У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

31.10.2012 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів : Феєра І.С. (головуючий) ОСОБА_1, ОСОБА_2, з участю прокурора Цар І.І. та Зинича Я.М., розглянув у відкритому судовому засіданні провадження за апеляцією старшого прокурора відділу прокуратури області на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.10.2012 року.

Даною постановою відмовлено в задоволенні подання старшого дізнавача відділу Чопського прикордонного загону про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканцю Ужгородського району с. Холмок вул. Зелена, 2, одруженому, раніше не судимому, підозрюваному у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.332 КК України.

В ході досудового слідства було встановлено, що 01.06.2012 року під час прикордонно-представницької зустрічі між представниками Державної прикордонної служби України та Прикордонної поліції Словацької Республіки на територію України встановленим порядком було повернуто громадянина ОСОБА_4 Ісматуллах, який 08.05.2012 року був затриманий в складі групи трьох громадян ОСОБА_4 співробітниками Прикордонної поліції СР в районі 345-346 прикордонних знаків за незаконний, поза межами пункту пропуску, перетин державного кордону з України в Словацьку Республіку. 05.06.2012 року до органу дізнання Чопського прикордонного загону з оперативно-розшукового відділу загону надійшло письмове інформування щодо причетності до незаконного переправлення трьох громадян ОСОБА_4 через державний кордон України громадянина України ОСОБА_3. В рамках дізнання по справі було достовірно підтверджено факт участі в незаконному переправленні громадян ОСОБА_4 через державний кордон України, яке мало місце в ніч на 08.05.2012 року гр. України ОСОБА_3, на якого свідки по справі прямо показали як на особу, яка супроводжувала громадян ОСОБА_4 в якості провідника в прилеглій через державний кордон України місцевості.

Необхідність взяття під варту ОСОБА_3 обгрунтовується тим, що перебуваючи на волі може ухилитися від дізнання, слідства та суду, може вступити в контакт з іншими співучасниками злочину, що може негативно відбитися на ході розслідування справи, злочин є тяжким, а також з метою забезпечення виконання процесуальних рішень.

Постанова судді мотивована тим, що ОСОБА_3 має постійне місце проживання, є молодим за віком, має на утриманні малолітню дитину, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, у матеріалах подання відсутні достатні дані, які вказують на той факт, що інші менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання ним процесуальних обов»язків, його належну поведінку.

-2-

В апеляції прокурора порушується питання про скасування постанови судді та направлення провадження за поданням на новий розгляд у зв»язку з тим, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад 5 років, перебуваючи на волі може ухилитися від слідства й суду, або виконання процесуальних рішень, впливати на свідків, співучасників вчинення злочину, тим самим може перешкоджати встановленню істини у справі.

Заслухавши доповідь судді, промову прокурора, який апеляцію підтримав у повному обсязі та пояснив, що ОСОБА_3 обвинувачення не пред»явлено, пояснення ОСОБА_3 про безпідставність апеляції у зв»язку з чим просив залишити її без задоволення, а постанову судді без змін, перевіривши матеріали провадження за поданням та доводи сторін, колегія судді вважає, що апеляція не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 148, 150 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу враховується тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа, намагання ухилитися від слідства та суду або виконання процесуальних рішень та перешкоджати встановленню істини в справі або продовжувати злочинну діяльність, а також вік особи, стан здоровя, вид діяльності, місце проживання, сімейний і матеріальний стан та інші обставини , що її характеризують.

Відповідно до роз»яснень, що містяться в пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадії дізнання і досудового слідства» №4 від 25.04.2003 року із змінами внесеними Постановами Пленуму Верховного Суду України №10 від 11.06.2004 року та №15 від 24.10.2008 року взяття під варту є найбільш суворим заходом, у зв»язку з чим він обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст..149 КПК , можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов»язків, що випливають із ч.2 ст.148 КПК, і його належної поведінки.

Треба мати на увазі, що взяття під варту на стадіях дізнання і досудового слідства застосовується лише у випадках коли особа підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі(ч.1 ст.155 КПК, і коли є достатні дані підстави вважати, що ця особа може ухилитися від слідства й суду або виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини у справі чи продовжувати злочинну діяльність (ч.2 ст.148 КПК).

Рішенням Конституційного Суду України від 08.07.2003 року №14-рп/2003 тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а тільки враховується поряд з іншими обставинами, передбаченими ст.ст.148,150 КПК.

При відмові в обранні запобіжного заходу у вигляді взяття під варту щодо ОСОБА_3 судом враховано його вік, сімейний та матеріальний стан, наявність постійного місця проживання те, що він не судимий, критично оцінено доводи органу дізнання про намір ОСОБА_3 ухилятися від слідства та суду, перешкоджати встановленню істини по справі.

Окрім тяжкості злочину у якому підозрювався ОСОБА_3 будь-яких інших даних, які б свідчили про наявність передбачених ст. ст.148, 150, 155 КПК України підстав для застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді взяття під варту в поданні органу дізнання не наведено і в матеріалах кримінальної справи та провадження за апеляцією прокурора не має і такі дані прокурор під час розгляду справи апеляційним судом не навів.

-3-

Наведені в поданні доводи про те, що ОСОБА_3 знаходячись на волі може ухилитися від слідства та суду, перешкоджати встановленню істини у справі чи продовжити злочинну діяльність, здійснювати негативний вплив на свідків з метою зміни ними їх показань, щоб уникнути покарання є припущенням органу дізнання, які будь-якими фактичними даними не обґрунтовані.

З врахуванням даних про особу ОСОБА_3 - наявності у нього постійного місця проживання, відсутності попередніх судимостей, один лише характер діяння, у вчиненні якого він підозрювався не може вважатися достатньою підставою для взяття його під варту.

З матеріалів кримінальної справи та апеляційного провадження також вбачається, що 29.08.2012 року ОСОБА_3 затриманий в порядку ст. 106 КПК України як підозрюваний у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.332 КК України. За період з часу його затримання до часу розгляду апеляції обвинувачення йому предявлено не було. Вказане свідчить про те, що ОСОБА_3 у даній справі є тільки свідком.

Доводи наведені в апеляції не можуть бути підставою для визнання ухваленої постанови незаконної чи необґрунтованою.

Керуючись ст..ст. 365, 366 КПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

апеляцію старшого прокурора відділу прокуратури області залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.10.2012 року, якою відмовлено в обранні запобіжного заходу у вигляді взяття під варту щодо ОСОБА_3 - без змін.

Судді: