Справа №591/598/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/540/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

законного представника неповнолітнього ОСОБА_8 ,

неповнолітнього ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000482 від 30 січня 2016 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 24 березня 2016 року, якою

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, українця, громадянина України, учня 7-Б класу комунальної установи Сумської загальноосвітньої школи №27, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.186 КК України та застосовано примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі під нагляд матері строком на 1 (один) рік,-

ВСТАНОВИЛА:
До Апеляційного суду Сумської області надійшла апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , в якій вона просить ухвалу суду щодо ОСОБА_9 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог КПК України та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, дані, що характеризують особу обвинуваченого, пом`якшують та обтяжують його покарання.

Ухвалити нове рішення, за яким застосувати до ОСОБА_9 примусові заходи виховного характеру у виді направлення його до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків на 2 роки. В іншій частині ухвалу залишити без зміни.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 24 березня 2016 року неповнолітнього ОСОБА_9 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України та застосовано до ОСОБА_9 , який не є суб`єктом злочину примусові заходи виховного характеру, передбачені Законом України про кримінальну відповідальність у вигляді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог поведінки, та передачу неповнолітнього під нагляд його матері ОСОБА_8 строком на 1 рік.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги прокурор зазначає, що суд в порушення ст.501 КПК України не прийняв рішення по суті клопотання та звільняючи ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності застосував норму кримінального закону, яка повинна застосовуватися згідно ч.1 ст.97, ст.105 КК України до неповнолітніх, які досягли віку з якого настає кримінальна відповідальність, однак ОСОБА_9 не є суб`єктом злочину у зв`язку з недосягненням такого віку, а також безпідставно застосував примусові заходи виховного характеру у виді передачі матері під нагляд замість зазначених у клопотанні у виді направлення його до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків.

Крім того, апелянт вказує, що висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_9 , ознак кримінального правопорушення, передбаченого лише ч.1 ст.186 КК України не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки за наслідками досудового розслідування встановлено факт вчинення ОСОБА_9 суспільно-небезпечних діянь, які підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.186 КК України, і своє рішення в цій частині суд не мотивував.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на ухвалу суду не подавали.

Відповідно до ухвали суду, 15 листопада 2015 року, близько 19 години, ОСОБА_9 разом із ОСОБА_11 (матеріали відносно якого виділені в окреме провадження), на вул. Р.Корсакова в м. Суми, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, відкрито заволоділи грошовими коштами ОСОБА_12 в сумі 120 грн. та мобільним телефоном Nokia 206 Dual SIM, вартістю 717 грн., з СІМ картами Київстар на рахунку якої було 18 грн. та МТС на рахунку якої було 5 грн.

30 листопада 2015 року, близько 19 години, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_11 (матеріали відносно якого виділені в окреме провадження), перебуваючи на вул. М.Вовчок в м. Суми, відкрито заволоділи сумкою ОСОБА_13 , в якій знаходилися: два комплекти ключів, ножиці, косметичні засоби, квитанції про оплату комунальних послуг, паспорт, посвідчення ветерана праці, гаманець вартістю 44 грн., в якому були грошові кошти в сумі 216 грн., 2 карти ОщадБанку, банку Хрещатик, АльфаБанку, банку Михайлівський, А-банку та ПриватБанку, мобільний телефон Нокіа 1110, вартістю 196 грн., з СІМ картою МТС на рахунку якої було 27 грн.

Того ж дня, тобто 30 листопада 2015 року, близько 19:40 год., ОСОБА_9 , разом з ОСОБА_11 (матеріали відносно якого виділені в окреме провадження), перебуваючи на вул. Августовській в м. Суми, поблизу СКМЛ №5, відкрито заволоділи сумкою потерпілої ОСОБА_14 , в якій знаходилися: щітка для волосся, пластиковий лоток для продуктів, дзеркало, а також мобільний телефон Самсунг, вартістю 120 грн., з СІМ картою Київстар на рахунку якої було 10 грн. та гаманець у якому знаходилися грошові кошти в сумі 130 грн.

Крім того, 02 грудня 2015 року, близько 09:20 год., ОСОБА_9 , перебуваючи на перехресті вулиць Паркова та Майська в м. Суми, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_15 , 2005 р.н. відкрито заволодів його мобільним телефоном HTC A310 E, вартістю 490 грн., з СІМ картою МТС на рахунку якої було 0,33 грн.

Крім того, 03 грудня 2015 року, близько 16 години, ОСОБА_9 , разом з ОСОБА_11 (матеріали відносно якого виділені в окреме провадження), перебуваючи на вул. Глінки в м. Суми, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_16 , відкрито заволоділи його мобільним телефоном Fly DS 104 D, вартістю 382 грн. з СІМ картою МТС, на рахунку якої було 10 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, думку захисника ОСОБА_7 , яка частково підтримала апеляційну скаргу прокурора, щодо безпідставного висновку суду про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності, законного представника неповнолітнього ОСОБА_9 ОСОБА_8 , та неповнолітнього ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, відмовивши прокурору в задоволенні клопотання про дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження в зв`язку з неконкретність клопотання, та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

Відповідно до ст.500 КПК України судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітніх, які не досягли віку кримінальної відповідальності, здійснюється згідно із загальними правилами цього Кодексу.

В силу ст. 501 КПК України під час постановлення ухвали у зазначеному провадженні суд з`ясовує чи мало місце суспільно небезпечне діяння, чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння, чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

Окрім цього, як передбачено положеннями ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

В той же час суд, який постановив ухвалу за наслідками розгляду клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру до ОСОБА_9 не приділив належної уваги вказаним нормам закону.

Як вбачається з матеріалів провадження прокурор звернувся до суду з клопотанням про застосування до неповнолітнього ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який не досяг віку кримінальної відповідальності, примусових заходів виховного характеру. Прокурор в клопотанні вказував, що неповнолітній ОСОБА_17 вчинив суспільно небезпечні діяння - відкрито викрав майно потерпілої ОСОБА_13 , що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України, а саме, відкрите викрадення чужого майна грабіж;

та відкрито викрав майно в потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для їх життя чи здоров`я, що підпадає під ознаки діянь, передбачених ч.2 ст. 186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна грабіж з кваліфікуючою ознакою вчинення із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Разом з тим, як слідує зі змісту ухвали, суд встановивши фактичні обставини вчинених неповнолітнім ОСОБА_17 діянь, як грабіж у потерпілої ОСОБА_13 , так і грабіж із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для їх життя чи здоров`я потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , вказав, що в діях неповнолітнього ОСОБА_9 вбачаються ознаки суспільно-небезпечного діяння, передбаченого лише ч.1 ст.186 КК України.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, про що обґрунтовано зазначає і прокурор в своїй апеляційній скарзі, оскільки «застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілих» є однією з кваліфікуючих ознак ч.2 ст. 186 КК України, а суд першої інстанції вказавши в мотивувальній частині ухвали про застосування такого насильства ОСОБА_9 до потерпілих, дійшов до суперечливого і немотивованого висновку про наявність в діях неповнолітнього ознак діяння передбаченого лише ч.1 ст. 186 КК України.

Крім того, судом були допущені і інші порушення кримінального процесуального закону.

Так, при судовому розгляді кримінального провадження щодо неповнолітніх суд має ретельно і виважено аналізувати інформацію про особу неповнолітнього, пам`ятаючи, що неналежне встановлення таких відомостей всупереч вимогам ст.485, 487 КПК України перешкоджає виконанню судом законодавчої вимоги щодо всебічного з`ясування обставин, які характеризують особу неповнолітнього. При цьому, суд не повинен обмежуватися обставинами, безпосередньо пов`язаними із вчиненням злочину.

При розгляді справ про діяння вчинені неповнолітніми, крім фактичних обставин вчиненого діяння, що підпадає під ознаки злочину, судом обов`язково з`ясовується його вік, стан здоров`я та загального розвитку, характеристика (ставлення до навчання, праці поведінка в побуті, тощо) умови життя і виховання (дані про сімю, побутове оточення), обставини, що негативно впливали на його виховання, вплив дорослих підмовників та інших осіб, які втягнули неповнолітнього у злочинну діяльність, а також ставлення до вчиненого діяння.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів провадження, ні орган досудового розслідування, ні суд в ході судового розгляду не звернули уваги на відсутність детальних даних щодо здоров`я та загального розвитку дитини, зокрема відсутні будь-які дані з навчального закладу неповнолітнього ОСОБА_9 , про ставлення його до навчання, відносини з однокласниками, тощо.

Крім того, наявні в матеріалах провадження довідки- характеристики є суперечливими, зокрема ст. інспектор Сумського ВП (м.Суми) ГУНП в Сумській області ОСОБА_19 (а.с. 86) характеризує неповнолітнього та його маму ОСОБА_8 негативно, зазначаючи, що ОСОБА_8 неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за ч.1,2 ст.184 КУпАП, а згідно з довідок виданих квартальним комітетом за місцем проживання в АДРЕСА_2 неповнолітній ОСОБА_9 і його мати характеризуються з позитивної сторони (а.с. 65, 93)

Також колегія суддів вважає, що в ході судового розгляду не було належно встановлено стан здоров`я та рівень розвитку, інші соціально-психологічні риси неповнолітнього ОСОБА_9 які необхідно враховувати при індивідуалізації відповідальності чи обранні заходу виховного характеру, оскільки, як вже зазначалося вище, в матеріалах відсутня будь-яка інформація відносно неповнолітнього зі школи, де він навчається, та проводить більшу половину свого часу, а наявні в матеріалах провадження довідки від лікаря психіатра (а.с84) та дані з висновку ЛКК (а.с.87) свідчать про наявність у неповнолітнього ОСОБА_9 певних проблем.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд постановляючи ухвалу, не дотримався вимог закону і допустив неповноту судового розгляду та ухвалив рішення, яке не може вважатися обґрунтованим.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що вищезазначені порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме невідповідність висновків суду викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неповнота судового розгляді є істотними, оскільки вони в своїй сукупності повною мірою перешкодили ухвалити суду законне і обґрунтоване рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону

Враховуючи, що колегія суддів позбавлена можливості усунути вказані недоліки в ході апеляційного перегляду даного провадження в умовах відсутності клопотань учасників кримінального провадження про допит потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , особи матеріали відносно якої виділені в окреме провадження ОСОБА_11 та відсутності клопотань про надання чи витребування апеляційним судом інформації про навчання, стан здоров`я неповнолітнього, тому ухвала суду відповідно до ст. 412, 415 КПК України, підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду провадження в суді першої інстанції.

При новому розгляді кримінального провадження, який суд першої інстанції повинен провести з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, повно і всебічно дослідити обставини справи, та постановити в справі законне й обґрунтоване рішення.

Також колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції звільняючи неповнолітнього ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, заслуговують на увагу.

Так, ОСОБА_9 , є собою, яка після одинадцятирічного віку до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Положеннями параграфу 2 глави 38 КПК України регламентовано порядок застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітніх, які не досягли віку кримінальної відповідальності, зокрема в ч. 2 ст.500 цього Кодексу передбачено, що судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів виховного характеру або про відмову в їх застосуванні.

З вищевикладених норм закону слідує, що судом повинно було застосовано лише примусові заходи виховного характеру до неповнолітнього ОСОБА_9 який не досяг віку, з якого може настати кримінальна відповідальність, без звільнення його від кримінальної відповідальності.

А що стосується твердження прокурора в його апеляційній скарзі про безпідставне застосування судом першої інстанції до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру у виді передачі матері під нагляд, замість зазначених у клопотання, у виді направлення його до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків, то це питання підлягає вирішенню при новому судовому розгляді з урахуванням вимог ст. 485, 487 КПК України.

З огляду на викладене апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 409, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 задовольнити частково.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 24 березня 2016 року, якою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.186 КК України та застосовано примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі під нагляд матері строком на 1 (один) рік, - скасувати в зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, і призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.