АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТАКИЄВА
Справа № 11-сс/796/3036/2016 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

власника майна ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ в Полтавській області ОСОБА_10 , погодженого із прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , по матеріалам кримінального провадження № 0000031 від 30.01.2015 р., за підозрою ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а також за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України, про арешт майна.
Згідно ухвали суду, слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт тимчасово вилученого майна, з огляду на те, що слідчим не було доведено, що вилучені кошти належать ОСОБА_8 та не обґрунтовано правових підстав для накладення арешту на вказані грошові кошти.
В апеляційній скарзі прокурор вважає оскаржувану ухвалу суду незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а тому просить постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого в ОВС СВУ СБУ в Полтавській області ОСОБА_13 про накладення арешту на грошові кошти в сумі 19000 доларів США та 6500 Євро, що були виявлені та вилучені 09.08.2016 р. під час проведення обшуку житла ОСОБА_8 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Мотивуючи доводи своєї апеляційної скарги, прокурор вказує на те, що слідчий суддя, відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, в порушення вимог ч.ч. 1 та 2 ст. 170 КПК України, не врахував те, що 09.08.2016 р. ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, за яке законом передбачено обов`язкове додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

Також апелянт наголошує на тому, що слідчим суддею необґрунтовано зроблено висновок про те, що вилучені під час проведення обшуку грошові кошти в сумі 19000 доларів США та 6500 Євро належать чоловіку підозрюваної ОСОБА_8 , лише на підставі того, що значні суми коштів в банківських установах в попередні роки отримав ОСОБА_14 .

Крім того, судом першої інстанції, на думку сторони обвинувачення, не взято до уваги той факт, що будь-яких документів щодо походження вказаних грошових коштів ОСОБА_14 надано не було, та лише в ході допиту останнього ним було повідомлено про те, що він ніде не працює, а зазначені грошові кошти заробив працюючи за кордоном у Республіці Польща, однак, у витягу з бази даних щодо перетину Державного кордону ОСОБА_8 та її чоловіка ОСОБА_14 , містяться дані про його перетин з 2005 року в туристичних цілях.

Також, прокурор звертає увагу суду на те, що слідчим суддею не взято до уваги свідоцтво про розірвання шлюбу у 1997 році між ОСОБА_8 та ОСОБА_14 , однак які проживають за однією адресою та ведуть спільне господарство, разом здійснюють поїдки за кордон в туристичних цілях.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі, пояснення власника майна та її представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали судової справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів справи, Головним слідчим управлінням Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000031внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.01.2015 р., за підозрою ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а також за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України.

17.08.2016 р. слідчий групи слідчих Головного слідчого управління СБ України слідчий в ОВС слідчого відділу УСБУ в Полтавській області ОСОБА_13 , за погодженням із прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Служби безпеки України, Державної митної служби та Державної прикордонної служби України Головного управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на грошові кошти підозрюваної ОСОБА_8 в сумі 19000 доларів США та 6500 Євро, які були вилучені 09.08.2016 р. в ході проведення обшуку за місцем реєстрації ОСОБА_8 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що з метою забезпечення можливої конфіскації майна, упередження спроб реалізації вказаного майна, органи досудового розслідування вважають за необхідне накласти арешт на вказане майно.
22.08.2016 р. ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва, розглянуто зазначене клопотання слідчого та відмовлено у накладенні арешту на вказане майно, посилаючись на те, що до клопотання не додано належних доказів для підтвердження того, що дане майно належить саме підозрюваній ОСОБА_8 , на підставі чого клопотання за своїм змістом є необґрунтованим.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого доводи про арешт майна перевірялись судом першої інстанції, при цьому були вислухані доводи слідчого, думку власника майна та її представника, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
Разом з тим, такі висновки слідчого судді не в повній мірі відповідають нормам КПК України, про що обґрунтовано зазначає прокурор, посилаючись на положення ст. ст. 170, 172 КПК України.

Колегія суддів, дослідивши всі обставини, наданої до апеляційного суду справи, погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора та вважає безпідставною відмову слідчого судді в накладенні арешту на грошові кошти в сумі 19000 доларів США та 6500 Євро, які були вилучені 09.08.2016 р. в ході проведення обшуку за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_8 , посилаючись, як на підставу для відмови лише на те, що до клопотання не додано належних доказів на підтвердження того, що вказані грошові кошти належить саме ОСОБА_8 .

Кримінальний процесуальний закон України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер. Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно повинно відповідати вимогам визначеним статті 171 КПК України, то слідчий повинен неухильного їх дотримуватися. Так, згідно статті 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна. Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону. Колегія суддів вважає, що клопотання слідчого відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні злочину.

Частиною 2 статті 170 КПК України чітко встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Крім того частиною 10 статті 170 КПК України визначено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

В даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування встановлено, що впродовж квітня 2014 року ОСОБА_8 , обіймаючи посаду директора товариства з обмеженою відповідальністю «Тріумф», зловживаючи своїм службовим становищем, керуючись корисливим мотивом, заволоділа, за попередньою змовою групою осіб, чужим майном грошовими коштами Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України в особливо великих розмірах, на загальну суму 11000000 грн.

22.07.2016 р. ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва старшому слідчому в ОВС 1-го відділу 1-го управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_15 та іншим слідчим, які входять до складу групи слідчих було надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 у житловому приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , з метою відшукання та вилучення предметів, речей та документів, які містять відомості щодо переведення КНПФ НБУ на рахунок ТОВ «Тріумф» грошових коштів на загальну суму 11 млн. грн.

09.08.2016 р. ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а саме в умисних діях, які виразилися в заволодінні чужим майном грошовими коштами КНПФ НБУ в особливо великих розмірах, на загальну суму 11000000 грн., шляхом зловживання службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб.

09.08.2016 р. на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22.07.2016 р. було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_8 у житловому приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого були вилучені грошові кошти в сумі 19000 доларів США та 6500 Євро, про що був складений протокол обшуку.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченому ч. 5 ст. 191 КК України, санкція якої передбачає в тому числі й конфіскацію майна.
Крім вище викладеного, колегія суддів при вирішенні питання про накладення арешту на майно, також враховує той факт, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, а тому, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, вважає за необхідне накласти арешт на вилучені в ході обшуку 09.08.2016 р. грошові кошти в сумі 19000 доларів США та 6500 Євро, за місцем проживання підозрюваної ОСОБА_8 .
Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб колегією суддів не встановлено.
Слід зазначити про те, що слідчий суддя, посилаючись на відсутність доказів в даному кримінальному провадженні, які підтверджують, що майно, на яке просить накласти арешт слідчий, належить саме підозрюваній ОСОБА_8 , жодним чином свої висновки не мотивував.
Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна слідчий суддя послався лише на вимоги КПК України, не мотивуючи відмову, що є порушенням вимог ст. 173 КПК України, відповідно до якої слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
При цьому, як вбачається з клопотання слідчого, ним заявлено та на думку колегії суддів доведено ризики, передбачені ч. 1 ст. 170 КПК України у відповідності до яких необхідно накласти арешт на майно, а саме з метою забезпечення виконання вироку в частині конфіскації майна.

Враховуючи викладене, на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси володільця майна, як накладення арешту на майно.
Отже, є слушними вказівки прокурора щодо того, що слідчий суддя при винесені ухвали про відмову у задоволені клопотання слідчого порушив вимоги статті 170 КПК України. На підставі чого висновки слідчого судді щодо відсутності наявності достатніх правових підстав для арешту майна не відповідають, як матеріалам кримінального провадження, так і вимогам КПК України.
Колегія суддів також сприймає критично висновки слідчого судді про те, що вказані грошові кошти в розмірі 19000 доларів США та 6500 Євро не належать підозрюваній ОСОБА_8 , а належать лише її чоловіку ОСОБА_14 , оскільки такі висновки не відповідають дійсним обставинам справи.
Так, як вбачається з матеріалів, наданої до суду апеляційної інстанції, справи, а саме з протоколу обшуку від 09.08.2016 р., підозрювана ОСОБА_8 та ОСОБА_14 обидва були присутніми під час проведення обшуку в квартирі АДРЕСА_3 , однак під час виявлення та вилучення грошових коштів у сумі 19000 доларів США та 6500 Євро, жодних підтверджуючих документів про належність вказаних грошових коштів саме ОСОБА_14 , останній не надав та зауважень на протокол обшуку ніхто х них не написав. Також відсутні й докази на підтвердження, того, що вказані грошові кошти є саме особистими коштами ОСОБА_14 , оскільки такі докази у матеріалах судового провадження відсутні та а ні ОСОБА_8 , а ні її представником в ході апеляційного розгляду справи не були надані.
Висновки слідчого судді про те, що власником вилучених 09.08.2016 року грошових коштів є лише ОСОБА_14 , оскільки останній отримував в банківських установах значні суми коштів ще в попередні 2011- 2013 роки, колегія суддів вважає недостатньо обґрунтованими.
З документів, на які послався слідчий суддя, як на підтвердження належності грошових коштів саме ОСОБА_14 , які містяться в матеріалах судового провадження, вбачається, що грошові кошти ОСОБА_14 отримував ще задовго до проведення обшуку, а саме в 2011 2013 роках. Крім того, під час проведення обшуку, зокрема під час вилучення грошових коштів в сумі 19000 доларів США та 6500 Євро, останній не зазначив, що вказані грошові кошти є його особистими та не надав слідчому документи на підтвердження цього.
Враховуючи вищевикладене, а також виправдані інтереси держави, пов`язані з порушенням загальносуспільних інтересів, колегія суддівприходить до висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення кримінального провадження, шляхом накладення арешту на грошові кошти в сумі 19000 доларів США та 6500 Євро, які були вилучені 09.08.2016 р. в ході проведення обшуку за місцем реєстрації ОСОБА_8 , а тому ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22.08.2016 р. підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про задоволення клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ в Полтавській області ОСОБА_10 , погодженого із прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , про накладення арешту на грошові кошти підозрюваної ОСОБА_8 в сумі 19000 доларів США та 6500 Євро, вилучені 09.08.2016 р. в ході проведення обшуку за місцем реєстрації останньої, оскільки слідчим суддею, під час розгляду цього клопотання, допущено неповноту судового розгляду та істотне порушення вимог кримінально процесуального закону.
З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, в даному кримінальному провадженні, колегія суддів апеляційного суду вважає, що у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170-173 КПК України, необхідно накласти арешт на вказане у клопотанні слідчого майно.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2016 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ в Полтавській області ОСОБА_10 , погодженого із прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , по матеріалам кримінального провадження № 0000031 від 30.01.2015 р., за підозрою ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а також за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України, про арешт майна скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ в Полтавській області ОСОБА_10 , погодженого із прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , про накладення арешту на грошові кошти підозрюваної ОСОБА_8 в сумі 19000 доларів США та 6500 Євро, вилучені 09.08.2016 р. в ході проведення обшуку за місцем реєстрації ОСОБА_8 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 задовольнити.
Накласти арешт на грошові кошти підозрюваної ОСОБА_8 в сумі 19000 доларів США та 6500 Євро, вилучені 09.08.2016 р. в ході проведення обшуку за місцем реєстрації ОСОБА_8 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1

Ухвала Апеляційного суду м. Києва підлягає негайному виконанню.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ :

___________ _____________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4