Справа № 461/2620/16-к
Провадження № 1-кс/461/1972/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.04.2016 року слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_3 на дії та бездіяльність слідчого,
Скаржник просить розглядати скаргу у його відсутності та задовольнити таку.
Прокурор та слідчий в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомленні про час та дуту розгляду скарги.
Дослідивши матеріали скарги, суд вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з нижченаведеного.
Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запроваджені механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.
Аналогічна норма міститься й у ч.1 ст.24 КПК України.
В судовому засіданні встановлено, що 30.01.2016 року у квартирі АДРЕСА_1 , частина якої належить на праві власності ОСОБА_3 , було проведено обшук слідчим СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 , на підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 28.01.2016 року, за результатами проведення якого складено протокол обшуку від 29.01.2016 року.
Судом встановлено, що слідчим було винесено постанову про уточнення даних до протоколу обшуку зміст, якої полягає у необхідності визнати дату проведення обшуку, як такою, що був проведений саме 30.01.2016 року.
Відповідно до ч.9 ст.236 КПК України, другий примірник протоколу обшуку разом із доданим до нього описом вилучених документів та тимчасово вилучених речей (за наявності) вручається особі, у якої проведено обшук, а в разі її відсутності - повнолітньому членові її сім`ї або його представникові.
Оскільки постанова про уточнення даних до протоколу обшуку від 29.01.2016 року, в частині дати проведення такого, що обов`язково зазначається у протоколі процесуальної дії, є невід`ємною частиною вказаного протоколу, то і повинна, також бути вручена особі, в якої проведено обшук.
Відтак, слідчий був зобов`язаний вручити (скерувати) копію постанови про уточнення даних до протоколу обшуку від 29.01.2016 року скаржнику, однак не зробив цього, а тому слідчого слід зобов`язати надати ОСОБА_3 належним чином завірену копію постанови від 30.01.2015 року про уточнення даних до протоколу обшуку від 29.01.2016 року.
Одночасно, частиною 5 ст.284 КПК України визначено, що копія постанови слідчого про закриття кримінального провадження надсилається заявнику, потерпілому, прокурору.
Обов`язку слідчого направляти копію постанови про закриття кримінального провадження будь-яким іншим учасникам кримінального провадження чинним КПК України не встановлено.
Таким чином, бездіяльність слідчого щодо ненадання копії постанови про закриття кримінального провадження скаржнику є цілком правомірною та жодним чином не порушує права останнього, оскільки виходячи з аналізу норм, закріплених у главі 3 КПК України «Суд, сторони та інші учасники кримінального провадження», право на одержання копій процесуальних документів мають сторони кримінального провадження, якою скаржник не являється, а отже і не має процесуального права на отримання копії постанови про закриття кримінального провадження.
У п.80 рішення Європейського суду з прав людини у справі «ВЕНІАМІН ТИМОШЕНКО ТА ІНШІ ПРОТИ УКРАЇНИ», зазначено, що вислів «встановлено законом» у статті 11 Конвенції вимагає не лише того, щоб оскаржуваний захід мав певне підґрунтя у національному законодавстві, він також стосується якості закону, про який йдеться. Закон має бути доступним для зацікавлених осіб та сформульованим з достатньою точністю для того, щоб надати їм можливість за необхідності шляхом надання відповідної допомоги передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може спричинити відповідна.
Чинним КПК України встановлено чіткий порядок отримання копій процесуальних документів та порядок їх оскарження.
Крім того, цивільним законодавством України, а саме Цивільним кодексом України, Цивільно-процесуальним кодексом України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» чітко передбачено підстави та порядок захисту порушених прав та інтересів особи, зокрема у випадку незаконного проведення обшуку, та відшкодування шкоди, завданої таким порушенням.
Зважаючи на вищевказане, вважаю за необхідне роз`яснити скаржнику його право на звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів у порядку, встановленому згаданим законодавством, в процесі чого останній має право заявляти клопотання про витребування доказів (в тому числі процесуальних рішень) за наявності складнощів в їх отримання.
Отже, приходжу до переконання, що національним законодавством України в повній мірі закріплено правовий механізм для захисту порушеного права у випадку незаконного проведення обшуку у особи, яка не є стороною чи іншим учасником кримінального провадження, а тому доводи скаржника на те, що копія постанови про закриття кримінального провадження йому необхідна з метою захистити своє порушене право та немає іншої можливості реалізувати своє право на захист, є цілком безпідставними.
Крім того, відповідно до ст. 221 КПК України право на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження належить учасникам кримінального провадження. З метою недопустимості розголошення відомостей досудового розслідування, підстав надавати матеріали кримінального провадження, скаржнику для ознайомлення, немає.
Відповідно до ч.2 ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги, даний перелік є вичерпним, а відтак, суд не може виходити за межі повноважень, визначених КПК України. Таким чином, задоволення даної скарги в частині визнання бездіяльності незаконною буде суперечити вищенаведеним нормам КПК України, а тому в цій частині скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст.303, 304,306,307, 318-380 КПК України,
Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого задовольнити частково.
Зобов`язати слідчого СВ Галицького ВП ГУ НП України у Львівській області ОСОБА_4 надати ОСОБА_3 належним чином завірену копію постанови від 30.01.2015 року про уточнення даних до протоколу обшуку від 29.01.2016 року.
В решті вимог скарги відмовити
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1