У Х В А Л А

Іменем України

справа № 610/3466/16-к провадження 1-кп/610/252/2016

м. Балаклія 22.11.2016 року
Балаклійський районний суд Харківської області -
головуючий: ОСОБА_1 ,

за участі

обвинуваченого: ОСОБА_2 ,

захисника: ОСОБА_3 ,

потерпілої: ОСОБА_4 ,

цивільних позивачів: ОСОБА_5 , представника адвоката ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

прокурора: ОСОБА_8 ,

секретаря: ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
в с т а н о в и в:

17.10.2016р. з прокуратури Харківської області надійшов обвинувальний акт.

В підготовчому судовому засіданні прокурор вважала можливим призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, не убачаючи у ньому порушень вимог ст. 291 КПК України щодо змісту.

Інші учасники судового провадження проти цього не заперечували.

Відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт, зокрема, повинен містити:

oп. 2 - анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).

Однак в обвинувальному акті не зазначено конкретний населений пункт (місто, район у місті, селище, село), обмежившись зазначенням області, району, назви вулиці і номеру будинку

АДРЕСА_1 - дату та місце його складення та затвердження.

Однак в обвинувальному акті не зазначено місце затвердження обвинувального акта,

oп. 5 - виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Частиною 1 ст. 91 КПК України регламентовано, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість кожного з обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та інші обставини, що мають значення для кримінального провадження.

Як убачається з формулювання обвинувачення, ОСОБА_2 інкримінується «перевищення дозволеної Правилами дорожнього руху України швидкості», що є загальною фразою, і порушення вимог ПДР України, передбачених
п. 12.6 - поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух із швидкістю:
ґ) іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год.,
п. 12.9 - водієві забороняється:

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

Виходячи з того, що ОСОБА_2 обвинувачується у перевищенні дозволеної Правилами дорожнього руху України швидкості, яка за обвинуваченням перебуває у причинному зв`язку з подією та наслідками ДТП, то швидкість руху автомобіля під керуванням ОСОБА_2 є предметом доказування, як елемент події кримінального правопорушення.

Однак, обвинувачення є неконкретним, прокурор та слідчий не зазначили з якою ж швидкістю рухався автомобіль під керуванням ОСОБА_2 під час ДТП, якою саме була максимальна дозволена швидкість на ділянці дороги в місці ДТП та яка була перевищена, надавши на альтернативу не менше ніж три варіанти - не більше 130 км/год., не більше 110 км/год., не більше 90 км/год., залишивши це на вибір суду та учасників процесу, що є недопустимим.

Але відповідно до вимог кримінального процесуального закону, зокрема ст.ст. 277, 291 КПК України, обвинувачення має бути логічним і конкретним, виходячи з об`єктивно встановлених обставин кримінального правопорушення.

Однак, ці вимоги закону слідчим та прокурором не дотримані.

Без цього суду на початку судового розгляду неможливо однозначно уяснити для себе суть обвинувачення, роз`яснити її обвинуваченому, прийняти правильне рішення щодо можливого визнання обвинуваченим фактичних обставин справи і визначити обсяг доказів, які підлягають дослідженню.

Неконкретність обвинувачення порушує права обвинуваченого на захист вже з моменту надання йому копії обвинувального акта, т.я. захищатися від неконкретного обвинувачення неможливо, з урахуванням ст. 42 КПК України, яка передбачає, що обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують.

Недопустимим є використання при формулюванні обвинувачення загальних фраз.

Підставою для зміни обвинувачення в суді є лише встановлення нових фактичних обставин кримінального правопорушення. Цьому праву прокурора кореспондує його обов`язок належним чином виконувати свої повноваження під час досудового розслідування.

Відповідне право у прокурора виникає лише під час судового розгляду, за наявності визначених у законі підстав і волі на те. Суд позбавлений процесуальної можливості примусити прокурора конкретизувати обвинувачення.

Наявність у прокурора цього права зовсім не означає, що він ним скористається, а тим паче з власної ініціативи.

Як свідчать обставини справи, виконуючи повноваження процесуального керівника досудового розслідування, прокурор затвердив обвинувальний акт, не усунувши наведені недоліки, а до цього не змінивши повідомлення про підозру.

А вже інший прокурор в судовому засіданні також не вбачав зазначеної неконкретності обвинувачення.

Суд здійснює судовий розгляд саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, згідно зі ст. 337 КПК України.

oВідповідно до п. 4 ч. 4 ст. 291 КПК України до обвинувального акта додається, зокрема:

розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного.
До обвинувального акта долучені цивільні позови ОСОБА_5 і ОСОБА_7 до відповідачів ОСОБА_2 , ПАТ «СК МЕГА-ГАРАНТ».

Однак до обвинувального акта не додано розписки або іншого документа, що підтверджує отримання цивільним відповідачем ПАТ «СК МЕГА-ГАРАНТ» копій пред`явлених під час досудового розслідування цивільних позовів.

Наведені вимоги Закону дотримані не були, а вказані факти є підставою для повернення обвинувального акта, як такого, що не відповідає вимогам цього кодексу, в порядку п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.

Вказані норми є імперативними і будь-якому тлумаченню або оцінці (про суттєвість таких порушень або про не перешкоджання призначенню справи до судового розгляду, тощо) не підлягають та є безумовною підставою для прийняття такого рішення при встановленні невідповідності обвинувального акта з додатками вимогам цього Кодексу.
Цивільний позивач ОСОБА_7 подала письмову заяву про залучення її до кримінального провадження як потерпілої (а.с. 54). В судовому засіданні своє клопотання підтримала.

Згідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Диспозиція ч. 2 ст. 286 КК України злочином визнає порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження.

На обґрунтування клопотання ОСОБА_7 не надала суду підтвердження заподіяння їй наслідків, передбачених у диспозиції ст. 286 КК України, з формулювання обвинувачення цього також не убачається, рівно як і завдання кримінальним правопорушенням моральної, фізичної або майнової шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 61, ч. 1 ст. 128 КПК України, цивільний позов до обвинуваченого має право пред`явити особа, якій злочином завдано майнової та/або моральної шкоди.

ОСОБА_5 до обвинуваченого та страхової компанії пред`явлений цивільний позов про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, пов`язаних з пошкодженням його автомобіля.

ОСОБА_7 до обвинуваченого пред`явлений цивільний позов про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, пов`язаних із спричиненням їй тілесних ушкоджень.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989р. із змінами «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», не підлягають розгляду в кримінальній справі також позови за вимогами про відшкодування матеріальної шкоди, що не випливають з пред`явленого обвинувачення.

Однак з формулювання наведеного в обвинувальному акті обвинувачення не убачається про пошкодження автомобіля ОСОБА_5 та про спричиненням тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 291, 314-317 КПК України, -

у х в а л и в:

1.Обвинувальний акт за кримінальним провадженням за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України повернути прокурору.

2.Відмовити у визнанні ОСОБА_7 потерпілою і у залученні її до провадження як потерпілої.

3.Виключити ОСОБА_5 і ОСОБА_7 з числа цивільних позивачів, а їх цивільні позови залишити без розгляду. Роз`яснити, що їх вимоги про відшкодування матеріальної і моральної шкоди можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

4.Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_5 про арешт земельної ділянки обвинуваченого.
В частині повернення обвинувального акта ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області через Балаклійський райсуд протягом 7 днів з дня її оголошення, в іншій частині оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1