П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2016 року м. Київ

Судова палата у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_6,
суддів: при секретарях: ОСОБА_17, ОСОБА_16, ОСОБА_15, ОСОБА_14, ОСОБА_13, ОСОБА_12, ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7,
за участю: прокурора Генеральної прокуратури України ОСОБА_18, засудженого ОСОБА_1 (у режимі відеоконференції), захисника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою засудженого ОСОБА_1 про перегляд ухвали колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2014 року щодо нього,

у с т а н о в и л а:

Вироком Апеляційного суду Черкаської області від 29 жовтня 2003 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, засуджено за вчинення злочинів, передбачених пунктами 1, 4, 6 частини другої статті 115, частиною четвертою статті 187, частиною другою статті 194, частиною першою статті 122, частиною другою статті 15 і частиною третьою статті 185, частиною третьою статті 185 Кримінального кодексу України (далі - КК) та на підставі статті 70 КК визначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Згідно з вироком ОСОБА_1 визнано винуватим і засуджено за вчинення злочинів за таких обставин.

ОСОБА_1 28 жовтня 2001 року з метою вчинення розбійного нападу, заздалегідь озброївшись ножем, зловживаючи довірою, шляхом обману, проник у квартиру потерпілих ОСОБА_3 та ОСОБА_4, де із застосуванням фізичного насильства, небезпечного для здоров'я та життя потерпілих, вчинив на них розбійний напад. У процесі нападу ножем і праскою завдав удари потерпілій ОСОБА_3 по голові, грудній клітці, шиї, чим заподіяв їй численні (всього 34) тілесні ушкодження, від яких остання померла на місці. Продовжуючи злочинні дії, ОСОБА_1 затягнув ОСОБА_4 у ванну кімнату, де, діючи з особливою жорстокістю, занурив її голову у воду і утримував, доки не настала її смерть. Після чого заволодів грошима і майном потерпілих на загальну суму 49 956 грн.

З метою знищення слідів злочинів ОСОБА_1 умисно підпалив цю квартиру, внаслідок чого вогнем було знищено і пошкоджено майно загиблих вартістю 16 394 грн.

6 листопада 2001 року ОСОБА_1 на ґрунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_5. умисно спричинив їй середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Крім того, ОСОБА_1 за попередньою змовою групою осіб 3 лютого 2001 року вчинив замах на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у приміщення, а 1 травня 2001 року - закінчений злочин, передбачений частиною третьою статті 185 КК, таємно викравши чуже майно загальною вартістю 1174 грн.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 6 квітня 2004 року вирок Апеляційного суду Черкаської області від 29 жовтня 2003 року залишено без зміни.

Засуджений ОСОБА_1 подав заяву до Апеляційного суду Черкаської області про перегляд зазначеного вироку за нововиявленими обставинами.

Розглянувши цю заяву, Апеляційний суд Черкаської області ухвалою від 7 серпня 2014 року відмовив у її задоволенні з тих підстав, що вона не містить даних про наявність нововиявленних обставин, які могли б вплинути на судове рішення, але не були відомі суду та особі, яка звертається із заявою.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2014 року вказану ухвалу апеляційного суду залишено без зміни.

Засуджений ОСОБА_1 подав заяву про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2014 року з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції частини другої статті 48, частини першої статті 49, частини першої статті 52 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень (тобто з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 445 КПК).

На обґрунтування своєї позиції засуджений ОСОБА_1 зазначає, що нормами кримінального процесуального закону встановлено право засудженого за особливо тяжкий злочин, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі понад десять років або довічне позбавлення волі, мати захисника на будь-якій стадії кримінального провадження, тобто, за доводами заяви, була обов'язковою участь захисника при розгляді його касаційної скарги на рішення апеляційного суду від 7 серпня 2014 року, яким відмовлено у задоволенні його заяви про перегляд вироку Апеляційного суду Черкаської області від 29 жовтня 2003 року за нововиявленими обставинами. Однак касаційний розгляд відбувся за відсутності захисника, чим порушено його право на захист. З огляду на це просить ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

На обґрунтування неоднаковості у правозастосуванні ОСОБА_1 послався на ухвали цього ж суду від 21 квітня та 13 травня 2015 року, в яких міститься висновок про обов'язковість участі захисника в суді касаційної інстанції при розгляді касаційної скарги засудженого за вчинення особливо тяжкого злочину, поданої на судове рішення, яким відмовлено у прийнятті до розгляду його клопотання про вирішення питань, які вирішуються судом під час виконання вироку.

29 лютого 2016 року ОСОБА_1 надіслав до Верховного Суду України доповнення до раніше поданої ним заяви, в якій він просить скасувати також і ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 7 серпня 2014 року, а справу направити до апеляційного суду для визначення підсудності.

Заявник стверджує, що при розгляді його заяви про перегляд вироку за нововиявленими обставинами апеляційним судом порушено вимоги кримінального процесуального закону, а саме: частини першої статті 33 КПК, відповідно до якої апеляційний суд не є судом першої інстанції, а тому його заяву мав розглянути суд першої інстанції за місцем скоєння злочину. Тобто ОСОБА_1 вважає, що оскаржуване ним судове рішення має бути переглянуте з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 445 КПК.

На підтвердження своєї позиції щодо неоднакового застосування касаційним судом однієї і тієї самої норми права, передбаченої частиною першою статті 33 КПК та частиною першою статті 463 КПК, засуджений долучив копію ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 лютого 2016 року, в якій міститься висновок, що апеляційний суд, який не є судом першої інстанції, не вправі розглядати заяву про перегляд вироку за нововиявленими обставинами.

Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України (далі - Суд) заслухала суддю-доповідача, доводи засудженого ОСОБА_1 та захисника ОСОБА_2, які просили задовольнити заяву, пояснення прокурора, який вважав заяву обґрунтованою, дослідила матеріали кримінальної справи і матеріали, додані до заяви, та дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Заява про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2014 року щодо ОСОБА_1 (оскаржуване рішення) допущена до провадження Суду з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 445 КПК.

Відповідно до зазначеної норми кримінального процесуального закону підставою для перегляду Судом судових рішень, що набрали законної сили, є неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.

Однак Суд хоча й погодився з тим, що на стадії відкриття провадження заява була визнана прийнятною, проте процесуально позбавлений можливості переглянути оскаржуване рішення касаційної інстанції із зазначеної підстави та дати свій висновок з питання, порушеного в заяві, з огляду не таке.

Законом України від 12 лютого 2015 року № 192-VІІІ «Про забезпечення права на справедливий суд» (далі - Закон № 192-VІІІ), який набрав чинності 28 березня 2015 року, частина перша статті 445 КПК була доповнена пунктом 2, згідно з яким підставою для перегляду судових рішень Судом є неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.

Суд вже неодноразово висловлював свою правову позицію щодо неможливості перегляду судових рішень, постановлених до 28 березня 2015 року з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої Кримінальним процесуальним кодексом України, тобто з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 445 КПК. (Рішення у справах № 5-205 кс 15 від 17.12.2015 р., 5-187 кс 15 від 17.12.2015 р., 5-112 кс 15 від 17.12.2015 р., 5-184 кс 15 від 17.12.2015 р., 5-125 кс 15 від 17.12.2015 р., 5-41 кс 15 від 10.12.2015 р., 5-55 кс 15 від 17.12.2015 р., 5-236 кс 15 від 17.12.2015 р., 5-126 кс 15 від 24.12.2015 р.)

Суд наголошує, що новий кримінальний процесуальний закон не має зворотної дії навіть у тих випадках, коли його правила є більш сприятливі для учасників кримінального провадження. Повернення процесу (процесуальних дій) неможливе. Це положення випливає з частини першої статті 5 КПК, відповідно до якої процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Отже, пункт 2 частини першої статті 445 КПК у редакції Закону № 192-VІІІ підлягає застосуванню з дати набрання цим Законом чинності. Тобто предметом перегляду Суду із зазначеної підстави можуть бути лише ухвали суду касаційної інстанції, постановлені 28 березня 2015 року і пізніше.

Суд зазначає, що на момент постановлення 11 грудня 2014 року оскаржуваної ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо ОСОБА_1 стаття 445 КПК не передбачала такої підстави для перегляду Судом судових рішень, що набрали законної сили, як неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.

Ураховуючи викладене, Суд не вбачає відмінностей цієї справи від зазначених вище справ, а відтак не знаходить підстав відступити від своєї правової позиції щодо неможливості перегляду судових рішень, постановлених до 28 березня 2015 року, з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 445 КПК.

За таких обставин Суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_1

Керуючись статтями 453, 454, 456, 458 КПК, Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

Відмовити у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_1

Постанова є остаточною і може бути оскаржена тільки з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 445 Кримінального процесуального кодексу України.

Головуючий ОСОБА_6

Судді:
ОСОБА_17 ОСОБА_12

ОСОБА_16 ОСОБА_11

ОСОБА_15 ОСОБА_10

ОСОБА_14 ОСОБА_9

ОСОБА_13