н/п 1-кп/640/119/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2016 року м. Харків
Київський районний суд м. Харкова в складі:
Головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лозова Харківської області, українця, громадянина України, одруженого, з середньо - спеціальною освітою, старшого кулеметника 1 відділення 3 взводу оперативного призначення 9 роти оперативного призначення (на автомобілях) 3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 , молодшого сержанта, не судимого в силу ст. 89 КК України, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 405, ч. 4 ст. 405 КК України,-
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Сидоренко Харківської області, українця, громадянина України, не одруженого, з середньо - спеціальною освітою, старшого стрільця 3 відділення 1 взводу 5 роти оперативного призначення (на бронеавтомобілях) 2 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 , солдата, не судимого в силу ст. 89 КК України, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 405, ч. 4 ст. 405, ч. 4 ст. 407 КК України,-
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Миколаїв, українця, громадянина України, одруженого, з середньо - спеціальною освітою, помічника гранатометника 1 відділення 1 взводу оперативного призначення 9 роти оперативного призначення (на автомобілях) 3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 , солдата, раніше не судимого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_3 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 405 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
19 лютого 2015 року молодший сержант ОСОБА_4 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №15/2015 від 14 січня 2015 року призваний до лав Національної гвардії України та з 15 квітня 2015 року проходить
військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 , де наказом командира вказаної військової частини № НОМЕР_2 від 15 квітня 2015 року призначений на посаду старшого кулеметника 1 відділення 3 взводу оперативного призначення 9 роти оперативного призначення (на автомобілях) 3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 .
10 лютого 2015 року солдат ОСОБА_5 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №15/2015 від 14 січня 2015 року призваний до лав Національної гвардії України та з 28 квітня 2015 року проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 , де наказом командира вказаної військової частини № НОМЕР_3 від 28 квітня 2015 року призначений на посаду стрільця 1 відділення 4 взводу оперативного призначення 9 роти оперативного призначення (на автомобілях) 3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 .
21 лютого 2015 року солдат ОСОБА_6 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №15/2015 від 14 січня 2015 року призваний до лав Національної гвардії України та з 23 березня 2015 року проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 , де наказом командира вказаної військової частини № НОМЕР_4 від 23 березня 2015 року призначений на посаду помічника гранатометника 1 відділення 1 взводу оперативного призначення 9 роти оперативного призначення (на автомобілях) 3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 .
Положеннями ст..1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію, а згідно Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №15/2015 від 14 січня 2015 року оголошено її проведення протягом 2015 року у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності даного Указу Президента.
Відповідно до вимог ст.ст. 1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 14 Закону України «Про Національну гвардію України», ст.ст.6, 11, 16, 28, 30, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, молодший сержант ОСОБА_4 , солдати ОСОБА_10 , ОСОБА_6 під час проходження військової служби повинні свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, бути зразком високої культури, скромності і витримки, поважати честь і гідність кожної людини, виявляти повагу до військовослужбовців, шанувати честь і гідність товаришів по службі, додержуватись правил військової ввічливості та поведінки, не допускати негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків явно злочинного наказу, виявляти повагу до начальників і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.
Положеннями ст.ст.29-32, 35-37 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України передбачено, що старші офіцери за своїм військовим званням є начальниками для сержантів та рядових, а сержанти для рядових однієї з ними військової частини, усні або письмові накази начальника, обов`язкові для виконання підпорядкованими військовослужбовцями.
Однак, 30 квітня 2015 року близько 14 години 40 хвилин молодший сержант ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи групою осіб разом з військовослужбовцями вказаної військової частини солдатом ОСОБА_5 та солдатом ОСОБА_6 , знаходячись у одному з наметів польового табору на території військового містечка № НОМЕР_5 військової частини НОМЕР_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , усвідомлюючи, що командир 2 мінометного взводу мінометної батареї 2 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 лейтенант ОСОБА_11 являється для них начальником та виконує обов`язки з військової служби, підлеглості, військової честі та військової дисципліни, а саме вимогою припинити брати без дозволу речі інших військовослужбовців, в порушення вищевказаних вимог нормативно-правових актів України, супроводжуючи свої дії
нецензурною лайкою та грубо порушуючи порядок проходження військової служби, умисно нанесли останньому чисельні побої та тілесні ушкодження, а саме молодший сержант ОСОБА_4 не менше двох ударів кулаками в область голови, тулуба та ніг потерпілого ОСОБА_11 , солдат ОСОБА_5 не менше двох ударів кулаками рук в область голови, тулуба та ніг останнього, солдат ОСОБА_6 наніс один сильний удар кулаком руки в обличчя лейтенанта ОСОБА_11 по переніссю та не менше двох ударів кулаками рук в область голови, тулуба та ніг, чим спричинили потерпілому ОСОБА_11 садна на голові, садна на голові в ділянці спинки носу, крововилив та поверхневі забійні рани на лівій нозі, які згідно висновку судово-медичної експертизи від 08 травня 2015 року№993-С/15 відноситься до легких тілесних ушкоджень.
Відразу після цього, солдат ОСОБА_5 , діючи умисно, реалізуючи вказаний спільний злочинний намір групи, наніс лейтенанту ОСОБА_11 один удар кулаком правої руки в область тулуба, після чого солдат ОСОБА_5 штовхнув лейтенанта ОСОБА_11 на ліжко, та коли той впав, молодший сержант ОСОБА_4 , солдат ОСОБА_5 та солдат ОСОБА_6 , супроводжуючи свої злочинні дії, використовуючи надану ним у вищевказаний спосіб солдатом ОСОБА_5 фізичну перевагу над лейтенантом ОСОБА_11 , супроводжуючи свої дії нецензурною лайкою та грубо порушуючи порядок проходження військової служби, нанесли останньому, кожен, не менше двох ударів кулаками рук в область голови, тулуба та ніг, чим спричинили останньому садна на голові та крововилив на лівій нозі, які згідно висновку судово-медичної експертизи від 08 травня 2015 року №993-С/15 відноситься до легких тілесних ушкоджень, а також завдали фізичного болю і моральних страждань.
Крім того, солдат ОСОБА_5 в ході вищевказаного застосування фізичного насильства до лейтенанта ОСОБА_11 умисно, вкусив останнього зубами в область лівої ноги, внаслідок чого лейтенанту ОСОБА_11 були заподіяні поверхневі забійні рани на лівій нозі, які згідно висновку судово-медичної експертизи від 08 травня 2015 року №993-С/15 відноситься до легких тілесних ушкоджень.
У подальшому вказані злочинні дії молодшого сержанта ОСОБА_4 , солдата ОСОБА_5 та солдата ОСОБА_6 були припинені іншими військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 , які в той час перебували у наметі.
Проте, молодший сержант ОСОБА_4 30 квітня 2015 року близько 15 години, знаходячись біля одного з наметів польового табору на території військового містечка № НОМЕР_5 військової частини НОМЕР_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, в умовах особливого періоду, усвідомлюючи, що командир 2 мінометного взводу мінометної батареї 2 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 лейтенант ОСОБА_11 являється для нього начальником та виконує обов`язки з військової служби, будучи невдоволеним законною вимогою начальника - лейтенанта ОСОБА_11 щодо додержання порядку проходження військовослужбовцями військової служби, підлеглості, військової честі та військової дисципліни, в порушення вищевказаних вимог нормативно-правових актів України, супроводжуючи свої дії нецензурною лайкою та грубо порушуючи порядок проходження військової служби, наніс останньому не менше 2 ударів кулаками рук в обличчя, у зв`язку із виконанням лейтенантом ОСОБА_11 обов`язків з військової служби, чим спричинив останньому забійну рану в області лівої губи, яка згідно висновку судово-медичної експертизи від 08 травня 2015 року №993-С/15 відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
При цьому, солдат ОСОБА_5 , який стояв поруч із молодшим сержантом ОСОБА_4 та лейтенантом ОСОБА_11 , також грубо порушуючи порядок проходження військової служби, почав нецензурно висловлюватися на адресу останнього.
В той же час, командир 2 взводу 9 роти оперативного призначення (на автомобілях) 3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_12 , будучи начальником для солдата ОСОБА_5 ,
усвідомлюючи застосування солдатом ОСОБА_4 побоїв по відношенню до лейтенанта ОСОБА_11 , з метою припинення вчинення останнім злочину та недопущення вчинення у подальшому злочину солдатом ОСОБА_5 , здійснив попереджувальний постріл вгору з особистої травматичної зброї.
Відразу після чого, солдат ОСОБА_5 , діючи умисно, в умовах особливого періоду, усвідомлюючи, що командир 2 взводу 9 роти оперативного призначення (на автомобілях) 3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_12 являється для нього начальником та виконує обов`язки з військової служби, будучи невдоволеним законними діями начальника старшого лейтенанта ОСОБА_12 направленими на припинення порушення порядку проходження військовослужбовцями військової служби, підлеглості, військової честі та військової дисципліни, всупереч вимог ст.ст. 1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 14 Закону України «Про Національну гвардію України», ст.ст.6, 11, 16, 28, 30, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, супроводжуючи свої дії нецензурною лайкою та грубо порушуючи порядок проходження військової служби, активно рухаючись у бік старшого лейтенанта ОСОБА_12 почав погрожувати йому заподіянням тілесних ушкоджень і побоїв, а саме нанесенням ударів в область обличчя та тулубу, при цьому, солдат ОСОБА_5 здійснив чисельні спроби вдарити кулаками рук начальника - старшого лейтенанта ОСОБА_12 , проте вказані злочинні дії солдата ОСОБА_5 були припинені іншими військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 , які в той час перебували біля останніх.
Крім того, судом встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.08.2015 року №257 солдата ОСОБА_5 призначено на посаду старшого стрільця 3 відділення 1 взводу 5 оператвиного призначення (на бронеавтомобілях) 2 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 14 Закону України «Про Національну гвардію України», ст.ст. 2, 9, 11, 16, 127, 128, 216-221 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, захист конституційного ладу України, цілісності її території від спроб зміни їх насильницьким шляхом. Крім цього, згідно вищевказаних положень, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Однак, солдат ОСОБА_5 в порушення вищевказаних норм чинного законодавства України 23 листопада 2015 року вирішив стати на злочинний шлях та самовільно залишив військову частину.
Реалізуючи свій злочинний умисел, солдат ОСОБА_5 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби в умовах особливого періоду, 23 листопада 2015 року о 17 годині 00 хвилин, в порушення вищевказаних вимог Закону, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, в умовах особливого періоду, самовільно залишив місце служби територію військового містечка № НОМЕР_5 військової частини НОМЕР_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_5 та по 04 лютого 2016 року 10 години 00 хвилин до місця служби не повертався, а отриманий у зв`язку із цим вільний час використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків військової служби.
Протягом зазначеного періоду нез`явлення на службу солдат ОСОБА_5 , з приводу будь-яких захворювань до медичних закладів не звертався, органи військового управління та правоохоронні органи про своє місце перебування не повідомляв, органами влади не затримувався, жодних перешкод для прибуття до місця несення служби військової частини НОМЕР_1 - військового містечка № НОМЕР_5 не мав.
Близько 10 години 00 хвилин 04 лютого 2016 року солдат ОСОБА_5 прибув до Коломацького відділення поліції Валківського відділу поліції ГУНП в Харківській області, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_6 , де повідомив про те, що ухилявся від військової служби без поважних причин з 23.11.2015 по 04.02.2016, після чого ОСОБА_5 в добровільному порядку надали можливість повернутися до місця несення служби військової частини НОМЕР_1 військового містечка № НОМЕР_5 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_4 .
Таким чином, молодший солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 14 Закону України «Про Національну гвардію України», ст.ст. 2, 9, 11, 16, 127, 128, 216-221 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитись від військової служби, в умовах особливого періоду, самовільно залишив місце служби територію військового містечка № НОМЕР_5 військоводо 04 лютого2016 року до 10 години до місця служби не повертався, а отриманий у зв`язку із цим вільний час використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків військової служби.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчинених злочинів, передбачених ч. 3 ст. 405, ч. 4 ст. 405, ч. 4 ст. 407 КК України визнав повністю та пояснив, що дійсно він, будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників самовільно покинув військову частину у час, вказаний в обвинувальному акті, а саме з 23.11.2016 року по 04.02.2016 року та перебував вдома, доглядаючи за хворою бабусею. Розуміє, що письмового дозволу на відпустку не отримував, жалкує за скоєне, засуджує свою протиправну поведінку. Крім того, визнав, що 30 квітня 2015 року, перебуваючи у одному з наметів польового табору на території військового містечка № НОМЕР_5 військової частини НОМЕР_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_4 разом із ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , наніс потерпілому ОСОБА_11 не менше двох ударів кулаками рук в область голови, тулуба та ніг, вкусив останнього зубами в область лівої ноги, один удар кулаком правої руки в область тулуба, при цьому розуміючи, що він вчиняє протиправні дії по відношенню до начальника. Також зазначив, що дійсно, знаходячись біля одного з наметів польового табору на території військового містечка № НОМЕР_5 військової частини НОМЕР_1 , погрожував ОСОБА_12 заподіянням тілесних ушкоджень і побоїв, а саме нанесенням ударів в область обличчя та тулубу, та спробував їх нанести, проте його дії були припинені іншими військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 .
Просив суд його строго не карати та призначити покарання, яке не пов`язане із позбавленням волі.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчинених злочинів, передбачених ч. 3 ст. 405, ч. 4 ст. 405 КК України визнав повністю та пояснив, що дійсно 30 квітня 2015 року, перебуваючи у одному з наметів польового табору на території військового містечка № НОМЕР_5 військової частини НОМЕР_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_4 разом із солдатом ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , наніс потерпілому ОСОБА_11 не менше двох ударів кулаками рук в область голови, тулуба та ніг та не менше 2 ударів кулаками рук в обличчя, при цьому розуміючи, що він вчиняє протиправні дії по відношенню до начальника.
Просив суд його строго не карати та призначити покарання, яке не пов`язане із позбавленням волі.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_13 свою винуватість у вчиненому злочині, передбаченому ч. 4 ст. 405 КК України визнав повністю та пояснив, що дійсно 30 квітня 2015 року, перебуваючи у одному з наметів польового табору на території військового містечка № НОМЕР_5 військової частини НОМЕР_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_4 разом із солдатом ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , наніс потерпілому ОСОБА_11 один удар кулаком руки в обличчя по переніссю та не менше двох ударів кулаками рук в область голови, тулуба, при цьому розуміючи, що він вчиняє протиправні дії по відношенню до начальника.
Просив суд його строго не карати та призначити покарання, яке не пов`язане із позбавленням волі.
Показання обвинувачених є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченими змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності їх позиції.
Під час судового розгляду відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження тих обставин, які ніким не оспорювалися. Перед встановленням такого порядку дослідження доказів, судом було з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин,а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів, в частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин, їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.
Таким чином, суд, допитавши обвинувачених, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинувачених, прийшов до наступного висновку, що винуватість ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Оцінюючи у сукупності докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 суд вважає, що його протиправні дії за ч.4 ст. 407 КК України кваліфіковані правильно, так як обвинувачений будучи військовослужбовцем самовільно залишив місце служби без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану. Також є вірно кваліфіковані його дії за ч.4 ст. 405 КК України, оскільки останній вчинив заподіяння тілесних ушкоджень, побоїв начальнику у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, вчинене групою осіб та за ч.3 ст. 405 КК України, оскільки ОСОБА_5 вчинив погрозу заподіяння тілесних ушкоджень та побоїв начальникові у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, вчинену в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Також, суд прийшов до висновку, що дії ОСОБА_14 за ч.4 ст. 405 КК України також кваліфіковані вірно, оскільки останній вчинив заподіяння тілесних ушкоджень та побоїв начальнику у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, вчинене групою осіб.
Аналізуючи у сукупності докази, суд вважає, що дії ОСОБА_4 кваліфіковані вірно, так як останній вчинив заподіяння тілесних ушкоджень та побоїв начальнику у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, вчинене групою осіб, тобто злочин, передбачений ч.4 ст. 405 КК України, а також заподіяння тілесних ушкоджень та побоїв начальнику у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто злочин, передбачений ч.3 ст.405 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд враховує характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, особу винного, який в силу ст. 89 КК України не судимий, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, позитивно
характеризується за місцем служби, має на утриманні неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_4 та мати похилого віку, одружений, що свідчить, про його тісні соціальній зв`язки, а також у період часу з 04.03.2015 року по 22.03.2015 року безпосередньо брав участь у антитерористичній операції в районах проведення антитерористичної операції.
При призначенні покарання обвинуваченого ОСОБА_5 суд враховує характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, особу винного, який в силу ст. 89 КК України не судимий, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, опосередковано характеризується за місцем служби, у період часу з 14.04.2015 року по 22.04.2015 року безпосередньо брав участь у антитерористичній операції в районах проведення антитерористичної операції.
При призначенні покарання обвинуваченого ОСОБА_14 суд враховує характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, особу винного, який раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, опосередковано характеризується за місцем служби, має на утриманні двох неповнолітніх дітей 2005 та 2010 р.н., знаходиться у цивільному шлюбі, що свідчить про його стійкі соціальні зв`язки.
Обставинами, згідно з положеннями статті 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченим, суд відносить їх щире каяття у вчиненому, активне сприяння у розкритті злочину.
Обставин, які згідно з положеннями статті 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_5 та ОСОБА_14 , судом не встановлено. Обставина, що обтяжує покарання ОСОБА_4 згідно із положеннями статті 67 КК України, є перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
З урахуванням характеру і ступеня суспільної небезпеки скоєних кримінальних правопорушень, даних про осіб обвинувачених, а також інших обставин кримінального провадження в їх сукупності, суд визнає необхідним та достатнім для виправлення обвинувачених і попередження вчинення ними нових злочинів призначення їм основного покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини Кримінального кодексу України, за якими вони обвинувачуються і які передбачають відповідальність за вчинені злочини.
Разом з тим, відносно обвинуваченого ОСОБА_4 суд визнає, що обставини, а саме: його щире каяття, наявність на утриманні неповнолітньої дитини та матері похилого віку, що підтверджується матеріалами справи, його безпосередня участь у антитерористичній операції в районах проведення антитерористичної операції є такими, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а тому приходить до переконання, що стосовно ОСОБА_4 можливо застосувати ч. 1 ст. 69 КК України, призначивши йому покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією статті 405 ч.3 КК України.
До цього ж висновку суд приходить і відносно ОСОБА_5 та визнає, що його щире каяття, його безпосередня участь у антитерористичній операції в районах проведення антитерористичної операції є такими, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, тому приходить до переконання, що стосовно ОСОБА_5 можливо застосувати ч. 1 ст. 69 КК України, призначивши йому покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією статті 405 ч.3 КК України.
Застосування іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статей, в яким обвинувачуються ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 ,
наприклад штрафів, на думку суду не будуть відповідати меті покарання з огляду на суспільно-небезпечний характер вчинених ними кримінальних правопорушень, категорії злочинів, до якої вони відносяться, їх широку розповсюдженість за останній період.
Проте, зважаючи на те, що обвинувачені щиро розкаялись у скоєному, тяжких наслідків від їх дій не настало, потерпілі надали до суду письмові заяви, що претензій матеріального та морального характеру до обвинувачених не мають та просять суд проявити поблажливість та призначити обвинуваченим мінімальне покаранням (а.с.64, 68), то суд вважає, що виправлення обвинувачених можливе без реального відбуття призначеного ним покарання, однак в умовах здійснення контролю за їх поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст.ст. 75,76 КК України.
Суд вважає, що вище перелічені обставини дійсно можуть бути підставою для застосування інституту звільнення від покарання з випробуванням, бо ще не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинувачених без ізоляції від суспільства, що також підтверджується їх поведінкою після вчинення злочинів, їх критичним ставленням до скоєного, усвідомлення своєї провини і засудження своєї протиправної поведінки, яка свідчить про дійсне прагнення стати на шлях виправлення і перевиховання.
Цивільний позов не заявлений.
Речові докази відсутні, судових витрат не має.
Керуючись ст.ст. 369, 370, 373, 374, 475 КПК України, суд -
У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 405, ч.4 ст. 405, ч.4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання за цими статтями кримінального закону:
за ч.3 ст. 405 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
за ч.4 ст. 405 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
за ч.4 ст. 407 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Застосувати ст. ст. 75, 76 КК України та у відповідності з цими статтями кримінального закону звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі, призначеного за цим вироком з випробуванням на строк 1 (один) рік, зобов`язавши його не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи.
Захід забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_5 не обирався.
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 405, ч.4 ст. 405, ч.4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання за цими статтями кримінального закону:
за ч.3 ст. 405 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
за ч.4 ст. 405 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Застосувати ст. ст. 75, 76 КК України та у відповідності з цими статтями кримінального закону звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі, призначеного за цим вироком з випробуванням на строк 1 (один) рік, зобов`язавши його не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи.
Захід забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_4 не обирався.
Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 405 КК України і призначити йому покарання за цими статтями кримінального закону:
за ч.4 ст. 405 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Застосувати ст. ст. 75, 76 КК України та у відповідності з цими статтями кримінального закону звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі, призначеного за цим вироком з випробуванням на строк 1 (один) рік, зобов`язавши його не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи.
Захід забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_6 не обирався.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова, протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Вирок складено та надруковано в єдиному примірнику у нарадчій кімнаті.
Суддя ОСОБА_1