Апеляційний суд міста Києва
Справа № 11-кп/796/1455/2014 Головуючий в суді І-ої інстанції: ОСОБА_1
Категорія КК: ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
іменем України

24 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого, судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0007652 за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва ОСОБА_9 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 20.10. 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києві, громадянина України, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 29.03.2004 року вироком Солом`янського районного суду в м. Києва за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75,76 КК України, від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки; 07.07.2004 року вироком Оболонського районного суду в м. Києві за ч.2 ст.309 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі. Звільнений 06.06.2008 року з Ізяславської виправної колонії Херсонської області (№31) по відбуттю покарання; 13.03.2009 року вироком Шевченківського районного суду в м. Києва за ст. 15, ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений 28.06.2012 з Бучанської виправної колонії Київської області (№ 85) по відбуттю покарання; 30.05.2013 року вироком Святошинського районного суду в м. Києва за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі; 18.06.2013 року вироком Шевченківського районного судом в м. Києва за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ст.70 ч.4 КК України до 1 року 2 місяцям позбавлення волі; 07.02.2014 року вироком Шевченківського районного суду в м. Києва за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України до 1 року 4 місяця позбавлення волі. Звільнений 18.08.2014 з Березанської ВК Київської області (№95) по відбуттю покарання,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням з визначенням іспитового строку - 3 роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язано не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи чи навчання, періодично з`являтися на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції.

За цим вироком ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що 05 вересня 2014 року приблизно о 18 годині 20 хвилин, перебуваючи в приміщенні ТЦ «Ашан», за адресою: м. Київ, проспект Московський, 15-А, де у нього виник намір направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме упаковки катриджів «GilleteFusion», в якій знаходилось 8 картриджів, що належить ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет», після чого він таємно, шляхом вільного доступу, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, впевнившись в тому, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, взяв зі стелажу упаковку катриджів «GilleteFusion», вартістю 309 грн. 23 коп. (без ПДВ) та поклав до себе в пакет з вмонтованою фольгою, який знаходився в його сумці, що була упакована в пакет працівником ТЦ «Ашан» при вході в торгівельний зал.

Виконавши всі дії, які ОСОБА_8 вважав необхідними для викрадення чужого майна, останній вийшов за лінії кас магазину та направився до виходу з ТЦ «Ашан». Однак у цей момент до нього підійшли працівники міліції та запропонували пройти до службового приміщенні для перевірки речей, які знаходяться при ньому. Він усвідомив, що його противоправні дії були помічені працівниками міліції та у нього виник намір, направлений на відкрите заволодіння вказаною упаковкою катриджів «GilleteFusion».

Реалізуючи своє бажання вже відкрито викрасти чуже майно, ОСОБА_8 , намагаючись покинути місце вчинення кримінального правопорушення, вибіг з приміщення ТЦ «Ашан» на вулицю, проте, виконавши всі дії, які ОСОБА_8 вважав необхідними для відкритого викрадення чужого майна, свій намір до кінця не довів з причин, які не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками міліції на відстані приблизно 50 метрів від приміщення ТЦ «Ашан».

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор у кримінальному провадженні, в своїй апеляційній скарзі та доповненнях до неї, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_8 та кваліфікацію дій останнього, вказує на незаконність вироку у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме, ст.ст. 68, 75 КК України, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість відповідно до ст. 409 КПК України та просить вирок стосовно ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, за яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт вказує, що оскільки санкцією ч. 2 ст. 186 КК України найбільш суворим покаранням за видом і розміром є 6 років позбавлення волі, то покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України не може перевищувати 4 років позбавлення волі відповідно до ст. 68 КК України, що свідчить, про те, що судом при призначенні ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України у виді 5 років позбавлення волі не застосовано положення ст. 68 КК України.

Крім того, апелянт зазначає, що суд дійшов до помилкового висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, незаконно призначив йому невиправдано м`яке покарання у виді позбавлення волі та звільнив від його від відбування покарання з випробуванням, вважає, що суд не надав належної і достатньої оцінки обставинам справи, даним про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, тобто скоєння інкримінованого кримінального правопорушення повторно свідчить, що він на шлях виправлення не став та належних висновків не зробив, а також його спосіб життя.

Заслухавши доповідь головуючого судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадження, обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляції прокурора, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги у кримінальному провадженні і приходить до висновку про необхідність її часткового задоволення, з таких підстав.

Колегія суддів вважає, що висновки суду І-ї інстанції про доведеність винності ОСОБА_8 у пред`явлених звинуваченнях, за обставин викладених у вироку, обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені представленими в справі доказами в їх сукупності, що не оспорює прокурор.

Зазначенимдіям ОСОБА_8 суд давналежну оцінку і правильно кваліфікував їх за

ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України.

Суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, так як учасники судового засідання не оспорювали фактичні обставини справи та правильно розуміли зміст пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення.

Так винність засудженого у пред`явленому обвинуваченні була підтверджена його показами, які він неодноразово надавав, як в ході досудового так і судового слідства, а також матеріалами справи.

Перевіряючи доводи апеляції прокурора, який не оспорюючи фактичні обставини справи, вказує на незаконність вироку у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме, ст.ст. 68, 75 КК України, та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, колегія суддів з даними вимогами прокурора погоджується частково, та вважає, що дійсно суд першої інстанції не врахував вимоги ст. 68 КК України, а тому вирок в даній частині необхідно змінити.

Відносно вимог прокурора про скасування вироку в частині призначеного покарання та

постановлення нового вироку, яким просить призначити ОСОБА_8 реальну міру покарання, колегія суддів не погоджується, тому що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Крім того, відповідно до вимог ст.. 65 КК України та роз`яснень що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 10 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» - призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів, повинно відповідати принципам законності, обґрунтованості і гуманізму.

Як вбачається із вироку суду, ОСОБА_8 повністю визнав свою вину у скоєному, щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, засудив свої дії.

На даний час ОСОБА_8 одружився, його дружина вагітна та перебуває на обліку у жіночій консультації.

Призначаючи покарання суд першої інстанції врахував той факт, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий та визнав як обтяжуючу обставину рецидив злочину.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_8 , намагався викрасти майно на суму 309 грн. 23 коп., але не зміг довести злочин до кінця, з причин що не залежали від його волі, так як був затриманий співробітниками міліції.

Враховуючи все вищенаведене, позитивні характеристики, відношення обвинуваченого до скоєного, що на даний час він створив сім`ю та має вагітну дружину, суму заподіяної шкоди, колегія суддів вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, так як основна задача судочинства полягає саме у виправленні обвинуваченого та поверненні його до суспільного життя.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне, на підставі ст. 68 КК України, пом`якшити ОСОБА_8 призначене покарання до 4 років позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, застосувавши до нього вимоги ст. 76 КК України. В решті вирок залишити без змін.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги прокурора, в частині призначеного покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 376 КПК України, суд апеляційної інстанції

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_9 задовольнити частково.

Пом`якшити призначене ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком - 3 роки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи чи навчання, періодично з`являтися на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції.

В решті вирок Оболонського районного суду м. Києва від 20.10. 2014 року щодо ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України залишити без змін.

Судді

____________ ________________ _______________