АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №643/3513/15-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11кп/790/61/16 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.185 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 липня 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

потерпілої - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілої на вирок Московського районного суду м. Харкова від 26 травня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:
Вказаним вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, громадянин України, з неповною середньою освітою, одружений, офіційно не працюючий, в силу ст.89 КК України раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає: АДРЕСА_2 , засуджений за ч.1 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням і встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки.

На ОСОБА_7 покладено обов`язки, передбачені п.2, п.3 ч.1 ст.76 КК України.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 задоволено частково. Присуджено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі 1000 гривень.

Як встановив суд, о 8 годині 44 хвилин 20 липня 2014 р. ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився біля банкомату банку «Приват Банк», розташованого за адресою: м. Харків, вул. Гв. Широнінців, буд.83, де мав із собою банківську карту «Приват Банк», що належить ОСОБА_8 , яка йому передала для придбання харчових продуктів.

ОСОБА_7 умисно, з корисливих мотивів, знаючи пін-код картки, який йому повідомила ОСОБА_8 , зняв з карткового рахунку останньої грошові кошти в сумі 1000 гривень, після чого придбав харчові продукти за проханням потерпілої у продуктовому супермаркеті та повернув вищезазначену банківську картку ОСОБА_8 , розпорядившись в подальшому викраденими грошовими коштами на свій розсуд. Своїми діями ОСОБА_7 спричинив матеріальну шкоду ОСОБА_8 на суму 1000 гривень.

В апеляційній скарзі потерпіла посилається на те, що суд поверхово дослідив особу обвинуваченого, який до теперішнього часу не відшкодував шкоду, не взяв до уваги її інвалідність, тривалий час прийому ліків та знаходження під наглядом лікарів.

З наведених підстав потерпіла просить вирок суду скасувати, призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, стягнути з обвинуваченого матеріальну шкоду в розмірі 1000 гривень та компенсацію за моральну шкоду в сумі 50 000 гривень.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення апелянта, яка підтримала доводи апеляційної скарги, а також думку прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, та обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги потерпілої, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оскаржуються і докази щодо них, у відповідності до ч.3 ст.349 КПК України, не досліджувалися, то висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

Дії ОСОБА_7 вірно кваліфіковані судом за ч.1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжки).

При призначенні обвинуваченому покарання, відповідно до вимог ст.65 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості і суспільну небезпеку вчиненого злочину, дані про особу винного, який офіційно не працює, злочин вчинив у стані алкогольного сп`яніння.

Судом також враховано повне визнання ОСОБА_7 своєї провини і щире каяття в скоєному, а також те, що він на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, тому призначив покарання у межах санкції статті, за якою його визнано винним.

Також районний суд належним чином обґрунтував можливість і необхідність призначення покарання з випробуванням, що узгоджується як з конкретними обставинами скоєного ним злочину, так і з даними про особу ОСОБА_7 .

З урахуванням викладеного, покарання ОСОБА_7 , призначене судом першої інстанції, колегія суддів вважає відповідним скоєному і даним про особу винного, тому не вбачає підстав для призначення більш суворого покарання.

Вирішуючи питання стосовно вимоги потерпілої про відшкодування на її користь 50000 гривень компенсації за спричинену злочином моральну шкоду, то колегія суддів вважає, що апеляційна скарга в цій частині заслуговує на увагу виходячи з наступного.

Суд першої інстанції вірно вирішив питання в частині розв`язання цивільного позову ОСОБА_8 , в сумі 1000 гривень, при цьому дотримався роз`яснень зазначених в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29 червня 1990 р. із змінами і доповненнями «Про виконання судами України законодавства і ППВСУ з питань судового розгляду справ і постановлення вироку», відповідно до якого, необхідно мотивувати у вироку вирішення цивільного позову в кримінальній справі, керуючись статтею 28 КПК України, відповідними нормами ЦПК України, роз`ясненнями Пленуму Верховного суду України №3 від 31 березня 1989 р.
Згідно роз`яснень, передбачених п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31 березня 1989 р. із змінами і доповненнями «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», відповідно до ст. 334 КПК України, суд має навести у вироку мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову, зазначити якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, що підлягають стягненню, вказати матеріальний закон, на підставі якого вирішено цивільний позов.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вказані вимоги КПК України та Пленуму Верховного Суду України при постановлені вироку в частині розв`язання цивільного позову виконані в повному обсязі, та вірно враховано те, що злочином ОСОБА_8 була спричинена матеріальна шкода на суму 1000 гривень.
Враховуючи наведене, районний суд вірно дійшов висновку про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої матеріальну шкоду в розмірі 1000 гривень.
В матеріалах провадження міститься заява потерпілої про стягнення з обвинуваченого компенсації спричиненої злочином моральної шкоди в сумі 50000 гривень.
Як передбачено ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого.
Окрім цього, згідно ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення її прав. Така шкода, виходячи з п. 1 та п.2 ч. 2 ст. 23 ЦК України може проявлятися у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала, у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Частиною 1 ст.1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Згідно з п.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а згідно вимог ст.60 ЦК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Незважаючи на зазначену вимогу потерпілої та наявність процесуального права заявити позов про стягнення спричиненої злочином моральної шкоди, районний суд в мотивувальній частині не зазначив чому потерпіла не має права на стягнення такої компенсації, не дав аналіз наведеним на обґрунтування позову доказам, а лише обмежився вказівкою про те, що позов потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає.
Зі змісту мотивувальної частини вироку також вбачається, що потерпілою була заявлена вимога про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 3000 грн.
В резолютивній частині вироку зазначено про необхідність стягнення матеріальної шкоди в сумі 1000 грн., а також зазначено, що в іншій частині позовних вимог відмовити.
Наведена в резолютивній частині вироку редакція рішення суду стосовно вирішення заявлених потерпілою вимог не дає відповіді на питання, яке ж рішення прийняте судом стосовно компенсації моральної шкоди.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не врахував всі вищезазначені вимоги ст.ст.91, 92, 129 КПК України, і не зробив однозначного та вірного висновку частині відшкодування потерпілій моральної шкоди.
З наведених підстав, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги потерпілої про неналежне вирішення судом питання про компенсацію спричиненої злочином моральної шкоди.
На підставі викладеного, колегія суддів, вважає за необхідне апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 в цій частині задовольнити, вирок суду в цій частині скасувати, а матеріали провадження в частині вирішення позову за моральну шкоду призначити до розгляду в порядку цивільного судочинства в суд першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 404, 405, п.6 ч.1 ст.407,415, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Московського районного суду м. Харкова від 26 травня 2015 року відносно ОСОБА_7 щодо відмови в задоволенні стягнення моральної шкоди скасувати, а матеріали провадження в цій частині призначити до розгляду в порядку цивільного судочинства в той же суд.

В іншій частині цей вирок залишити без зміни, а апеляційну скаргу потерпілої без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді