АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 210/1511/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/448/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 червня 2016 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 квітня 2016 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 грудня 2015 року за № 0003303, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженки м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянки України,

українки, з середньою освітою, незаміжня, на утриманні якої неповнолітні діти

не перебувають, не працює, раніше судима:

23.07.2015 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу

Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення

волі строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України, від відбування покарання

звільнена з випробуванням строком на 2 роки;

зареєстрована за адресою:

АДРЕСА_1 , проживає за адресою:

АДРЕСА_2 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7

обвинувачена ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції змінити та звільнити її від відбування покарання з випробуванням.

За обставин, встановлених судом першої інстанції в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України та детально викладених у вироку Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 квітня 2016 року, обвинувачена ОСОБА_6 03.12.2015 року близько 02 год. 00 хв. ночі, в кафе «Райдуга», розташованому по проспекту Металургів в Дзержинському районі м. Кривого Рогу, зустріла раніше незнайомих їй ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , разом з якими почала вживати спиртні напої.

Під час розмови ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запропонували ОСОБА_6 продовжити спілкування за місцем мешкання ОСОБА_8 , на що ОСОБА_6 погодилася, після чого разом вони направилися до місця мешкання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_3 .

В той же день, 03.12.2015 року, близько 05 год. 30 хв. ОСОБА_6 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , з метою таємного викрадення чужого майна та звернення його на свою користь, повторно, скориставшись тим, що ОСОБА_8 після вживання спиртних напоїв заснув, а ОСОБА_9 вийшов з кімнати, таємно викрала належне ОСОБА_8 майно, а саме: смартфон Samsung Galaxy j5 SM-J500H Black, вартість якого станом на 03.12.2015 року, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 265 від 19.02.2016 року, складає 4173 гривні 78 копійок. Одразу після чого ОСОБА_6 зникла з місця скоєння нею злочину, обернувши викрадене майно на свою користь та розпорядившись в подальшому ним на власний розсуд, у зв`язку з чим своїми діями завдала потерпілому ОСОБА_8 матеріальний збиток на суму 4173 гривні 78 копійок.

Вищезазначені дії обвинуваченої були кваліфіковані у межах досудового розслідування за ч. 2 ст. 185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно, з чим погодився суд першої інстанції в оскаржуваному вироку.

За вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винною у скоєнні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено їй покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного цим вироком, невідбутої частини покарання, призначеного вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 липня 2015 року, остаточно до відбування ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 2 місяці.

В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги обвинувачена ОСОБА_6 зазначає, що судом першої інстанції при призначенні їй покарання не було враховано такі пом`якшуючі обставини, як визнання вини і щире каяття, а також судом не приділено достатньої уваги тому, що потерпілий цивільний позов не заявляв і вона добровільно виявила бажання відшкодувати спричинену йому матеріальну шкоду.

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу учасниками судового провадження подані не були.

Під час апеляційного розгляду прокурор заперечував проти апеляційної скарги та просив залишити вирок суду першої інстанції без змін; обвинувачена підтримала апеляційну скаргу та наполягали на звільненні від відбування покарання з випробуванням.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, поясненняучасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, прослухавши технічний запис судового засідання в межах підготовки провадження до розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 було здійснено на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Згідно технічного запису судового засідання, журналу судового засідання та вироку суду, обвинувачена ОСОБА_6 при розгляді кримінального провадження повністю визнала себе винною у скоєному кримінальному правопорушенні та не оспорювала фактичні обставини провадження і кваліфікацію її дій.

На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувалися і стосовно яких, відповідно до вимог ч. 1 ст. 349 КПК України, докази не досліджувалися.

Між тим, на думку колегії суддів, доводи обвинуваченої щодо суворості призначеного покарання та можливості звільнення її від відбування покарання з випробуванням не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 65 КК України кримінальне покарання призначається у межах санкції статті (санкції частини статті) КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також відповідно до положень Загальної частини КК України. При цьому винній особі має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_6 суд першої інстанції в достатньому обсязі взяв до уваги обставини, що підлягають врахуванню відповідно до ч. 2 ст. 50, ст. 65 КК України, а саме те, що нею було вчинено кримінальне правопорушення, що згідно ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості; характеристику особи обвинуваченої, яка раніше судима та вчинила злочин до повного відбуття покарання за попереднім вироком, зокрема, в період звільнення від відбування покарання з випробуванням (т. 1 а.к.п. 30, 31-32, 40), за місцем проживання характеризується посередньо (т. 1 а.к.п. 33), на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (т. 1 а.к.п. 35, 37), незаміжня, на її утриманні особи не перебувають, не працює; обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття в скоєному; відсутність обставин, що обтяжують покарання, та призначив покарання на рівні нижчої межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням положень ч. 1 ст. 71 КК України, з відбуванням його у кримінально-виконавчій установі закритого типу.

Колегія суддів погоджується з тим, що це покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 , та з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для пом`якшення призначеного їй покарання та звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_6 цього висновку не спростовують, оскільки обставини, на які остання посилається, зокрема, щире каяття, визнання вини, у своїй сукупності були враховані судом першої інстанції під час призначення покарання.

Крім того, характеристика особи обвинуваченої, а саме, те, що вона раніше судима за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, скоїла злочин середньої тяжкості в період звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням, у зв`язку з чим остаточне покарання їй обрано із застосуванням положень ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, посередньо характеризується за місцем проживання, на думку колегії суддів, виключає можливість пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання та звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

За викладених обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_6 .

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду Дніпропетровської області,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 квітня 2016 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 грудня 2015 року за № 0003303, відносно ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення.

На судові рішення першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4