Дата документу Справа № 311/4021/15-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/342/16 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 311/4021/15-кСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст. 345 ч.2 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2016 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 26 листопада 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Василівки Запорізької області, громадянку України, яка має професійно-технічну освіту, офіційно не працюючу, вдову, маючу на утриманні неповнолітнього сина - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму;

визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, та призначено покарання у виді двох років обмеження волі.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбуття призначеного покарання протягом випробувального строку - один рік, зобов`язав засуджену періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну свого місця проживання;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця міста Хабаровська, Росія, громадянина Російської Федерації, який має неповну середню освіту (9 класів), не працюючого, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб немає, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 24.09.2001 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст.81, ч.2 ст.140, ч.2 ст.17 - ч.2 ст.140 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. 10.08.2002 звільнений з Павлоградської ВК Дніпропетровської області по відбуттю строку покарання;

2) 22.12.2005 року Василівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.3 ст.289, ч.3 ст.15 - ч.3 ст.289, ст.304 КК України до 5 років позбавлення волі з випробувальним строком 3 роки;

3) 09.08.2007 року Василівським районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України із застосуванням ст.71 КК України, до 5 років 1 місяця позбавлення волі. 14.06.2011 року звільнився з Каменської ВК (№101) Запорізької області, згідно з постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 03.06.2011 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 3 дні;

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, та призначено покарання у виді трьох років обмеження волі.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбуття призначеного покарання протягом випробувального строку - два роки, зобов`язав засудженого періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну свого місця проживання.

Вирішена доля речових доказів.

ВСТАНОВИЛА:
Згідно з вироком, 07 вересня 2015 року, близько 14.00 години, в с. Скельки Василівського району Запорізької області, ОСОБА_8 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поблизу домоволодіння АДРЕСА_3 , безпричинно став висловлюватись нецензурною лайкою на адресу працівників міліції ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які перебуваючи у складі слідчо-оперативної групи та виконуючи службові обов`язки, виїхали за повідомленням ОСОБА_12 щодо вчинення відносно нього кримінального правопорушення.

На неодноразові, наполегливі зауваження працівників правоохоронних органів, ОСОБА_8 не реагував, відмовляючись виконувати їх законні вимоги. При цьому неодноразово хапав ОСОБА_10 за формений одяг, відірвавши погони з сорочки. Також неодноразово штовхав руками ОСОБА_10 в область грудної клітини.

Крім того, не виконавши законні вимоги працівників правоохоронних органів припинити свої протиправні дії, діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, штовхнув руками ОСОБА_10 в область грудної клітини, а також плечей, спричинивши останньому тілесне ушкодження у вигляді садни на правому плечі, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Крім цього, 07 вересня 2015 року, близько 14.00 години, в с. Скельки Василівського району Запорізької області, ОСОБА_7 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поблизу домоволодіння АДРЕСА_3 , безпричинно стала висловлюватись нецензурною лайкою на адресу працівників міліції ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які, перебуваючи у складі слідчо-оперативної групи та виконуючи службові обов`язки, виїхали за повідомленням ОСОБА_12 щодо вчинення відносно нього кримінального правопорушення.

На неодноразові, наполегливі зауваження працівників правоохоронних органів під час виконання ними службових обов`язків, не реагувала, відмовляючись виконувати їх законні вимоги, а також, не виконавши законної вимоги працівників правоохоронних органів припинити протиправні дії, діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, нанесла ОСОБА_11 удар ногою в область обличчя справа, спричинивши ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді садни на правій щоці та вушної області, які як кожне окремо, так і в сукупності відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_7 і ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікацію їх дій, вважає вирок Василівського районного суду Запорізької області від 26.11.2015 по цьому кримінальному провадженню незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених внаслідок м`якості.

Вказує, що відповідно до ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до жінок, що мають дітей віком до 14 років, проте суд, суд, у порушення зазначених вимог закону, призначив ОСОБА_7 , яка має неповнолітнього 13-річного сина, покарання у вигляді обмеження волі.

У зв`язку з викладеним, прокурор просить вирок Василівського районного суду Запорізької області від 26.11.2015 відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 345 КК України скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити: ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 345 КК України покарання у вигляді 2 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік; ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 345 КК України покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

В решті апелянт просить вказаний вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги, прокурора, який підтримує апеляційну скаргу прокурора, обвинувачених із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.

Як вбачається з доводів та вимог апеляційної скарги і встановлено під час апеляційного розгляду, зміст вироку в частині фактичних обставин подій, висновків суду першої інстанції про доведеність вини обвинувачених, а саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, не оскаржуються, у зв`язку з чим, зазначені обставини згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України в апеляційному порядку не переглядаються.

Виходячи з наведених обставин та визначеного в апеляційній скарзі, відповідно до її вимог, предмету оскарження, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового вироку з огляду на наступне.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до норм ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок, у тому числі, у разі необхідності застосування більш суворого покарання, тобто у разі невідповідності призначеного покарання вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, та неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання, а саме недотримання норм, передбачених ст. ст. 74-84 КК України.

Проте, вирок суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_7 покарання ,у виді обмеження волі, не можна визнати законним та обґрунтованим, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Так, суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання та зазначаючи у вироку, що вона має на утриманні малолітню дитину сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порушення вимог ч. 3 ст. 61 КК України, згідно з якою обмеження волі не може бути застосовано у тому числі до жінок, які мають дітей віком до 14 років, призначив їй покарання у виді обмеження волі.
За таких підстав колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та призначити їй покарання у виді позбавлення волі.

При призначенні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 строку покарання у виді позбавлення волі, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, який є злочином середньої тяжкості, обставини, що пом`якшують покарання, а саме, повне визнання вини та щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, а також дані про особу ОСОБА_7 : раніше не судима, має на утриманні малолітню дитину, та вважає за можливе призначити їй покарання у виді 1 року позбавлення волі, зі звільненням від його відбування з випробуванням строком на 1 рік, а ОСОБА_8 за місцем проживання характеризується позитивно, про що свідчить клопотання жителів с. Маячки Василівського району Запорізької області про непозбавлення його волі, в даний час працює автослюсарем, має на вихованні неповнолітню дитину, потерпілі не наполягали на суворому покаранні обвинувачених, тому колегія вважає за можливе призначити ОСОБА_8 покарання в виді 3 років позбавлення волі, але зі звільненням від його відбування з випробуванням строком 2 роки.

З урахуванням викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

ЗАСУДИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 26 листопада 2015 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в частині призначеного обвинуваченим покарання, скасувати.

Призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 345 КК України покарання у виді одного року позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням строком на один рік.

На підставі п. 2, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 76 КПК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

Призначити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 345 КК України покарання у виді трьох років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням строком два роки.

На підставі п. 2, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 76 КПК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення, проте він може бути оскаржений безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4