АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/993/16 Справа № 208/8834/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
Головуючого: ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську матеріали кримінального провадження № 0002223 за апеляційною скаргою заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 березня 2016 року, ухвалений стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпродзержинська, громадянки України, не заміжньої, маючої на утриманні чотирьох малолітніх дітей, не працюючої, маючої загальну середню освіту, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої:

- 22.07.2015 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська за ч.1 ст.186 КК України, вид покарання штраф у розмірі 850 грн. (сплачено 350 грн.),

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 березня 2016 року ОСОБА_7 визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено їй покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки.

Згідно ст. 71 КК України до покарання, призначеного цим вироком приєднано частково невідбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22.07.2015 року і остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі строком на два роки зі штрафом у розмірі 500 грн.

Судом 1 інстанції ОСОБА_7 визнана винною у тому, що вона, будучи раніше судимою по ч. 1 ст. 186 КК України, судимість в установленому законом порядку не знята і не погашена, повторно 11.11.2015 року, о 22 годині 07 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння біля будинку № 37/16 по проспекту Комсомольському в м. Дніпродзержинську, підійшла до раніше незнайомого їй потерпілого ОСОБА_9 , котрий у зазначений час, використовуючи банкомат ПАТ КБ «ПриватБанк», що розташований у фасаді зазначеного будинку, здійснював транзакцію належних йому грошових коштів зі свого банківського карткового рахунку № НОМЕР_1 , та відкрив доступ до здійснення операцій щодо розпорядження грошовими коштами. Обвинувачена ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що ОСОБА_9 перебуває у стані алкогольного сп`яніння та не може належним чином чинити опір протиправним діям у його відношенні, реалізуючи свій раптово виниклий протиправний умисел, направлений на відкрите викрадення грошових коштів, що знаходяться на зазначеному вище банківського рахунку, схопила потерпілого двома руками за плечі та відштовхнула його від банкомату, від чого потерпілий ОСОБА_9 втратив рівновагу та впав на тротуар. Таким чином своїми протиправними діями ОСОБА_7 застосувала до потерпілого насильство, що не є небезпечним для життя та здоров`я та зняла з його карткового рахунку 1800 гривень, після чого з місця злочину зникла, розпорядившись грошима на власний розсуд.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, прокурором подана апеляційна скарга, в якій він просить вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити свій вирок, яким призначити покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ст.ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України остаточно призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки та штрафу у розмірі 500 грн., який виконувати самостійно.

В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування свої вимог посилається на те, що не заперечуючи доведеність вини обвинуваченої у скоєнні злочину, не оскаржуючи фактичних обставин злочину, місця, часу, способу його вчинення та інших обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України недоцільним, вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність на невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення. Вказує, що судом зроблених хибний висновок про наявність у ОСОБА_7 пом`якшуючих покарання обставин як визнання обвинуваченою своєї провини та щире каяття, сприяння у розкриттю злочину. Також, до пом`якшуючих обставин віднесено те, що обвинувачена має на утриманні 4-х малолітніх дітей, тоді як в мотивувальній частині посилається на повідомлення директора Кобиляцької спеціальної школи-інтернату Полтавської області, відповідно до якого ОСОБА_7 протягом навчання дітей не цікавилась їх навчанням, поведінкою, станом здоров`я, не відвідувала у вихідні та святкові дні, не надавала допомоги на їх утримання. Зазначає, що в порушення вимог ст. 374 КПК України, ст.ст. 66, 69 КК України судом належним чином не мотивовано у вироку підстави для призначення ОСОБА_7 покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією інкримінованої статті. Крім того, судом 1 інстанції фактично залишились не врахованими ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу засудженої, її пост кримінальну поведінку, а також не надано належної оцінки тим обставинам, що обвинувачена, будучи раніше судимою за злочин проти власності, покарання за який повністю не відбула, знову вчинила умисний злочин, поєднаний із застосуванням насильства, злочин вчинила у стані алкогольного сп`яніння, шкоду, завдану злочинними діями, не відшкодувала.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, просив вирок скасувати та постановити новий вирок, яким призначити обвинуваченій ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки, застосувати положення ст.71 КК України, призначивши покарання за сукупністю вироків та невідбуте покарання у вигляді штрафу за вироком Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 22.07.2015 року виконувати самостійно; думку обвинуваченої ОСОБА_7 , яка просила вирок залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження у сукупності з доводами апеляційної скарги, судова колегія вважає апеляцію такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про винність засудженої ОСОБА_7 в скоєнні вказаного злочину при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини справи та правильно кваліфікував її дії за ч.2 ст.186 КК України, що в апеляційній скарзі прокурора не оскаржується.

Порушень процесуального закону, що тягнуть скасування вироку, судом 1-ї інстанції допущено не було.

Що стосується міри покарання, то відповідно з вимогами ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначено покарання необхідне та достатнє для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

Відповідно до положень ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин.

Так, приймаючи рішення про призначення ОСОБА_7 покарання, суд врахував ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченої, яка хоча і раніше судима, але за місцем мешкання характеризується задовільно, щиро розкаялася, активно сприяла розкриттю злочину, має чотирьох неповнолітніх дітей, що відповідно до положень ст.66 КК України визнав обставинами, які пом`якшують покарання.

За таких обставин, на думку колегії суддів, суд при призначенні ОСОБА_7 покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у вигляді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті за цей злочин, вірно врахував наявність кількох наведених у вироку обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, належним чином умотивував прийняте рішення в частині призначення покарання, що буде достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею злочинів, буде в повній мірі відповідати вимогам ст.65 КК України та підстав для скасування судового рішення в цій частині не вбачається.

Разом з цим, враховуючи, що дане кримінальне правопорушення вчинено до повного відбування покарання за попереднім вироком Заводського районного суду від 22.07.2015 року, покарання обвинуваченій ОСОБА_7 слід призначити з застосуванням положень ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, але відповідно до ч.3 ст.72 КК України, основне покарання за попереднім вироком у вигляді штрафу слід виконувати самостійно.

Таким чином, колегія суддів визнала необхідним апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, вирок в частині призначення ОСОБА_7 покарання змінити та призначене відповідно до положень ч.1 ст.71, ч.3 ст.72 КК України за сукупністю вироків основне покарання за вироком Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22.07.2015 року у вигляді штрафу виконувати самостійно.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 408, 409 КПК України, судова колегія,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 березня 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного їй покарання, змінити.

Відповідно до ч.1 ст.71, ч.3 ст.72 КК України, призначене ОСОБА_7 за сукупністю вироків, основне покарання за вироком Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22.07.2015 року у вигляді штрафу, виконувати самостійно.

В іншій частині вирок першої інстанції залишити без змін.

На ухвалені рішення судів першої та апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою в той самий строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді: