Провадження № 1-кп/734/100/16 Справа № 734/1830/16-к
іменем України
01 липня 2016 року смт. Козелець
Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретареві ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сокиринці, Срібнянського району, Чернігівської області, українця, громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 19 травня 2014 року, на даний час демобілізований, не судимого, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,
19 травня 2014 року обвинувачений ОСОБА_4 був призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 та наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 №16 від 19 травня 2014 року зарахований до списку особового складу військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ).
Відповідно до вимог ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» обвинувачений ОСОБА_4 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Згідно з вимогами ч. 5 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацією» вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.
У такий спосіб, з моменту видання первинного Указу Президента України № 303 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває і до теперішнього часу.
Згідно з вимогами ст.ст. 17, 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Статті 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Під час проходження військової служби в умовах особливого періоду обвинувачений ОСОБА_4 відповідно до положень Військової присяги та ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.
Однак, 10 грудня 2014 року, обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації на особливий період, проходячи військову службу в умовах особливого періоду, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги,
ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, враховуючи стан у Державі, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України самовільно залишив розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), під час незаконної відсутності у військовій частині обов`язків військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, не пов`язаний з проходженням військової служби. Крім того, під час незаконної відсутності у військовій частині солдат ОСОБА_4 постійно перебував за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , нікуди не відлучався, займався домашніми справами та господарством.
В подальшому солдат ОСОБА_4 , усвідомивши протиправність своїх дій щодо самовільного залишення військової частини, прибув до місця дислокації військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ), лише 12 червня 2015 року та приступив до виконання обов`язків військової служби.
Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 №128 від 22 червня 2015 року обвинувачений ОСОБА_4 виключений із списків особового складу, усіх видів забезпечення та направлений для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Отже, солдат ОСОБА_4 був незаконно відсутнім на місці служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 в період з 10 грудня 2014 року до 12 червня 2015 року.
Таким чином, водій стрілецької роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації на особливий період, проходячи військову службу в умовах особливого періоду, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, достовірно знаючи що він являється військовослужбовцем і повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , без дозволу командування вказаної військової частини та поважних причин, 10 грудня 2014 року самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) в умовах особливого періоду та в подальшому проводив час за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , нікуди не відлучався та займався домашніми справами, і лише 12 червня 2015 року повернувся до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 .
Отже, обвинувачений ОСОБА_4 був незаконно відсутнім на місці служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 в період з 10 грудня 2014 року по 12 червня 2015 року.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину у інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю. Фактичні обставини його вчинення та зібрані докази не оспорював та показав, що 19 травня 2014 року він був призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу та наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 №16 від 19 травня 2014 року зарахований до списку особового складу військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ). 10 грудня 2014 року він вирішив з`їздити додому на пару днів,щоб допомогти батькам по господарству. Оскільки його мати після ДТП була в тяжкому стані, а вдома було багато роботи він залишився вдома до 12 червня 2015 року.12 червня 2015 року він повернувся до військової частини НОМЕР_1 , яка знаходилась на території АТО з метою демобілізації.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників процесу судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності його позиції немає. Учасникам процесу роз`яснено, що в такому разі, вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.
При встановлених обставинах суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації, на особливий період, не з`явився вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, тому його дії необхідно кваліфікувати за ч. 3 ст. 407 КК України.
При призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що він визнає свою вину та розкаюється у скоєнному; активно сприяв розкриттю злочину, його сімейний стан і вважає вказані обставини, як обставини, що пом`якшують покарання, тому вважає можливим призначити ОСОБА_4 покарання, яке передбачене ч. 3 ст. 407 КК України, з випробуванням.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався.
Цивільний позов по даному кримінальному провадженню не заявлений.
Процесуальні витрати в даному кримінальному провадженні відсутні.
Речові докази відсутні.
Керуючись ст.ст. 369, 370, 371, 373, 374 і 376 КПК України, суд
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався.
Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання або роботи і періодично з`являтися в ці органи для реєстрації.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених пунктами 1 та 2 частини 4 ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Чернігівської області через Козелецький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, а обвинуваченому і прокурору вирок суду вручається негайно після його проголошення.

Суддя
Козелецького районного суду ОСОБА_1