Код суду 233 Справа № 233/2325/16-к
Вирок
Іменем України
30 червня 2016 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Томаків Гощанського району Рівненської області, громадянина України, який має вищу освіту, розлучений, має малолітню дитину 2009 року, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , заступника командира 3 мотопіхотної роти по роботі з особовим складом 43 окремого мотопіхотного батальйону війсьової частини польова пошта НОМЕР_1 , не судимого,-
за обвинуваченням у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до ч.8 ст.4, ч.1 ст.5, ст.10,11, ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 15 січня 2015 року № 15/2015 ОСОБА_5 12 серпня 2015 року був призваний у зв*язку з мобілізацією до лав Збройних Сил України Гощанським РВК Рівненської області.
Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 по стройовій частині № 286 від 10 жовтня 2015 року ОСОБА_5 зарахований до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 , поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду заступника командира 3 мотопіхотної роти по роботі з особовим складом 43 окремого мотопіхотного батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
З 15 січня 2015 року, з моменту оголошення часткової мобілізації згідно Указу президента від 15 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію» № 15/2015 по теперішній час на території України діє особливий період.
Будучи військовослужбовцем, лейтенант ОСОБА_5 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 58-59, 82-84 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, ст.1 Закону України «Про військовий обов*язок і військову службу», Указів Президента України від 01 березня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України», «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 02 березня 2014 року», «Про часткову мобілізацію» від 15 січня 2015 року був зобов*язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов*язок, виконувати службові обов*язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов*язки , засвоювати все, чого навчають командири (начальники) та бути готовим до виконання завдань, пов*язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, вважатися таким, що виконує обов*язок з військової служби, знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), планувати роботу і здійснювати заходи щодо підтримання та удосконалення бойової та мобілізаційної готовності і вимагати їх виконання, постійно вдосконалювати особисту підготовку, показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників), проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігати надзвичайним подіям і злочинам серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини, аналізувати стан військової дисципліни і об*єктивно доповідати про це старшому командирові (начальникові), стримувати військовослужбовців від вчинення протиправних дій, бути відповідальним за виховання, військову дисципліну і морально-психологічний стан особового складу, дорожити бойовою славою Збройних Сил України, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.
10 квітня 2016 року лейтенант ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем служби під час мобілізації на особливий період, діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів Збройних Сил України в період проходження військової служби та будучи придатним для проходження військової служби, не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов*язків несення військової служби, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов*язків військової служби без дозволу командування вчинив самовільне залишення військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що розташована у АДРЕСА_2 , свої службові обов*язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_1 не вживав , про своє місцезнаходження до органів військового управління чи органів державної влади, місцвого самоврядування не заявляв та ухилявся від виконання обов*язків військової служби до 27 квітня 2016 року в умовах особливого періоду.
В період часу з 10 квітня 2016 року по 27 квітня 2016 року лейтенант ОСОБА_6 , не маючи будь-яких поважнх причин для звільнення від обов*язків військової служби перебував за місцем своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , проводячи час на власний розсуд, не пов*язуючи його з виконанням обов*язків військової служби до 27 квітня 2016 року в умовах особливого періоду.
27 квітня 2016 року лейтенант ОСОБА_5 усвідомивши власну протиправну поведінку, повернувся до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується в АДРЕСА_2 .
Обвинувачений ОСОБА_5 не заперечував факту скоєння інкримінованого злочину, за обставин, викладених у вироку та пояснив, що є військовослужбовцем військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 . 10 квітня 2016 року через конфлікт із керівництвом залишив військову частину, без дозволу та відповідного документального оформлення та до 27 квітня 2016 року знаходився за місцем свого проживання у с.Бабин Гощанського району Рівненської області, намагаючись вирішити питання із переведення до іншого місця служби.
Крім визнання вини обвинуваченим, його вина підтверджується перевіреними та дослідженими судом доказами.
Як вбачається з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 10 жовтня 2015 року № 286 молодшого лейтенанта ОСОБА_5 призначено на посаду заступника командира роти по роботі з особовим складом (а.с.22).
Згідно акту службового розслідування, затвердженого командиром військової частини польова пошта НОМЕР_1 15 квітня 2016 року встановлено, що лейтенант ОСОБА_5 10 квітня 2016 року самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 без поважних причин (а.с.17).
Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 16 квітня 2016 року № 134-1 лейтенанта ОСОБА_5 знято із грошового забезпечення та виведено із розпорядження командира вказаної військової частини у зв*язку із самовільним залишенням військової частини (а.с.18).
Оцінивши вищезазначені досліджені у судовому засіданні докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та у взаємозв*язку, суд дійшов до висновку, що подія злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 мала місце в період часу з 10 квітня 2016 року по 27 квітня 2016 року ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, діючи умисно, самовільно залишив військову частину без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Вина обвинуваченого у скоєнні зазначеного злочину доведена повністю і його дії правильно кваліфіковані за ст.407 ч.4 КК України як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем без поважних причин в умовах особливого періоду крім военного стану.
При призначенні ОСОБА_5 певного виду та конкретної міри покарання в межах, встановлених у санкції ст.407 ч.4 Особливої частини КК України відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, який виключно позитивно характеризується за колишнього навчання та проживання, негативно - за місцем служби, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; обставини, що пом*якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Обставинами, що пом*якшують покарання суд визнає щире каяття та наявність на утриманні у обвинуваченого малолітньої дитини.
Враховуючи наведене вище, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому за ст.407 ч.4 КК України покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки на переконання суду зазначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
З урахуванням обставин, що пом*якшують покарання та особи обвинуваченого, його критичного ставлення до скоєного, що свідчать про намір стати на шлях виправлення та перевиховання та дають підстави вважати, що можливість соціальної реабілітації не втрачена та виправлення ОСОБА_5 можливе без реального відбуття покарання, суд приходить до висновку про можливість застосування до обвинуваченого ст.75 КК України, звільнивши його від відбуття покарання з іспитовим строком.
Цивільний позов не заявлений.
Процесуальні витрати на залучення експертів відсутні.
Запобіжний захід ОСОБА_5 не обирався.
Керуючись ст.ст.368, 370,371 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у пред*явленому обвинуваченні у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі статті 75 КК України ОСОБА_5 від відбуття покарання у вигляді позбавлення волі звільнити з іспитовим строком на 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов*язки.
Відповідно до статті 76 КК України зобов*язати ОСОБА_5 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, командира військової частини.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляція на вирок суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя