ухвалу місцевого суду як незаконну та таку, що прийнята з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону; повернути вказаний обвинувальний акт до того ж місцевого суду на новий судовий розгляд, посилаючись на наступне.
Крім того, ст.291 КПК України надає вичерпний перелік підстав повернення прокурору обвинувального акту, а тому висновок в оскарженій ухвалі суду про такий недолік обвинувального акту, як «порушення вимог ст.109 КПК України» (стосовно недоліків реєстру матеріалів досудового розслідування), є необґрунтованим і не може бути підставою для повернення обвинувального акту прокурору.
Питання щодо відповідності кваліфікації дій обвинувачених встановленим фактичним обставинам кримінального правопорушення та питання щодо доведеності їх вини не є предметом вирішення під час підготовчого судового засідання, яке проводиться у відповідності до вимог ст.ст. 314-316 КПК України, має на меті процесуальне та організаційне забезпечення проведення судового розгляду.
Натомість, зазначені питання належить досліджувати та вирішувати в ході судового слідства, за наслідками безпосереднього дослідження судом зібраних та представлених органом досудового розслідування доказів, як того вимагають положення ст.23 КПК України та у випадку, передбаченому ст.ст. 368,374 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримання апеляційної скарги, перевіривши обвинувальний акт і додані до нього матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги та викладені в оскарженій ухвалі висновки місцевого суду, апеляційний суд визнає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт, крім іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950 (ратифіковано Законом № 475/97-ВР від 17.07.97) вказано нанеобхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу (бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього). Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції.
Проте, як правильно визнав суд першої інстанції, обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки не містить формулювання обвинувачення.
Так, на виконання вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України слідчим в обвинувальному акті зазначено лише правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, а також встановлені ним фактичні обставини під час досудового розслідування; також міститься вказівка на те, що ОСОБА_7 саме підозрюється, а не обвинувачується у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України (а.п. 4-5).
Таким чином, прокурором відповідно до вимог кримінального процесуального закону не висунуто ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні ним вказаного кримінального правопорушення.
Отже, місцевий суд правильно, у відповідності до п.3 ч.3 ст.314 КПК з цих підстав повернув прокурору обвинувальний акт, який за наведених обставин не відповідає вимогам цього Кодексу.
Разом з тим, висновок місцевого суду в оскарженій ухвалі про те, що іншою, поряд з наведеною вище, підставою повернення обвинувального акту прокурору є ще й невідповідність вимогам ст.109 КПК України реєстру матеріалів досудового розслідування, не можна вважати правильним з огляду на наступне.
Так, відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України суд має право повернути прокурору, зокрема, обвинувальний акт, якщо останній не відповідає вимогам цього Кодексу.
В даній нормі кримінального процесуального закону не передбачено право суду повернути обвинувальний акт прокурору, якщо доданий до нього на виконання вимог п.1 ч.4 ст.291 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування (далі реєстр) не відповідає вимогам ст.109 КПК України.
З урахуванням змісту ст.291 КПК України обов`язковою вимогою до обвинувального акту передбачено приєднання до нього, крім інших процесуальних документів, вказаного реєстру, у разі невиконання якої місцевий суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, як такий, що не відповідає вимогам п.1 ч.4 ст.291 КПК України.
Однак, кримінальним процесуальним законом, зокрема ст.314 КПК України не передбачено права суду повернути обвинувальний акт прокурору у зв`язку із невідповідністю вимогам закону саме реєстру.
З цих підстав оскаржена ухвала підлягає зміні шляхом виключенням з її мотивувальної частини даного помилкового висновку суду.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404,407,418,419 КПК України, апеляційний суд
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.06.2016 про повернення прокурору обвинувального акту щодообвинуваченого за ч.2 ст.185 КК України ОСОБА_7 змінити, виключити з неї посилання на недоліки реєстру матеріалів досудового розслідування, як на підставу для повернення обвинувального акту.
В решті ухвалу суду залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та відповідно до ч.4 ст.424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: