печерський районний суд міста києва
Справа № 757/1174/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10.03.2016 Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження №0001235, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.10.2015, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Переяслав-Хмельницький, Київської області, громадянина України, не одруженого, не судимого, із середньою освітою, призваного ІНФОРМАЦІЯ_2 у 2012 році, військовослужбовця військової служби за контрактом, який перебуває на посаді старшого інструктора (з водіння) 3 відділення взводу спеціальних автомобілів роти МТЗ військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні старший солдат, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:
28.11.2012 року ОСОБА_5 на добровільній основі уклав контракт про проходження військової служби строком на 3 роки, яку на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 21 о/с від 8 листопада 2013 року став проходити у цій військовій частині ( НОМЕР_2 , м. Київ, вул. Щорса, 38) на посаді кулеметника 3 відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону (ВОС-101627П).

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 21 о/с від 16.06.2014 року ОСОБА_5 призначити старшим інструктором (з водіння) 3-ого відділення взводу спеціальних автомобілів (для підрозділів з конвоювання, екстрадиції та охорони підсудних) роти матеріально-технічного забезпечення з 17.06.2014 року.

Згідно ст. 24 ч. 1 п. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992 року з 28.11.2012 року ОСОБА_5 набув статусу військовослужбовця і почав проходити військову службу за контрактом, у зв`язку з чим повинен, окрім іншого, керуватися вимогами ст. ст. 6, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24.03.1999 року, та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551-XIV від 24.03.1999 року, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015 року № 15/2015, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 15.01.2015 року № 113-VIII, відповідно до ст. 106 ч. 1 п. п. 1, 17, 20, ст. 112 Конституції України та ст. ст. 4, 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII від 21.10.1993 року оголошено проведення часткової мобілізації.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» № 1932-XII від 06.12.1991 року та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII від 21.10.1993 року особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

О 08 год 30 хв 03.08.2015 року, старший солдат ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог не з`явився вчасно на службу без поважних причин.

Реалізуючи свій злочинний умисел старший солдат ОСОБА_5 , маючи об`єктивні можливості своєчасно прибути до військової частини НОМЕР_1 та виконувати обов`язки військової служби, у визначений час о 08 год 30 хв 03.08.2015 року на службу до вказаної військової частини умисно без поважних причин та без дозволу командування не з`явився.

У подальшому старший солдат ОСОБА_5 залишився вдома за адресою: АДРЕСА_2 , де став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину НОМЕР_1 або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.

Біля 09 год 00 хв 13.08.2015 року, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, ОСОБА_5 добровільно та з власної ініціативи прибув до військової частини НОМЕР_1 і заявив про себе.

О 08 год 30 хв 28.09.2015 року ОСОБА_5 , продовжуючи свою злочинну діяльність, діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив повторно стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог не з`являтися вчасно на службу без поважних причин.

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_5 , маючи об`єктивні можливості своєчасно прибути до військової частини НОМЕР_1 та виконувати обов`язки військової служби, у визначений час о 08 год 30 хв 28.09.2015 року на службу до вказаної військової частини умисно без поважних причин та без дозволу командування не з`явився.

У подальшому старший солдат ОСОБА_5 залишився вдома за адресою: АДРЕСА_2 , де став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину НОМЕР_1 або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.

09 год 00хв 02.10.2015 року, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, ОСОБА_5 добровільно та з власної ініціативи прибув до військової частини НОМЕР_1 і заявив про себе.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні злочину визнав повністю та підтвердив, що вчинив його за викладених в обвинувальному акті обставин. Так, зазначив, що умови надання відпусток йому були відомі, проте оскільки був особливий період, то командир відпусток не надавав. 03.08.2015 не повернувся у військову частину НОМЕР_1 із дому, де перебував на вихідних, оскільки в нього захворіла мама, та він за нею доглядав. За медичною допомогою офіційно мати не зверталась. Командир роти йому телефонував та попереджав, що у разі його неприбуття до нього буде застосовано стягнення у виді догани, потім у виді суворої догани, а потім буде зареєстроване кримінальне провадження. Він подумав, що командир пошуткував, та повернувся до частини тільки 13.08.2015. До нього було застосовано матеріальне стягнення, а також догана. Він розумів, що така його поведінка є протиправною. 28.09.2015 він знов не повернувся у військову частину із дому, де перебував на вихідних, оскільки бажав тимчасово ухилитися від служби. Йому телефонував його командир та сказав, що у випадку, якщо він негайно не повернеться, то на нього буде відкрито кримінальне провадження. Але він не з`явився на службу в той самий день, а з`явився пізніше, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та жалкуючи про вчинене.

Зазначив, що на даний час усвідомив наслідки своїх дій, щиро розкаявся, жалкує про вчинення злочину, зробив для себе належні висновки та в подальшому не допустить протиправної поведінки. Просив його суворо не карати.

ОСОБА_5 вважав недоцільним у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України досліджувати інші докази стосовно фактичних обставин вчиненого діяння. Обвинувачений розуміє, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

За згодою осіб, які беруть участь у справі, ухвалою головуючого вирішено питання про недоцільність дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, оскільки фактичні обставини ніким не оспорюються та відсутні сумніви стосовно добровільності та істинності позиції обвинуваченого.

З урахуванням викладеного, оцінивши показання обвинуваченого як належний, допустимий та в даному випадку достатній доказ, суд приходить до висновку про кваліфікацію дій ОСОБА_5 за встановлених судом обставин за ч. 4 ст. 407 КК України (в редакції Закону України №194-VIII від 12.02.2015), як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби), та його вину у вчиненні зазначеного злочину вважає доведеною.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості скоєного злочину (який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином), особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, суд враховує повне визнання обвинуваченою вини, з`явленні із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлено.

В якості ознак, що характеризують особу обвинуваченого, суд враховує, що ОСОБА_5 раніше не судимий, має постійне місце проживання, середню освіту, не одружений, є військовослужбовцем, за місцем несення служби характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває.

На підставі зазначених обставин суд вважає, що покаранням, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 , попередження нових злочинів буде покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 407 КК України.

Поряд із тим, враховуючи викладені дані про особу винного, який злочин вчинив вперше та раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, усі обставини справи, обставини, що пом`якшують покарання, критичне ставлення обвинуваченого до вчиненого ним діяння та його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність спричиненої злочином шкоди, суд вважає можливим виправлення засудженого без відбування покарання, а тому звільняє його від відбування покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку 2 роки та покладенням обов`язків відповідно до ст. 76 КК України.

Підстав для застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу до набрання вироком суду законної сили не встановлено.

Цивільний позов у справі не заявлявся, процесуальні витрати, речові докази відсутні

Керуючись ст. ст. 373, 374, 475 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід до ОСОБА_5 не застосовувати.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його оголошення, у разі не подачі на нього апеляції.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його оголошення.
Копія вироку видається учасникам кримінального провадження відразу після його оголошення.
Суддя ОСОБА_1