Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних справ
Ухвала іменем україни 05 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене

до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000700

від 14 березня 2014 року, за касаційними скаргами прокурора та потерпілого

ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2015 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
та
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя

АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинувачених у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК,

в с т а н о в и л а:

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2014 року засуджено до покарання у виді позбавлення волі:
ОСОБА_7 : за ч. 3 ст. 186 КК на строк 4 роки; за ч. 3 ст. 185 КК на строк 3 роки. На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки

1 місяць;
ОСОБА_8 : за ч. 3 ст. 186 КК на строк 4 роки; за ч. 3 ст. 185 КК на строк 3 роки. На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_8 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування шкоди: матеріальної 2080 грн солідарно; моральної по 2000 грн з кожного.
Вирішено питання про долю речових доказів.
За вироком місцевого суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 засуджено за вчинення злочинів проти власності за таких обставин.
28 грудня 2013 року в період з 21.00 до 22.00 год. ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння за попередньою змовою проникли до належного ОСОБА_6 подвір`я будинку

АДРЕСА_3 , де застосували до останнього насильство, яке не було небезпечним для його життя чи здоров`я, заволоділи належним ОСОБА_6 майном на загальну суму 545 грн.
Того ж дня приблизно о 23.00 год. ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння за попередньою змовою проникли до належного ОСОБА_6 будинку АДРЕСА_3 , звідки таємно викрали належне останньому майно на загальну суму
12 680 грн.
Апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження

за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_6 , прокурора та засудженого ОСОБА_8 скасував вирок районного суду в частині призначення покарання і вирішення цивільного позову й постановив свій, яким призначив покарання у виді позбавлення волі:
ОСОБА_8 : за ч. 3 ст. 186 КК на строк 6 років 6 місяців; за ч. 3

ст. 185 КК на строк 4 роки. На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_8 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців;
ОСОБА_7 : за ч. 3 ст. 186 КК на строк 6 років; за ч. 3 ст. 185 КК на строк 4 роки. На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
Постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування шкоди: матеріальної 2280 грн; моральної 30 000 грн.
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій засуджених, посилаючись істотне порушення кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок апеляційного суду в частині вирішення цивільного позову та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції в порядку цивільного судочинства. Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор вказує на те, що апеляційний суд, порушивши принцип безпосередності дослідження доказів, не дослідивши повторно та повно обставини, встановлені під час кримінального провадження, які мають істотне значення для прийняття законного рішення, збільшивши суму відшкодування матеріальної та моральної шкоди на користь потерпілого, ухвалив вирок, який належним чином не обґрунтував та не мотивував.
У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_6 , посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого правопорушення та особам засуджених, а також на неправильне вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні, просить скасувати вирок апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Обґрунтовуючи свої вимоги, потерпілий зазначає, що з урахуванням характеру насильства, яке засуджені застосували до нього та того, що він втрачав свідомість, дії ОСОБА_8 та ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 187 КК та збільшити розмір суми відшкодування моральної шкоди на його користь. Крім того, потерпілий зазначає, що суд апеляційної інстанції неправильно вирішив цивільний позов у кримінальному провадженні, оскільки в судовому засіданні взагалі не досліджував докази на підтвердження розміру заподіяної діями засуджених шкоди.
Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілого ОСОБА_6 , який свою касаційну скаргу підтримав повністю, а касаційну скаргу прокурора просив залишити без задоволення, прокурора, який підтримав касаційні скарги потерпілого та державного обвинувача в частині неправильного вирішення цивільного позову та просив вирок апеляційного суду в цій частині скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги прокурора та потерпілого підлягають частковому задоволенню на таких підставах.
Посилання у касаційній скарзі потерпілого ОСОБА_6 на неповноту досудового та судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження були предметом розгляду судів першої та апеляційної інстанцій, їм дана належна юридична оцінка в судових рішеннях. Відповідно до вимог ст. 438 КПК вони перегляду в касаційному порядку не підлягають. Отже, при розгляді доводів касаційної скарги колегія суддів виходить із фактичних обставин кримінального провадження, встановлених судом.
Перевіркою матеріалів справи встановлено, що суд дослідив всі обставини, які мали значення у кримінальному провадженні. Висновки суду про винуватість кожного із засуджених у вчиненні відкритого викрадення чужого майна за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, із застосуванням насильства, яке не було небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, а також у вчиненні таємного викрадення майна за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, вчиненого повторно, тобто у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК обґрунтовані сукупністю доказів, які з достатньою повнотою були зібрані органами досудового слідства і були предметом дослідження в судовому засіданні місцевого суду та предметом перевірки апеляційним судом.
Апеляційний суд ретельно перевірив доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_6 про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також про неправильну кваліфікацію дій засуджених за ч. 3 ст. 186 КК та, допитавши у судовому засіданні судово-медичного експерта ОСОБА_9 , який повністю підтвердив висновки експертизи щодо ступеня тяжкості заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень, проаналізувавши показання потерпілого ОСОБА_6 під час досудового розслідування та судового розгляду, перевіривши докази, наявні в матеріалах кримінального провадження, дійшов правильного висновку про відсутність підстав вважати, що

ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вчинили розбійний напад на ОСОБА_6 .
Колегія суддів вважає, що висновки суду є переконливими, ґрунтуються на достатніх та допустимих доказах, і сумніву не викликають. Даних, які свідчили б про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до неправильної кваліфікації дій засуджених, колегія суддів не встановила.
Виходячи з фактичних обставин кримінального провадження, дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК судом кваліфіковані правильно.
Розмір покарання, призначеного апеляційним судом ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , є справедливим, необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення ними нових злочинів. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК, а тому підстав вважати його м`яким, колегія суддів не знайшла.
Разом із тим, відповідно до вимог ч. 1 ст. 412 КПК істотними порушеннями кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом та із застосуванням норм Цивільного процесуального кодексу України, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Частиною 1 ст. 129 КПК передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Згідно ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам та майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до ст. 404 КПК при перевірці кримінальних проваджень за апеляційними скаргами учасників судового провадження апеляційний суд повинен повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони дослідженні судом першої інстанції не повністю або з порушеннями. Виходячи з принципу безпосередності дослідження доказів апеляційний суд не вправі дати їм іншу оцінку, ніж та, яку дав суд першої інстанції, якщо їх не було досліджено під час апеляційного розгляду.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, потерпілий заявив цивільний позов про відшкодування обвинуваченими заподіяної йому матеріальної та моральної шкоди. Суд першої інстанції частково погодився з обґрунтованістю позову потерпілого.
Не погоджуючись із вироком місцевого суду, потерпілий подав до апеляційного суду апеляційну скаргу, в які серед іншого звертав увагу суду на неправильне вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні.
Апеляційний суд, в порушення вимог статей 370, 374, 404, ч. 2

ст. 420 КПК, не дослідивши доказів на підтвердження позовних вимог потерпілого, належним чином не вмотивував своє рішення в частині вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні.
У зв`язку з наведеним вирок апеляційного суду в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 , а також у порядку

ст. 433 КПК вирок місцевого суду в цій частині підлягають скасуванню, а кримінальне провадження призначенню нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, під час якого суду необхідно постановити законне та обґрунтоване рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги прокурора та потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня

2015 року та в порядку ст. 433 КПК вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2014 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в частині вирішення цивільного позову скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
В решті судові рішення залишити без зміни.
Ухвала касаційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3