АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа 11-сс/796/2821/2016 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: cm. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційні скарги з доповненнями представника особи, власника майна ОСОБА_8 і захисника підозрюваного ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 28 липня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС Управління спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 , погоджене з прокурором другого відділу процесуального керівництва управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_11 , та накладено арешт на тимчасово вилучені під час обшуку 06-07 липня 2016 року за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема, на 221 позицію перелік яких зазначений в ухвалі слідчого судді.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що в ході обшуку проведеного 06-07 липня 2016 року на підставі ухвали слідчого судді за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено предмети і цінності, які належать ОСОБА_9 .

Так, вказане майно виявлено разом з кореспонденцією, яка адресована ОСОБА_9 та в окремому приміщенні за місцем проживання близького родича останнього його батька ОСОБА_8 , тому слідчий суддя прийшов до висновку про наявність достатніх підстав вважати, що вилучене майно належить саме підозрюваному ОСОБА_9 .
Враховуючи наявність цивільних позовів у даному кримінальному провадженні на загальну суму 1,5 мільйонів гривень та наявність обґрунтованих ризиків приховання, відчуження або пошкодження зазначеного у клопотанні слідчого майна, є достатні підстави для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, що зумовить можливість виконання вироку в частині забезпечення цивільних позовів.
Крім того, при вирішенні питання про накладення арешту на майно, слідчим суддею враховано також той факт, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, а тому з метою забезпечення цивільних позовів, з урахуванням розміру завданої матеріальної шкоди вчиненим кримінальним правопорушенням і відсутність доказів негативних наслідків накладення арешту на майно підозрюваного, є достатні правові підстави для накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник особи, власника майна ОСОБА_8 і захисник підозрюваного ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційні скарги з доповненнями, в яких просить скасувати вказану ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС Управління спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 про арешт тимчасово вилученого майна.

Своє прохання апелянт обґрунтовує тим, що слідчий суддя приймаючи рішення про арешт майна, не звернув увагу на факт незаконного вилучення майна, не дав діям слідчих щодо вилучення майна правову оцінку, не обґрунтував правомірність вилучення майна, і належним чином не мотивував підстави з яких суд вважає правомірним накладення арешту на майно в порядку забезпечення позовів і на якій підставі суд прийшов до висновку, що дане майно не відповідає критеріям тимчасово вилученого майна.
Так, більша частина вилученого майна, яке зазначено в описі речей і документів протоколу обшуку від 06 липня 2016 року, а саме за порядковими номерами 1-26, 32-34, 41-45, 51-97, 105-116, 120-206, 208-247, належать на праві спільної сумісної власності батькам ОСОБА_9 ОСОБА_8 і ОСОБА_12 . При цьому, у зв`язку з подіями в Східному регіоні України, в будинку також знаходилося майно, яке було вивезено з квартир, будинків родини ОСОБА_13 у м. Донецьку. Тобто, жодної підстави, визначеної ч. 2 ст. 167 КПК України, для тимчасового вилучення майна під час обшуку в будинку, який належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_8 і ОСОБА_12 , не було.

Вважає, що в оскаржуваній ухвалі слідчий суддя дійшов хибного висновку про належність тимчасово вилученого майна не власнику обшуканого житлового приміщення ОСОБА_8 , а ОСОБА_9 , зазнаючи «достатньою підставою» виявлення вилученого майна разом із кореспонденцією, яка адресована ОСОБА_9 , оскільки згідно Опису речей і документів, вилучених у приміщеннях домоволодіння ОСОБА_8 , доданого до протоколу обшуку від 06-07 липня 2016 року, про жодну кореспонденцію, адресовану ОСОБА_9 не зазначено. Разом з тим, у вказаному Описі визначена деяка кореспонденція на ім`я ОСОБА_14 - чоловіка онучки ОСОБА_8 . Тобто, відсутні будь-які підстави припускати про належність вилученого майна будь-кому іншому, ніж власнику обшуканого житла.
Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_8 та його дружина не є підозрюваними у кримінальному провадженні, на забезпечення якого вимагається накладення арешту на їхнє майно, належне їм на праві спільної сумісної власності, тому допускати можливість призначення ОСОБА_8 покарання у виді конфіскації майна не ґрунтується на жодній нормі КПК і КК України.
Отже рухоме майно, належне на праві спільної сумісної власності ОСОБА_8 і ОСОБА_12 , не може бути предметом для вжиття заходів забезпечення у кримінальному провадженні відносно їх сина. Також накладенням арешту на зазначене майно не досягається мета, з якою судом вжиті заходи забезпечення кримінального провадження, а тільки порушуються права ОСОБА_8 і ОСОБА_12 власників майна, відносно яких не здійснюється кримінальне провадження і до них не може бути застосовано судом конфіскацію як виду покарання за результатами розгляду кримінального провадження за обвинуваченням їхнього сина.
На думку апелянта, відсутні правові підстави для арешту рухомого майна, належного на праві спільної сумісної власності ОСОБА_8 і ОСОБА_12 , та відсутні будь-які докази, визначені ст. 170 КПК України, що унеможливлює накладення арешту на зазначене майно, що знаходиться у їх власності і ніяким чином не є майном підозрюваного ОСОБА_9 .
Крім того зазначає, що оскаржуваною ухвалою про арешт майна батьків ОСОБА_9 незазначено та не досліджено зважаючи на відсутність жодного належного письмового доказу провартість майна, яка повинна бути співрозмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, також не зазначено розмір такої шкоди.
Тому апелянт вважає, що відсутні обґрунтування необхідності арешту майна батьків підозрюваного.
Також звертає увагу суду на те, що слідчим суддею накладено арешт на вогнепальну нагородну зброю, мисливську нарізну зброю та набої до них, які при наявності відповідних дозвільних документів, були безпідставно вилучені слідчими в ході обшуку та зазначені в ухвалі слідчого судді за порядковими номерами 83-89. Однак, згідно бази даних автоматизованого обліку Департаменту превентивної діяльності Національної поліції України, ОСОБА_9 є власником даної зброї на законних підставах /копія відповіді додається/.
Разом з тим апелянт зазначає, що копія оскаржуваної ухвали слідчого судді була отримана нею після оголошення її повного тексту, а саме 08 серпня 2016 року, а тому просить поновити пропущений строк на подачу апеляційних скарг.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника особи, власника майна та захисника підозрюваного ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційні скарги та просила їх задовольнити, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги представника особи, власника майна та захисника підозрюваного не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Крім того, згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що копія оскаржуваної ухвали слідчого судді була отримана апелянтом після оголошення її повного тексту, а саме 08 серпня 2016 року, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.

Як вбачається з матеріалів провадження, управлінням спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001025 від 07 жовтня 2014 року, за підозрою ОСОБА_9 та інших у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ст. 340; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 365 КК України.

18 червня 2014 року оголошено розшук підозрюваного ОСОБА_9

15 березня 2016 року ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлення про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ст. 340; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 365 КК України.

У зв`язку із невстановленням місця перебування підозрюваного ОСОБА_9 , що позбавило орган досудового розслідування можливості вручити йому письмове повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 15 березня 2016 року у день його складення, зазначене повідомлення, відповідно до вимог ч. 1 ст. 278, ст. 111, ст. 135 КПК України, направлено у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

На даний час місце перебування ОСОБА_9 не встановлено, за місцем реєстрації та проживання останній відсутній.

06 липня 2016 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22 червня 2016 року з метою встановлення місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_9 , а також з метою відшукання та вилучення документів /оригіналів та копій/, чорнових записів, що мають відношення до інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень, комп`ютерної техніки /системні блоки, ноутбуки, диски/ та засобів спілкування, проведено обшук у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві приватної власності належить батьку підозрюваного ОСОБА_9 ОСОБА_8 .

З наданих документів вбачається, що в результаті обшуку проведеного 06-07 липня 2016 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22 червня 2016 року за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено предмети і цінності, які відповідно до п. 4 ч. 2 ст.167 КПК України є тимчасово вилученим майном.

08 липня 2016 року старший слідчий в ОВС Управління спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 , за погодженням з прокурором другого відділу процесуального керівництва управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_11 , звернувся з клопотанням про накладення арешту на зазначене тимчасово вилучене майно, тобто у строк встановлений ч. 5 ст.171 КПК України.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції, при цьому було вислухано доводи прокурора на обґрунтування поданого клопотання, досліджені матеріали справи, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на предмети та цінності, які були вилучені в ході проведення 06-07 липня 2016 року обшуку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з тих підстав, що вони відповідають критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу /відчуження, знищення, приховання/ на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Тому, посилання апелянта на відсутність будь-яких правових підстав для накладення арешту на частину вилученого майна, яке зазначено в описі речей і документів протоколу обшуку від 06 липня 2016 року, а саме за порядковими номерами 1-26, 32-34, 41-45, 51-97, 105-116, 120-206, 208-247, оскільки воно належить на праві спільної сумісної власності батькам підозрюваного ОСОБА_9 ОСОБА_8 і ОСОБА_12 , не може прийматися до уваги, оскільки арешт на грошові кошти накладено з правових підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Доводи апелянта щодо хибного висновку слідчого судді про належність тимчасово вилученого майна не власнику обшуканого житлового приміщення ОСОБА_8 , а підозрюваному ОСОБА_9 враховуючи відсутність даних відомостей у описі речей і документів доданого до протоколу обшуку від 06-07 липня 2016 року, на думку колегії суддів є безпідставними, оскільки згідно доданих до клопотання документів в ході проведення обшуку у житловому будинку батьків підозрюваного, з підвального приміщення було вилучено кореспонденцію, яка адресована підозрюваному ОСОБА_9 , у тому числі скриню чорного кольору з документами і надписом на верхній кришці скрині «176-27678516/03 Dox-Dxv-Lhk», та інші предмети і цінності, що вказує на достатність підстав вважати, що вилучене майно належить останньому.
Тобто, слідчий суддя зробив правильний висновок про наявність достатніх і обґрунтованих правових підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для накладення арешту на предмети і цінності вилучені під час обшуку.

Що стосується доводів апеляційних скарг про відсутність належних письмових доказів сум вартості арештованого майна, яка повинна бути співрозмірною розміру шкоди завданої кримінальнимиправопорушеннями, то вони також не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, оскільки доведеність підстав і розміру цивільних позовів потерпілих у даному кримінальному провадженні на загальну суму 1,5 млн. гривень, відповідно до ст. 129 КПК України буде вирішена під час судового розгляду.

Крім того, посилання апелянта на безпідставне накладення арешту на вогнепальну нагородну зброю, мисливську нарізну зброю та набої до них, які на законних підставах належать брату підозрюваного ОСОБА_9 ОСОБА_15 , на думку колегії суддів є не обґрунтованими, оскільки відповідних документів про належність вилученої під час обшуку вогнепальної і мисливської зброї з набоями до них саме ОСОБА_15 адвокатом не надано, а листом начальника Департаменту превентивної діяльності НП України ОСОБА_16 та копією дозволу ОСОБА_15 на право зберіганні, носіння нагородної зброї пістолета «Глок 17» такі дані не підтверджуються.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються.

Проте захисником у судовому засіданні апеляційної інстанції не надано будь-яких доказів, які б підтверджували обставини на які вона посилається та спростовували висновки слідчого судді щодо наявності правових підставі для накладення арешту на тимчасово вилучене майно, отриманих на підставі документів долучених до клопотання сторони обвинувачення, оскільки фактично сторона захисту обмежилась лише запереченнями наведених прокурором фактів та обставин.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, суд дослідив обставини кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001025 від 07 жовтня 2014 року, за підозрою ОСОБА_9 та інших у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ст. 340; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 365 КК України, та не знайшов у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про накладення арешту на майно, порушень вимог КПК України та чогось очевидно безпідставного чи довільного.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт тимчасово вилучених предметів і цінностей, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.

Доводи апеляційної скарги щодо порушень судом норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційних скаргах обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Враховуючи вищевикладене, а також виправдані інтереси держави, пов`язані з порушенням загальносуспільних інтересів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність вжити заходів забезпечення кримінального провадження, шляхом накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на предмети та цінності, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апелянта, викладені в апеляційних скаргах, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Приймаючи до уваги те, що складання ухвали вимагає значного часу, колегія суддів вважає за можливе обмежитися складанням і оголошенням лише резолютивної її частини.

Повний текст ухвали оголосити 22 вересня 2016 року о 14 годині 40 хвилин.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Поновити представнику особи, власника майна ОСОБА_8 і захиснику підозрюваного ОСОБА_9 адвокату ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 28 липня 2016 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС Управління спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 , погоджене з прокурором другого відділу процесуального керівництва управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_11 , та накладено арешт на тимчасово вилучені під час обшуку 06-07 липня 2016 року за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема, на 221 позицію перелік яких зазначений в ухвалі слідчого судді, залишити без змін, а апеляційні скарги представника особи, власника майна ОСОБА_8 і захисника підозрюваного ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________________ _____________________ ___________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4