АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_8 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
захисника ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 , -

в с т а н о в и л а :

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2015 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 263 КК України та виправданий у зв`язку з недоведеністю винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Згідно з пред`явленим обвинуваченням ОСОБА_8 , маючи злочинний умисел, спрямований на незаконне поводження з бойовими припасами, у період часу приблизно з 22-00 год. 23 липня 2014 року по 07-30 год. 29 липня 2014 року зберігав без передбаченого законом дозволу за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_2 боєприпаси до нарізної вогнепальної зброї - 1152 патрона калібру 9х18 мм та 9х19 мм, які знаходилися у 38 паперових коробках.

29 липня 2014 року за місцем проживання ОСОБА_8 у квартирі АДРЕСА_2 працівниками міліції проведено обшук, під час якого виявлено та вилучено 1152 патрона калібру 9х18 мм та 9х19 мм, які ОСОБА_8 зберігав без передбаченого законом дозволу.

Відповідно до висновку експерта НДЕКЦ при ГУМВС України в м. Києві №578 від 29.07.2014 року 1152 предмети схожі на патрони, виявлені та вилучені 29.07.2014 року в ході обшуку приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , є боєприпасами до нарізної вогнепальної зброї, до стрільби придатні, виготовлені промисловим способом на Луганському патронному заводі м. Луганськ, Україна. З них: 352 предмети ззовні схожі на патрони із маркуванням «ЛПЗ 9х18», є пістолетними патронами зразка 1951 року калібром 9х18 мм до пістолету системи «Макаров», що споряджені оболонковими кулями із свинцевим осердям. Дані патрони можуть бути використані в пістолетах «ПМ, АПС, ФОРТ-12, Форт-17» та іншій зброї відповідного типу та калібру, до стрільби придатні; 800 предметів ззовні схожих на патрони із маркуванням «ЛПЗ 9х19», є пістолетними патронами калібром 9х19 мм, що споряджені оболонковими кулями із свинцевим осердям. Дані патрони можуть бути використані в пістолетах «GLOCK-17, GLOCK-19, Р-08» та іншій зброї відповідного типу та калібру, до стрільби придатні.
Органами досудового розслідування дії ОСОБА_8 були кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України, як зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Прокурор в кримінальному провадженні ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2015 року скасувати,ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та призначити покарання - 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком на 3 роки.

При цьому апелянт посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, а також на те, що судом не взято до уваги докази, які могли істотно вилинути на висновки суду.
Так, прокурор вказує, що суд не врахував показання свідка ОСОБА_12 , яка була присутньою при проведенні обшуку у ОСОБА_8 , і якій зі слів працівників міліції стало відомо, що ОСОБА_8 викинув з вікна патрони. У квартирі обвинуваченого було відчинено вікно та балкон. Обвинувачений підтвердив, що патрони належать йому, за що свідок розписалась у протоколі.
Суд, на думку апелянта, належним чином не оцінив показань обвинуваченого ОСОБА_8 про обставини, за яких ОСОБА_13 залишив йому на зберігання два пакети, та про обставини проведення у його квартирі обшуку, а також показання свідка ОСОБА_13 про обставини, за яких він залишив ОСОБА_8 на зберігання пакети.
При цьому апелянт звертає увагу на те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_13 знайомі з 2007 року, товаришують, ОСОБА_13 неодноразово залишав у квартирі ОСОБА_8 свої речі. Крім того, обвинувачений не заперечував того, що сам викинув з своєї квартири пакети, незважаючи на те, що міг добровільно видати їх працівникам правоохоронних органів. Такі показання ОСОБА_8 давав як на досудовому слідстві, так і в судовому засіданні, проте в подальшому змінив свою думку, але суд не звернув на це уваги.
Також прокурор вважає, що суд незаконно визнав неналежними та недопустимими доказами протокол обшуку від 29.07.2014 року та висновок експерта № 578 від 29.07.2014 року.
Так, обшук було проведено на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 08.07.2014 року за участю двох понятих, які своїми підписами у протоколі обшуку засвідчили проведення слідчої дії.
Обставини, викладені у протоколі обшуку від 29.07.2014 року, були підтверджені в судовому засіданні понятими ОСОБА_12 та ОСОБА_14 .
Суд, на думку апелянта, також незаконного визнав висновок експертизи № 578 від 29.07.2014 року неналежним і недопустимим доказом, оскільки предмети, схожі на боєприпаси, які були вилучені під час обшуку, вилучені законно та без істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.
Апелянт вважає, що невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження свідчить про відсутність оцінки доказів, зокрема, суд при прийнятті рішення не оцінив кожний доказ з точкизору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши докази, заслухавши виступи сторін у судових дебатах і останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляція до задоволення не підлягає, а вирок суду необхідно залишити без змін, виходячи з таких підстав.

Висновок суду про недоведеність винуватості ОСОБА_8 у пред`явленому йому обвинуваченні ґрунтується на оцінці перевірених в судовому засіданні доказів, які були надані стороною обвинувачення.
При цьому суд першої інстанції виходив з того, що показання обвинуваченого ОСОБА_8 про його непричетність до зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу не були спростовані дослідженими в судовому засіданні доказами.
Так, обвинувачений ОСОБА_8 , не заперечуючи того, що його знайомий ОСОБА_13 залишав у його квартирі на зберігання два пакети, стверджував про те, що він не знав про вміст цих пакетів.
Показання обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він не знав про речі, які були в пакетах, підтвердив в судових засіданнях суду першої та апеляційної інстанцій свідок ОСОБА_13 .
Зокрема, в судовому засіданні апеляційної інстанції свідок ОСОБА_13 пояснив, що він дійсно залишав у квартирі ОСОБА_8 два пакети, про вміст яких обвинувачений його не питав, а він не повідомляв ОСОБА_8 про те, що перебуває у пакетах. При цьому свідок ОСОБА_13 заперечував, що у пакетах були боєприпаси, а заявляв, що у пакетах було 300-400 штук світлошумових патронів.
Стороною обвинувачення ні в судовому засіданні суду першої інстанції, ні в судовому засіданні апеляційної інстанції, не було надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_8 знав про вміст пакетів, залишених у його квартирі на зберігання ОСОБА_13 , або доказів, які б спростували показання обвинуваченого про те, що він не знав про вміст пакетів.
Посилання апелянта на те, що про обізнаність обвинуваченого щодо вмісту пакетів, залишених йому на зберігання ОСОБА_13 , свідчить поведінка ОСОБА_8 під час проведення обшуку, а саме: працівникам міліції він повідомив про те, що пакети йому не належать, проте викинув їх у вікно, є, на думку колегії суддів, неспроможними.
По-перше, згідно з встановленими обставинами провадження, пакети дійсно не належали ОСОБА_8 , а були залишені йому на зберігання свідком ОСОБА_13 .
По-друге, згідно з показаннями обвинуваченого пакети з вікна були викинуті ним після того, як працівники міліції попросили відкрити двері квартири та повідомили про проведення обшуку. Причиною таких дій ОСОБА_8 вказав те, що протягом тривалого часу у нього були судові тяжби, погрози, переслідування з приводу заповіту його батька, тому він, подумавши, що ОСОБА_13 навмисно його «підставив», перебуваючи у збудженому стані, викинув пакети у вікно.
Такі показання обвинуваченого можуть свідчити лише про те, що в момент, коли ОСОБА_8 взнав про проведення обшуку у його квартирі, то він міг здогадатися, що в пакетах можуть бути речі, які відшукуються міліцією. Проте така здогадка про вміст пакетів чи, навіть, усвідомлення того, що в пакетах були якісь заборонені речі, не свідчать про те, що обвинувачений знав про вміст пакетів та наявність у обвинуваченого умислу на зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу. До того ж, слід врахувати, що з моменту такої здогадки чи усвідомлення до моменту проведення обшуку, перед яким обвинувачений позбавився пакетів, пройшов незначний проміжок часу, який обчислювався фактично хвилинами, тому, у даному випадку, не можна розцінювати дії обвинуваченого як такі, що направлені на зберігання бойових припасів.
Отже, суд першої інстанції правильно оцінив показання обвинуваченого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_13 про обставини, за яких ОСОБА_13 залишив у квартирі обвинуваченого на зберігання пакети, а також показання обвинуваченого ОСОБА_8 про те, яким чином він позбувся цих пакетів.

В апеляції прокурора звертається увага на те, що обвинувачений ОСОБА_8 та свідок ОСОБА_13 перебувають у дружніх стосунках, але суд не звернув на це уваги. Колегія суддів зауважує, що наявність між обвинуваченим та свідком дружніх стосунків сама по собі не може бути підставою для прийняття чи неприйняття до уваги показань цих осіб. Стороною обвинувачення не надано будь-яких даних, на підставі яких були б спростовані показання свідка ОСОБА_13 , тому посилання апелянта на те, що суд першої інстанції неправильно оцінив показання цього свідка, є безпідставним.
Щодо показаньсвідків ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , які були понятими при проведенні обшуку у квартирі ОСОБА_8 , то суд першої інстанції визнав їх недопустимими на підставі ст. 97 КПК України, зазначивши, що ці показання не були підтверджені іншими доказами.
Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції і вважає, що така оцінка стосується лише показань свідків про те, що зі слів працівників міліції їм стало відомо, що ОСОБА_8 викинув у вікно патрони.
Інші показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_14 про те, що вони побачили пакунки біля під`їзду будинку, були присутніми при тому, коли ці пакунки були розкриті, як проводився перерахунок патронів, а також як проводився обшук, власне, у квартирі ОСОБА_8 , не можна вважати показаннями з чужих слів, оскільки свідки були присутніми при проведенні зазначених дій.
Показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_14 про обставини та події, очевидцями яких вони були при проведенні обшуку у квартирі обвинуваченого, не заперечувались обвинуваченим ОСОБА_8 , який давав аналогічні показання про обставини проведення обшуку в його квартирі. Проте такі показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_14 ні самі по собі, ні в сукупності з іншими перевіреними судом доказами, не підтверджують наявність у обвинуваченого ОСОБА_8 умислу на зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
Також суд першої інстанції визнав недопустимим доказом протокол обшуку житла обвинуваченого від 29.07.2014 року з мотивів невідповідності цього документу вимогам ст. 104 КПК України, оскільки у ньому не зазначено, де саме та яким чином знайдені вилучені предмети, в якому стані вони перебували, їх ідентифікуючі ознаки, не зазначено про фіксування процесуальної дії під час проведення обшуку (а зі слів свідка ОСОБА_14 фіксування обшуку проводилось працівниками правоохоронних органів).
Крім того, відмова обвинуваченого ОСОБА_8 від підписання протоколу обшуку, в порушення вимог ч. 6 ст. 103 КПК України, не була засвідчена підписами понятих.
Висновок суду про недопустимість як доказу протоколу обшуку житла ОСОБА_8 від 29.07.2014 року ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону ст. 104 КПК України.
Колегія суддів зауважує, що протокол обшуку від 29.07.2014 року (т. 1, а.п. 38-41) як за своєю структурою, так і за змістом не відповідає вимогам ст. 104 КПК України.
Так, в описовій частині протоколу обшуку дійсно не вказано місце, де були виявлені пакети, не вказано місце, у якому проводився огляд пакетів, не вказано, чи упаковувались пакети після їх розкриття та огляду вмісту та не зазначено спосіб упаковки.
У заключній частині протоколу відсутні дані про вилучені речі та документи, спосіб їх ідентифікації.
Заперечуючи висновок суду про визнання недопустимим доказом протоколу обшуку житла від 29.07.2014 року, апелянт на навів доводів на спростування підстав, зазначених у вироку суду, а послався на інші підстави, а саме на те, що обшук було проведено на підставі ухвали слідчого судді, за участю двох понятих, які своїми підписами у протоколі обшуку засвідчили проведення слідчої дії та в судовому засіданні підтвердили обставини, викладені у протоколі обшуку.
Вказані в апеляції прокурора підстави не залишились поза увагою суду першої інстанції, оскільки з вироку суду убачається, що ці підстави були враховані судом першої інстанції, але протокол обшуку був визнаний недопустимим доказом з інших підстав.
Також прокурор не погоджується з висновком суду про недопустимість як доказу висновку експерта № 578 від 29.07.2014 року, оскільки направлені на експертизу речі були вилучені законно та без істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.
З вироку суду убачається, що висновок експерта № 578 від 29.07.2014 року суд визнав недопустимим доказом на підставі того, що для проведення експертизи були направлені предмети, які були вилучені під час проведення обшуку відповідно до протоколу, який визнаний судом недопустимим доказом.
Оскільки апелянт не навів доводів на спростування висновку суду про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону при складанні протоколу обшуку житла обвинуваченого від 29.07.2014 року, то його твердження про те, що вказані у протоколі речі були вилучені законно та без істотних порушень вимог кримінального процесуального закону є голослівним.
Виходячи з того, що при складанні протоколу обшуку житла обвинуваченого від 29.07.2014 року органами досудового слідства були порушені вимоги ст. 104 КПК України, зокрема, в заключній частині протоколу не були зазначені відомості про вилучені предмети та спосіб їх ідентифікації, то в суді неможливо було з`ясувати питання про те, які саме предмети були направлені для проведення судово-балістичної експертизи, за результатами якої дано висновок № 578 від 29.07.2014 року.
При цьому колегія суддів звертає увагу на показання свідка ОСОБА_13 про те, що у пакетах, які від залишив у квартирі ОСОБА_8 , були патрони, але це були не бойові припаси, а світлошумові патрони, які застосовуються під час реконструкції історичних подій. Також свідок називав іншу кількість патронів ніж та, яка фігурує в матеріалах провадження: свідок вказував на 300-400 штук, а згідно з обвинуваченням ОСОБА_8 зберігав 1152 патрони.
Показання свідка ОСОБА_13 про кількість та призначення (характеристику) патронів ніякими доказами у провадженні не спростовані, натомість в матеріалах провадження відсутні докази, які б підтверджували твердження сторони обвинувачення про те, що у пакетах перебували 1152 предмети, схожі на патрони.
За таких обставин висновок суду про недопустимість як доказу висновку судово-балістичної експертизи № 578 від 29.07.2014 року є обґрунтованим.
Голослівним, на думку колегії суддів, є твердження в апеляції прокурора про неналежну оцінку доказів судом першої інстанції, оскільки з вироку суду убачається, що суд дав оцінку як кожному доказу, зокрема, з точки зору належності та допустимості, так і сукупності доказів, наданих стороною обвинувачення, з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Отже, колегія суддів, вважаючи виправдувальний вирок суду щодо ОСОБА_8 законним і обґрунтованим, не вбачає підстав для скасування вироку, як про це прохав прокурор.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_8 , залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_7 - без задоволення.

Касаційна скарга на дану ухвалу суду може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

[1] Справа № 11-кп/796/2113/2015 Категорія КК: ч. 1 ст. 263
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_15

Доповідач ОСОБА_1