АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_5

адвоката ОСОБА_6

розглянувши апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13.05.2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А :
Вказаною ухвалою клопотання слідчого СУ ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_8 про арешт майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_7 , задоволено та накладено арешт на неї у вигляді заборони її відчуження та розпорядження.

Своє рішення суд мотивував тим, що дана квартира є речовим доказом по справі та з метою її збереження, за наявності ризиків щодо її можливого відчуження на неї слід накласти арешт.

На ухвалу Шевченківського районного суду м.Чернівці від 13.05.2016 року адвокатом ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, в якій він просить поновити йому строк апеляційного оскарження, а вказану ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно скасувати.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що в ухвалі слідчого судді не надано жодного обґрунтування того, що вказана квартира містить відомості, які можуть бути використані як докази чи містять будь-які сліди злочину. ОСОБА_7 при укладенні договору купівлі продажу квартири нічого не було відомо про шахрайські дії групи осіб, вона діяла у відповідності до вимог чинного законодавства. ОСОБА_7 не є підозрюваною чи обвинуваченою по даній справі, а квартира, на яку накладено арешт належить їй на праві приватної власності. Вважає, що в справі відсутня обґрунтована підозра щодо вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України. Крім того, вважає, що строки оскарження апелянтом пропущені з поважних причин.

Заслухавши суддю-доповідача, адвоката ОСОБА_6 , який підтримав подану ним апеляцію, прокурора, який заперечував проти поданої апеляції та просив ухвалу слідчого судді залишити без задоволення, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляція підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.7 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів копія ухвали негайно після її постановлення вручається слідчому, прокурору, а також присутнім під час оголошення ухвали фізичній або юридичній особі, щодо майна якої вирішувалося питання про арешт.

Кримінальна справа №11сс/794/97/16 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_9
Категорія: ст.190 ч.4 КК України Доповідач: ОСОБА_1
У разі відсутності таких осіб під час оголошення ухвали копія ухвали надсилається їм не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Згідно п.9 ч.1 ст.309 КПК України ухвала слідчого судді про арешт майна може бути оскаржена в апеляційному порядку під час досудового розслідування.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Як вбачається із матеріалів провадження, ОСОБА_7 про час і місце розгляду клопотання про арешт майна в суді не повідомлялася, в судовому засіданні при розгляді даного клопотання присутня не була, будь-яких відомостей в провадженні про надіслання і вручення їй копії ухвали слідчого судді не має. А тому, колегія суддів вважає, що строк оскарження пропущений апелянтом з поважних причин і його слід поновити.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Частина 3 ст.170 КПК України передбачає, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
У відповідності до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Дані вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею при прийняті рішення було враховано в повному об`ємі.

На думку колегії суддів, в матеріалах кримінального провадження наявна сукупність достатніх підстав та розумних підозр вважати, що квартира АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_7 , була предметом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Доводи апелянта про те, що в ухвалі слідчого судді не надано жодного обґрунтування того, що вказана квартира містить відомості, які можуть бути використані як докази чи містять будь-які сліди злочину, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вказана квартира була визнана речовим доказом на підставі того, що вона являється об`єктом кримінально-протиправних дій (предметом злочину) і повністю відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Безпідставними на думку колегії суддів, є й доводи апелянта про те, що ОСОБА_7 не є підозрюваною чи обвинуваченою по даній справі, оскільки в даному випадку ч.3 ст.170 КПК України не ставить таких вимог, а вказує на необхідність відповідності речового доказу критеріям ст.98 КПК України.

Такими, що не заслуговують на увагу, колегія суддів вважає й апеляційні доводи адвоката ОСОБА_6 про те, що ухвала слідчого судді про арешт майна суттєво перешкоджає ОСОБА_7 у здійсненні її конституційних прав як власника даної квартири, оскільки слідчий суддя вирішуючи питання про арешт майна, врахував вимоги ст.173 КПК України та застосовував найменш обтяжливий спосіб арешту майна, а саме: заборону на відчуження та розпорядження, залишивши за володільцем майна право користуватися ним.

Крім того, арешт вказаної квартири є тимчасовим заходом забезпечення у кримінальному провадженні, а тому власник майна, в подальшому, в передбачених КПК України випадках, має право звертатися із клопотанням про скасування даного арешту.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 170-175, 303, 309, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернівецької області, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 задовольнити частково.

Поновити пропущений строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13.05.2016 року.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13.05.2016 року, якою задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_8 про арешт майна залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3