Справа № 463/3161/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/734/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2016 року Колегія Суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого: судді ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
При секретарі: ОСОБА_5
З участю прокурора: ОСОБА_6
адвокатів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8
обвинувачених: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника-адвоката ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника-адвоката ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Личаківського районного суду м.Львова від 29.04.2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Даним вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Хитрейки, Жовківського району Львівської області, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, працюючого підсобником на ПП «Львівдах», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз: 01.10.2015 року Галицьким районним судом м. Львова за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на 4 роки,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України і призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, до покарання частково приєднано покарання за вироком Галицького районного суду м.Львова від 01.10.2015 року та остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі. Строк відбуття покарання обчислюється з часу фактичного затримання 22.06.2015 року. На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_9 в строк відбуття покарання, строк попереднього ув`язнення з 22.06.15 року по 29.04.16р. Запобіжний захід ОСОБА_9 тримання під вартою, до набрання вироком законної сили залишено без змін.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Львова, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз: 05.10.2011 року Франківським районним судом м. Львова за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,-
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України і призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі. Строк відбуття покарання обчислюється з часу взятття під варту 29.04.2016 року. На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_10 в строк відбуття покарання, строк попереднього ув`язнення з 23.06.15 року по 15.12.15р. Запобіжний захід ОСОБА_10 у виді застави змінено на тримання під вартою, взято під варту в залі суду.

Заставу у розмірі 36 540 грн., які були внесені ОСОБА_11 , повернуто останній.

Згідно вироку суду 12.06.2015 близько 19-20 год. ОСОБА_9 перебуваючи між будинками №60 - 62 по вул.Некрасова у м.Львові, діючи умисно, за попередньою змовою із ОСОБА_10 , узгодивши з останнім свої злочині дії, з метою протиправного збагачення, підійшовши до потерпілої ОСОБА_12 , яка перебуваючи в стані вагітності, прогулювалась із своїм двох річним сином, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, шляхом ривка зірвав із шиї потерпілої золотий ланцюжок, вагою 10 грам, чим спричинив останній матеріальну шкоду на суму 10 000 грн.

Після вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_13 із викраденим майном потерпілої ОСОБА_14 , діючи за попередньо спланованим планом, побіг з місця вчинення кримінального правопорушення до автомобіля марки «Fiat - Тіро», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебував під керуванням ОСОБА_15 . Однак, потерпіла ОСОБА_16 , побачивши це, почала голосно кричати з вимогою припинення протиправних дій останніх, одночасно підходячи до автомобіля, ОСОБА_9 зупинився біля нього на декілька хвилин і, не сідаючи в салон транспортного засобу, втік з місця вчинення кримінального правопорушення. ОСОБА_17 в цей час, з метою зупинення потерпілої ОСОБА_14 , дії якої були спрямовані на переслідування ОСОБА_18 швидко розпочав рух автомобілем, яким направлявся в її сторону. З метою залякування можливим наїздом ОСОБА_17 під`їхав до потерпілої, різко пригальмував та виїхав на бордюр, зупинившись між самою потерпілою та її малолітнім сином. Через деякий час ОСОБА_17 автомобілем від`їхав назад та з місця вчинення злочину втік.

У поданій апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , не погоджуючись з вироком суду 1-ї інстанції, вважає його незаконним та таким, що ухвалений з істотним порушенням норм кримінально-процесуального закону, не відповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. При цьому, покликається на те, що обвинувачений ОСОБА_10 не брав участі у підготовчому судовому засіданні, чим було порушено його право на захист, на безпосередню участь у розгляді провадження, на подання скарг та заявлення клопотань. В ході судового розгляду, на думку апелянта, не було здобуто жодного доказу нявності попередньої домовленості між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на вчинення грабежу, як і не було здобуто доказів наявності умислу у ОСОБА_10 ; стороною обвинувачення не було, зокрема, доведено причину однозначного виключення свідка ОСОБА_19 із переліку можливих підозрюваних, оскільки він, як і ОСОБА_10 перебував у автомобілі, знайомий із ОСОБА_9 триваліший час ніж ОСОБА_10 . Просить вирок суду в частині визнання винним ОСОБА_10 за ч.2 ст.186 КК України скасувати, а провадження закрити у зв`язку з відсутністю у його діях складу злочину.

У поданій апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , не погоджуючись з вироком суду 1-ї інстанції, покликається на те, що стороною обвинувачення не було доведено, а суд 1-ї інстанції помилково прийшов до переконання в тому, що ОСОБА_9 діяв умисно, за попередньою змовою із ОСОБА_10 , узгодивши з останнім свої злочинні дії, з метою протиправного збагачення; окрім показів потерпілої, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази щодо наявності у ОСОБА_9 та ОСОБА_10 домовленостей про вчинення інкримінованого їм кримінального правопорушення. Вказує на те, що на його думку, покази потерпілої спростовуються поясненнями даними ОСОБА_9 в судовому засіданні, поясненнями свідка ОСОБА_19 , а отже існує сумнів в доведеності цієї обставини, який повинен трактуватися виключно в корсить обвинуваченого. Крім цього, зазнчає, що судом 1-ї інстанції не було встановлено та підтверджено вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в матеріалах відсутні докази приналежності ланцюжка потерпілій, його ідентифікуючі ознаки, вагу та вартість. Стверджує, що наявні у матеріалах докази винуватості ОСОБА_9 , а саме протоколи пред`явлення особи для впізнання та заява потерпілої ОСОБА_12 від 23.06.2015 року не можуть вважатися належними та допустимими, оскільки такі чітко не вказують на вину ОСОБА_9 . Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України у зв`язку із недоведеністю участі останнього у його вчиненні.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 , не погоджуючись з вироком суду 1-ї інстанції, покликається на те, що як на досудовому слідстві, так і у суді його права були порушені, його провина належним чином в скоєнні даного злочину не доведена; потерпіла чітко не вказала на нього, як на особу, що вчинила злочин, а також те, що він був у злочинній змові з обвинувачений ОСОБА_9 .Ю, який є його знайомим. Вказує і на те, що не було проведено огляду автомобіля на наявність ушкоджень при спробі наїзду на потерпілу. Ствержує, що відносно нього скоювалось катування та тиск з боку працівників поліції. Просить скасувати оскаржуваний вирок суду, а матеріали кримінального провадження відносно нього направити на нове досудове розслідування, змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на менш суворий.

Заслухавши доповідача, позицію прокурора, який подані учасниками судового розгляду апеляційні скарги заперечив, вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просить залишити його без змін, а подані учасниками судового розгляду апеляційні скарги без задоволення, позицію адвоката ОСОБА_20 в інтересах ОСОБА_10 , самого ОСОБА_10 , які свої апеляційні скарги підтримали, просять їх задоволити, підтримали і апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 , позицію адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 та самого ОСОБА_9 , які подану апеляційну скаргу підтримали, просять її задоволити, підтримали і апеляційні скарги адвоката ОСОБА_20 та обвинуваченого ОСОБА_10 , вивчивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи поданих апеляційних скарг, Колегія Суддів вважає, що такі до задоволення не підлягають.

До даного висновку Колегія Суддів приходить, виходячи із наступного.

Колегія Суддів вважає, що районним судом вірно оцінено позицію обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 щодо невизнання ними своєю вини в інкримінованому їм кримінальному правопорушенні, як спосіб захисту та мету уникнення відповідальності, оскільки винуватість ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України доведена зібраними та перевіреними у ході судового розгляду доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_12 в суді 1-ї інстанції вказала на те, що 12.06.2015р. близько 19-00год. вона з своїм малолітнім сином, який в руці тримав іграшкову машину, йшли по вул.Некрасова в м.Львові і звертали на вул.Кутову. Коли вони йшли звернула увагу на припаркований автомобіль д.н.з. НОМЕР_1 , який стояв з відкритими дверима. За кермом автомобіля сидів ОСОБА_10 , а біля автомобіля стояв невідомий молодий чоловік. В подальшому вона побачила ОСОБА_9 , який рухався в її сторону і почав йти між нею та дитиною. Будучи вже біля її дитини ОСОБА_9 зірвав з неї золотий ланцюжок, в зв`язку з чим вона впала животом на тротуар. Зірвавши ланцюжок ОСОБА_9 побіг в сторону до автомобіля, за кермом якого сидів ОСОБА_10 . В цей час вона почула як двигун автомобіля завівся. Коли ОСОБА_9 підбіг до автомобіля вона по інерції почала його наздоганяти та голосно кричати, в зв`язку з чим ОСОБА_9 в автомобіль не сів, а почав далі втікати. Коли вона кричала автомобіль під керуванням ОСОБА_10 різко почав рух в її сторону і виїхав на бордюр тротуару та зупинився між нею та дитиною, вона перелякалась за дитину і змушена була зупинитись. В подальшому автомобіль під керуванням ОСОБА_10 з`їхав на дорогу і зник в невідомому напрямку, а вона підійшла до дитини, щоб заспокоїти, оскільки він плакав та кричав. Додатково зазначила, що на момент вчинення злочину вона перебувала в стані вагітності на 8 місяці, тому обвинувачені не могли цього не помітити. Після даної події була загроза передчасних пологів та втрати дитини, оскільки при падінні на тротуар вона впала на живіт, а також побила праве коліно та ліву руку.
Крім цього, в залі судового засідання детально описала та вказала на обвинуваченого ОСОБА_9 , як особу, яка зірвала з неї ланцюжок та обвинуваченого ОСОБА_10 , як на особу, яка перебувала за кермом автомобіля.
Крім вказаного, на переконання Колегії Суддів, судом 1-ї інстанції вивчено, перевірено та вірно покладено в основу вироку в якості доказів:

- протокол пред`явлення особи для впізнання від 23.06.2015р. (т.1 а.с.24-25), згідно якого потерпіла ОСОБА_12 впізнала ОСОБА_9 по загальним рисам обличчя, світлому волоссі та росту;

- протоколи проведення слідчого експерименту та фототаблиці до нього від 10.06.2015р. (т.1 а.с.36-42) та від 21.07.2015р. (т.1 а.с.148-156), згідно якого потерпіла ОСОБА_12 вже на місці вказує про обставини вчиненого грабежу відносно неї;
- протокол огляду місця події від 30.06.2015р. та фототаблиці (т.1 а.с.43-46), згідно якого на стоянці біля будинку №36 по вул.Зубрівська у м.Львові було оглянуто автомобіль марки «Фіат - Тіпо» д.н.з. НОМЕР_1 та жодних пошкоджень не виявлено;
- заява потерпілої ОСОБА_12 від 23.06.2015р. (т.1 а.с158), згідно якої остання просить проведення впізнання по фотознімкам, у зв`язку з тим, що вона перебуває на 8,5 місяців вагітності і хвилюється за своє життя та здоров`я;
- протокол пред`явлення особи для впізнання від 22.06.2015р. (т.1 а.с.159-160), згідно якого потерпіла ОСОБА_12 впізнала ОСОБА_10 по статурі, волоссі та росту.
Колегія Суддів вважає, що районним судом повно, всебічно та об`єктивно досліджено матеріали справи, проаналізовано усі зібрані по справі докази та правильно покладено їх в основу вироку по справі. За наведених обставин, на переконання Колегії Суддів, винуватість обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України є повністю доведена, а їх дії за вказаною нормою КК України кваліфіковано вірно.

Оцінюючи показання потерпілої, суд правильно надав їм віри, оскільки такі є послідовними, узгодженими між собою та знаходяться в об`єктивному зв`язку із матеріалами справи.

На переконання Колегії Суддів, висновки суду про винуватість обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, підтверджується доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Усім доказам суд дав належну оцінку, яка не викликає сумнівів у її об`єктивності та обґрунтованості.

При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 суд 1-ї інстанції, на переконання Колегії Суддів, вірно, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, особу винних, які раніше неодноразово судимі, відсутність пом`якшуючих покарання обставин, обтяжуючих вчинення злочину відносно жінки, яка перебувала у стані вагітності, прийшовши до правильного висновку про необхідність призначення їм покарання у межах санкції статті, яка їм інкримінується.

Саме призначене районним судом обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 покарання, на переконання Колегії Суддів, буде необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення ними нових злочинів.

З урахуванням викладеного, Колегія Суддів вважає, що доводи поданих апеляційних скарг правильних висновків суду не спростовують.

Порушень вимог чинного законодавства, які б впливали на законність та обґрунтованість прийнятого рішення Колегією Суддів не встановлено.

Підстав для скасування чи зміни рішення Колегія Суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, Колегія Суддів,

у х в а л и л а:
апеляційні скарги захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Личаківського районного суду м.Львова від 29.04.2016 року відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 за ч.2 ст.186 КК України залишити без задоволення, а вирок Личаківського районного суду м.Львова від 29.04.2016 року відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 за ч.2 ст.186 КК України без змін.

Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_10 у час відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 23.06.2015 року по 15.12.2015 року та з 29.04.2016 року по 07.11.2016 року, обвинуваченому ОСОБА_9 з 22.06.2015 року по 07.11.2016 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі відповідно до ч.5 ст.72 КК України Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання».
Запобіжний захід тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С у д д і:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3