АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
У Х В А Л А
Іменем України

22 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

переглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , який діє у захист прав та інтересів підозрюваного ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 12 листопада 2016 року,

за участю прокурора ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_6 ,

у с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 12 листопада 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0008085 від 10.06.2016 року,задоволено клопотання слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_9 , про застосуваннязапобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в місті Бердянськ Запорізької області, громадянина України, українця, з середньою освітою, фактично працюючого без укладення трудового договору в ПП «Маріо Сервіс», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; раніше судимого за ч. 3 ст. 185 КК України від 06.05.2008 року Бердянським МС Запорізької області до позбавлення волі на строк 3 роки з випробувальним терміном на 1 рік; за ч. 3 ст. 185 КК України 16.06.2010 року Бердянським МС Запорізької області до позбавлення волі на строк 3 роки з випробувальним терміном 3 роки; за ч. 2 ст. 185 КК України 20.05.2013 року Бердянським МС Запорізької області до покарання у виді арешту на 3 місяці, на підставі ст. 71 КК України частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Бердянського МС Запорізької області від 16.06.2010 року - остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці; за ч. 2 ст. 190 КК України від 18.11.2014 року Бердянським МС Запорізької області до штрафу, на підставі ст. 71 КК України частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Бердянського МС Запорізької області від 16.06.2010 року - остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки позбавлення волі з виплатою штрафу,

якому оголошена підозра у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України.

Застосовано щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до 9 січня 2017 року.

Одночасно підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 20 мінімальних заробітних плат, що складає 27560 (двадцять сім тисяч п`ятсот шістдесят)гривень у національній грошовій одиниці України.

У разі внесення застави покладено на підозрюваного ОСОБА_6 , наступні процесуальні обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до суду та слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_8 ;
- не відлучатись з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну місця проживання.

Термін дії покладених на ОСОБА_6 процесуальних обов`язків визначений слідчим суддею строком на два місяці з моменту внесення застави.

Згідно ухвали суду, слідчий суддя, врахувавши наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, а також врахувавши характеризуючі дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, та дійшов висновку про те, що докази та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому застосування більш м`яких запобіжних заходів може не забезпечити належної його процесуальної поведінки.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного вважає ухвалу суду незаконною, необґрунтованою, а висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, просить скасувати ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 12.11.2016 р. та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Мотивуючи свої доводи, викладені в апеляційній скарзі, захисник підозрюваного зазначає, що оскаржувана ухвала постановлена слідчим суддею без належного дослідження доказів та обставин кримінального провадження, з огляду на відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, не доведено а ні слідчим, а ні прокурором існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та обставин, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаним ризикам.

В судове засідання захисник підозрюваного не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, що дає апеляційному суду підстави розглядати справу у його відсутність, з чим погодився підозрюваний та проти чого не заперечував прокурор.

Заслухавши доповідь судді, думку підозрюваного, який підтримав апеляційну скаргу захисника та просив її задовольнити в повному обсязі, доводи прокурора, який вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу захисника такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні Дніпровського управління поліції ГУ Національної поліції в місті Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0008085 від 10.06.2016 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 09.06.2016 р. о 14 год. 42 хв. ОСОБА_6 тримаючи у руці жовтий пакет та перебуваючи в складському приміщенні магазину «Білла», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Ленінградська площа, 1, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення та скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, викрав мобільний телефон «Samsung Galaxy 361», срібного кольору, який належить ОСОБА_10 , після чого ОСОБА_6 , швидко вибіг з кімнати охорони, кинувши мобільний телефон «Samsung Galaxy361», срібного кольору в свій жовтий пакет та вибіг на вулицю, однак злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_6 був затриманий охоронцем ОСОБА_10 . Так, своїми умисними діями ОСОБА_6 намагався завдати майнової шкоди ОСОБА_10 на загальну суму 2899 грн. 90 коп.

20.09.2016 р. ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва було задоволено клопотання слідчого та було надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_6 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

12.11.2016 р. ОСОБА_6 був затриманий на підставі ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 20.09.2016 р., того ж дня останньому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, а саме в закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна(крадіжку), вчиненого повторно, виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але крадіжку не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

12.11.2016 р. слідчий Дніпровського управління поліції ГУ Національної поліції міста Києва ОСОБА_8 , за погодженням із прокурором Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_9 , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 , посилаючись на те, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, з урахуванням наявності ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості ОСОБА_6 переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про неможливість запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

12.11.2016 р. ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києвазадоволено клопотання слідчого та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 09.01.2017 відносно ОСОБА_6 , з визначенням застави в розмірі 20 мінімальних заробітних плат, що становить 27560 грн., з покладенням на ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, в разі внесення застави.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

З ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого підстави для обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись при розгляді клопотання. При цьому був допитаний підозрюваний ОСОБА_6 , вислухана думка прокурора та захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання обрання запобіжного заходу.

При судовому розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав застосування запобіжного заходу, передбачених статтею 177 КПК України.

Відповідно до ст. 178 КПК України, судом також враховано вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_6 , тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, в разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, характеризуючі дані про його особу, в їх сукупності, а саме вік та стан здоров`я підозрюваного, майновий стан, відсутність місця реєстрації в м. Києві, наявність у підозрюваного судимостей.

Перевіряючи доводи та обставини, на які посилається орган досудового розслідування у клопотанні, слідчим суддею з`ясовано, що наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України. Виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_11 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, слідчим зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, що їх підтверджують.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У даному кримінальному провадженні зв`язок ОСОБА_6 з вчиненим кримінальним правопорушенням підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами. Сукупність цих доказів дають підстави вважати, що причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України є обґрунтованою, що дає підстави для застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою здійснення подальшого розслідування.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_6 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Не заслуговують на увагу і посилання захисника підозрюваного про недоведеність ризиків, оскільки слідчий суддя, розглядаючи клопотання, всебічно з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування до підозрюваного такого заходу забезпечення кримінального провадження, як тримання під вартою, при цьому заслухав пояснення як сторони обвинувачення, так і сторони захисту, та навів в ухвалі мотиви необхідності задоволення клопотання слідчого.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії)). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови)).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, який раніше судимий, працює не офіційно, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з захисту прав людини слід звернути увагу на позицію Суду щодо повторного скоєння правопорушень: серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться (Clooth v. Belgium (Клоот проти Бельгії). Наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин (Selcuk v. Turkey (Сельчук проти Туреччини); Matznetter v. Austria (Мацнеттер проти Австрії).

Отже, враховуючи те, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних корисливих злочинів проти власності, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та продовжив антисоціальний спосіб життя, а тому, як вважає колегія суддів, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про суспільну небезпечність особи підозрюваного, а також те, що підозрюваний ОСОБА_6 матиме схильність до вчинення нових кримінальних правопорушень, у разі застосування до нього більш м`якого, окрім виняткового запобіжного заходу.

Як встановлено колегією суддів, під час розгляду клопотання слідчий суддя перевірив наявність достатніх підстав вважати, що ризики, на які вказує слідчий та прокурор, існують і підтверджуються матеріалами кримінального провадження, та встановив, що для запобігання вказаним ризикам, застосування щодо ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного буде недостатнім.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі сторони захисту доводи та підстави, в яких захисник підозрюваного просить скасувати ухвалу суду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

При цьому судом також враховано положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Ухвала слідчого судді відповідає вказаним вимогам.

Крім того, застосувавши до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд, врахувавши конкретні обставини кримінального правопорушення, на законних підставах визначив підозрюваному розмір застави в порядку та межах, передбачених ч. 3 ст. 183 КПК України, з покладенням на ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, в разі внесення застави.

Таким чином, слідчий суддя, при прийнятті рішення в кримінальному провадженні про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, перевірив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу, і зазначені обставини підтверджені достатніми даними, які досліджені та оцінені слідчим суддею в судовому засіданні.

При апеляційному розгляді істотних порушень вимог КПК України, які б могли стати беззаперечною підставою для скасування ухвали слідчого судді, не встановлено.

Місцевий суд обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст. 177, 178, 182, 183, 194 КПК України, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , даних про його особу, обрав запобіжний захід у вигляді тримання його під вартою з визначенням розміру застави, а тому підстав для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, а тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного без задоволення.

Керуючись ст. ст. 176-178, 182, 183, 193, 194, 309, 404, 405, 407 ч. 3 п. 1, 418 ч. 1, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 12 листопада 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0008085 від 10.06.2016 року,якою задоволено клопотання слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до 9 січня 2017 року, з одночасним визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді заставив розмірі 20 мінімальних заробітних плат, що складає 27560 (двадцять сім тисяч п`ятсот шістдесят) гривень у національній грошовій одиниці України,а також покладенням зазначених процесуальних обов`язків, залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє у захист прав та інтересів підозрюваного ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14 р я с у н