Справа № 738/1325/16-к
№ провадження 1-в/738/656/2016
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2016 року Менський районний суд
Чеpнiгiвської областi
в складі:
судді ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2
за участю
прокурора ОСОБА_3
представника установи
виконання покарань ОСОБА_4
засудженого ОСОБА_5
розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в м. Мена в режимі відеоконференції з Менською виправною колонією №91 клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,
В С Т А H О В И В:
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із клопотанням про умовно - дострокове звiльнення його вiд відбування покарання, посилаючись на те, що він відбув необхідну частину покарання, стягнень не має, має заохочення, працює, а тому має право на пільгу передбачену ст.81 КК України у вигляді умовно-дострокового звільнення.

Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Представник установи виконання покарань в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення клопотання засудженого.

Представник спостережної комісії Менської РДА в судове засідання не прибув, але відповідно до вимог ст.539 ч.4 КПК України, неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання засудженого, не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Прокурор вважає, що клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення задоволенню не підлягає.

Заслухавши пояснення засудженого, представника установи виконання покарань, дослідивши матеріали клопотання та особової справи засудженого, з`ясувавши думку прокурора, суд приходить до висновку, що клопотання засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, при цьому фактично відбув необхідну частину призначеного судом покарання.

Судом встановлено, що вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 12 вересня 2013 року ОСОБА_5 засуджений за ч.1 ст.187 до 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 04 грудня 2013 року вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 12 вересня 2013 року залишено без змін.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 обчислюється з 12.09.2013 року, останньому зараховано в строк покарання термін тримання під вартою з 22.11.2010 року по 25.11.2010 року.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 22.01.2016 року засудженому ОСОБА_5 зараховано в строк покарання у виді позбавлення волі термін попереднього ув`язнення з 22 листопада 2010 року по 25 листопада 2010 року, та з 12.09.2010 року по 03.12.2013 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Таким чином на час розгляду клопотання засуджений ОСОБА_5 відбув 2/3 частини призначеного судом покарання.

Проте суд враховує, що фактичне відбуття зазначеного в законі строку покарання це формалізована підстава для умовно-достроково звільнення. Пленум Верховного Суду України у постанові № 2 від 26 квітня 2002 року „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким орієнтує суди нижчих ланок на те, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення.

З матеріалів особової справи засудженого та його характеристики вбачається, що ОСОБА_5 з 12.09.2013 року перебуває в місцях позбавлення волі. За час перебування в Київському СІЗО допускав порушення режиму утримання, а саме за самовільне пересування по режимній території та за між камерний зв`язок отримав два стягнення, які на даний час погашені. Був зарахований в бригаду для виконання робіт з господарчого обслуговування. Заохочень не мав.

З 17.12.2014 року засуджений відбуває покарання в Менській ВК №91 де за зберігання заборонених предметів мобільного телефону отримав одне стягнення, яке погашене за строком давності. На даний час порушень режиму утримання не допускає. З 26 грудня 2014 троку по 20.01.2016 року був працевлаштований робітником їдальні, де до роботи ставився відповідально, за що мав заохочення, на даний час виконує обов`язки днювального. Приймає участь у неоплачуваних роботах по благоустрою установи та поліпшенні житлово-побутових умов життя, до виконання цих робіт ставиться позитивно.

Разом з тим як вбачається з довідки планово-виробничого відділу, засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання на державному підприємстві «Підприємство Менської виправної колонії управління ДПтС України в Чернігівській області (№91)» не працював, заяв щодо працевлаштування на підприємстві не подавав. Засуджений подав заяву про працевлаштування в їдальні установи на громадських засадах з 26.12.2014 року, був звільнений за власним бажанням з 19.03.2015 року.

З протоколу №38 засідання спостережної комісії Менської райдержадміністрації (витяг) від 29 червня 2016 року вбачається, що спостережна комісія прийняла рішення про передчасність застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги у виді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Сумлінна поведінка це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, порушення правил внутрішнього розпорядку, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, а й активна форма його поведінки: активна участь у суспільному житті і сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, беззаперечне виконання законних вказівок адміністрації, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, наявність заохочень і відсутність стягнень, це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Сумлінне ставлення до праці насамперед передбачає, що особа постійно бере участь у суспільно-корисній праці та добросовісно виконує трудові обов`язки, покращує кількісні та якісні показники виконуваної роботи, підвищує виробничу кваліфікацію, прагне до вдосконалення наявного фаху, спеціальності, придбання спеціальності або підвищення кваліфікації, відсутність трудових порушень, прогулів, відмов від роботи, дбайливе ставлення до довіреного майна, бережно ставиться до обладнання та інструментів, дотримується правил охорони праці та техніки безпеки.

Суд бере до уваги характеристики засудженого за весь період відбуття ним покарання, які свідчать про те, що поведінка засудженого не була стабільною протягом всього періоду відбування ним покарання і не є сумлінною в розумінні ст. 81 КК України, та не свідчать про його виправлення та не може бути підставою для умовно-дострокового звільнення.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що клопотання ОСОБА_5 про умовно - дострокове звiльнення вiд відбування покарання не підлягає задоволенню.

На пiдставi викладеного, керуючись ст.ст. 81 КК України, ст. ст. 370-372, 395, 537, 539 КПК України
У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.
Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Чернігівської області через Менський районний суд протягом 7 діб з дня її проголошення.
Суддя ОСОБА_1