АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 184/1583/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/730/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 жовтня 2016 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі кримінальне провадження за апеляційною скаргою з доповненням засудженої ОСОБА_6 на ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2016 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Біляївка Одеської області, громадянки України, перебуває в Орджонікідзівському ВЦ №79,
про відмову в задоволенні подання Орджонікідзевського ВЦ УДПтС України у Дніпропетровській області №79 прозастосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_7
представник Орджонікідзевського ВЦ №79 ОСОБА_8
засуджена ОСОБА_6 , -
В С Т А Н О В И Л А :
В апеляційній скарзі з доповненням засуджена ОСОБА_6 ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції від 05 вересня 2016 року та постановлення нової, якою просить звільнити її умовно-достроково від відбування покарання на підставі ст.81 КК України.

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в оскаржуваній ухвалі від 05 вересня 2016 року, відмовляючи у задоволенні подання установи виконання покарань про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 , врахував дані про особу засудженої за весь період відбування покарання у виправному центрі, думку засудженої та представника адміністрації ОВЦ-79, які просили задовольнити клопотання установи, поведінку засудженої на час ухвалення рішень судів першої та апеляційної інстанцій, покарання за яким вона відбуває, а також, що нею не відшкодовано в повному обсязі завдану злочином шкоду, та після дослідження матеріалів особової справи прийшов до висновку, що засуджена ОСОБА_6 не довела своє виправлення, не досягла такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів, її поведінка не може свідчити про її виправлення.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги з доповненням засуджена ОСОБА_6 зазначила, що суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, у зв`язку з не дослідженням належним чином матеріалів справи, що характеризують її особу, а саме: судом не враховано, що за час відбування покарання вона визнала свою провину в повному обсязі та розкаялась у вчиненому злочині, що саме адміністрація установи виконання покарань звернулась з поданням про її умовно-дострокове звільнення. Просить врахувати, що не відшкодувала в повному обсязі завдану шкоду злочином, оскільки за рішенням адміністрації установи виконання покарань була переведена на менш оплачувану роботу, тобто не мала реальної можливості в повному обсязі відшкодувати завданий моральний та матеріальний збитки потерпілим. Проте, має намір та бажання повністю їх відшкодувати, працевлаштувавшись після звільнення. Також зазначає, що суд безпідставно розглядав її попередню поведінку, яку вже було враховано судами першої та апеляційної інстанцій при ухваленні рішень, оскільки повинен був оцінити її поведінку саме у місцях відбування покарання. Тому просить оскаржену ухвалу суду першої інстанції від 05 вересня 2016 року скасувати та постановити свою, якою її звільнити умовно-достроково від відбування призначеного покарання.

Під час апеляційного розгляду в судовому засіданні засуджена ОСОБА_6 просила її апеляційну скаргу з доповненням задовольнити, звільнити умовно-достроково від відбування призначеного покарання.

Представник установи виконання покарань в судовому засіданні при апеляційному розгляді просив апеляційну скаргу з доповненням засудженої ОСОБА_6 задовольнити, звільнити її умовно-достроково від відбування призначеного покарання на підставі ст.81 КК України, оскільки за висновком установи виконання покарань ОСОБА_6 довела своє виправлення.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженої, зазначав, що ОСОБА_6 своєю поведінкою не довела виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду, вивчивши матеріали особової справи на засуджену, представленої органом виконання покарання, вислухавши думку учасників процесу та обговоривши наведені у апеляційній скарзі з доповненнями доводи, порівнявши їх з матеріалами, що знаходяться у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженої ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, а ухвалу суду слід залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Тобто, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

З матеріалів справи та особової справи на засуджену вбачається, що у серпні 2016 року Орджонікідзевський ВЦ УДПтС України у Дніпропетровській області №79 звернувся до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області із поданням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України ОСОБА_6 (а.кп.1). На обґрунтування зазначено, що засуджена ОСОБА_6 відбула ? строку покарання. За період відбування покарання в ОВЦ-79 має одне заохочення, стягнень немає. По прибуттю до Орджонікідзевського ВЦ №79 була працевлаштована до контрагентського об`єкту "Нікопольського заводу феросплавів". До праці ставиться сумлінно, даний об`єм роботи виконує. За час відбування покарання характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання, критично ставиться до скоєного злочину, приймає участь у суспільно корисній роботі, тому є підстави для застосування щодо засудженої положень ст.81 КК України.
Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області, приймаючи рішення про відмову в задоволенні подання установи виконання покарань щодо умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання ОСОБА_6 , послався на те, що засуджена не довела свого виправлення, не досягла такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів, та її поведінка не може свідчити про її виправлення. Такого висновку суд першої інстанції прийшов після дослідження матеріалів справи та матеріалів особової справи на засуджену.
Так, судом встановлено, що 23 червня 2014 року вироком Біляївського районного суду Одеської області ОСОБА_6 засуджена за ч.2 ст.286 КК України до 6 (шести) років позбавлення волі з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 3 (три) роки (а.кп.2-12).

21 жовтня 2014 року ухвалою Апеляційного суду Одеської області вирок Біляївського районного суду Одеської області від 23 червня 14 року було змінено та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 3 (три) роки (а.кп.13-17).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 квітня 2015 року повернуто касаційну скаргу засудженої ОСОБА_6 (а.кп.19).

07 червня 2016 року ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області засудженій ОСОБА_6 було частково зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 23.06.2014 року по 21.10.2014 року та зараховано із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, яка ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області залишена без змін (а.кп.20, 21-22).

Початок строку відбуття покарання засудженої ОСОБА_6 є 23 червня 2014 року, кінець строку 23 лютого 2019 року.

Таким чином, на час судового розгляду клопотання засуджена ОСОБА_6 , з урахуванням строку попереднього ув`язнення відповідно до вимог ст. 72 КК України, відбула більше ? частини призначеного їй покарання у вигляді позбавлення волі, а станом на 11 жовтня 2016 року має не відбуту частину покарання 02 роки 04 місяці 12 днів.

З пояснень засудженої та представника установи відбування покарання, як під час апеляційного, так і під час розгляду в суді першої інстанцій, та відповідно до матеріалів особової справи на засуджену, і наданої характеристики, встановлено, що ОСОБА_6 по прибуттю до Орджонікідзевського ВЦ №79 була працевлаштована до бригади №51 контрагентського об`єкту "НЗФ", норму виробітку намагалась виконувати, з виробничої необхідності була переведена до бригади №50 господарського обслуговування на ? ставки. До праці ставиться сумлінно. Даний об`єм роботи виконує. За період відбування покарання характеризується позитивно, має одне заохочення подяку від начальника установи за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, стягнень не має. Вимоги режиму відбування покарання та правила внутрішнього розпорядку установи виконує. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктна. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Утримує у чистоті та порядку своє спальне місце та приліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд. Виконує господарські роботи по установі та здійснює прибирання у відділенні. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу "Професія", "Підготовка до звільнення". Згідно вироку суду має майновий позов, але не сплатила його в повному обсязі (а.кп.24-28, 34).

Згідно витягу з протоколу №20 від 29 серпня 2016 року сумісного засідання спостережної комісії виконкому Покровської міської ради Дніпропетровської області і комісії Орджонікідзевського ВЦ-79 з розгляду матеріалів на умовно-дострокове звільнення було встановлено направити матеріали до суду для вирішення питання про умовно-дострокове звільнення засудженої ОСОБА_6 , як такій, що довела своє виправлення (а.кп.23).
Проте, колегія суддів з думкою засудженої та установи виконання покарань про можливість застосування до ОСОБА_6 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання через неналежне дослідження судом першої інстанції її особи погодитись не може, і вважає такі доводи необґрунтованими.

На думку колегії суддів, розглядаючи клопотання засудженої ОСОБА_6 , суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини провадження та в достатній мірі вмотивував свій висновок про те, що вона не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання, посилаючись на те, що таке звільнення є правом, а не обов`язком суду. При цьому суд врахував не тільки факт відбуття засудженою певної частини покарання, а й тяжкість і характер вчиненого нею кримінального правопорушення, поведінку засудженої під час відбування покарання, становлення її на шлях виправлення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, засуджена ОСОБА_6 вину у скоєнні злочину хоча і визнала та розкаялася у вчиненому, сумлінно та старанно працювала в місцях відбування покарання,має позитивну характеристику та тільки одне заохочення, тому зазначена обставина не може свідчити про виправлення засудженої . Завдану кримінальним правопорушенням шкоду не відшкодувала в повному обсязі. Засуджена під час апеляційного розгляду зазначила, що вона лише має намір відшкодувати потерпілому матеріальну шкоду в майбутньому. Тому суд прийшов до правильного висновку про те, що мета виправлення засудженої за такий короткий строк не досягнута.

Після засудження за вироком Біляївського районного суду Одеської області від 23.06.2014 року та ухвали апеляційного суду Одеської області від 21.10.2014 року, якою зазначений вирок частково змінений ухвалою апеляційного суду , засуджена тривалий час відбувала покарання, але намір відшкодувати шкоду в неї не виник, засудженою не виконано жодних дій, пов`язаних з відшкодуванням матеріальної шкоди та моральної шкоди за цивільним позовом, та матеріальна шкода та моральна шкода досі не відшкодована а часткове відшкодування спричиненої потерпілому шкоди у розмірі 19996 грн. відбулося 21.10.2014 року, тобто в останній день апеляційного розгляду, а суму у розмірі 10 тисяч гривен, що відбулося 26.11.2014 року тобто на початок розгляду справи касаційною інстанцією.

Тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно зазначив у оскарженій ухвалі, що така поведінка засудженої ОСОБА_6 свідчить про її пристосовницьку поведінку.

Доводи ж апеляційної скарги з доповненням засудженої з підстав того, що судом першої інстанції при вирішенні питання про відмову у задоволенні подання установи виконання покарань щодо застосування умовно-дострокового звільнення засудженої ОСОБА_6 дійсно було враховану поведінку засудженої не лише за час її відбування покарання в установі, а й під час проведеного судового слідства, що передувало ухваленню рішень судів першої та апеляційної інстанцій, покарання за якими вона відбуває. Проте, колегія суддів вважає, що такий аналіз поведінки засудженої є лише її характеристикою.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає апеляційну скаргу з доповненням засудженої такою, що не підлягає задоволенню, а оскаржену ухвалу такою, що підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.81 КК України, ст.ст.405, 407, 409, 418, 419, 537 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу з доповненням засудженої ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2016 року, якою відмовлено в задоволенні подання Орджонікідзевського ВЦ УДПтС України у Дніпропетровській області №79 про застосування до засудженої ОСОБА_6 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, на підставі ст.81 КК України, - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3