ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 12 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 22 лютого 2016 року,
в с т а н о в и в:

Указаним вироком місцевого суду, залишеним без змін ухвалою суду апеляційної інстанції, визнано винуватим та засуджено
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця с. Римарівка Гадяцького району Полтавської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, у тому числі,
-24 січня 2012 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, звільненого 03 квітня 2014 року умовно-достроково на строк 6 місяців 9 днів;
- 16 червня 2015 року за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією майна, належного йому на праві власності,
- за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки;
- за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років із конфіскацією майна, яке є його власністю.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років із конфіскацією майна, яке є його власністю.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 16 червня 2015 року, визначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 3 місяці з конфіскацією майна, яке є його власністю.
Згідно з ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного з а цим вироком, ОСОБА_4 частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Новосанжарського районного суду Полтавської області від 14 червня 2012 року у виді позбавлення волі на строк 3 місяці, і за сукупністю вироків визначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років і 6 місяців із конфіскацією майна, яке є його власністю.

Вирішено питання розподілу процесуальних витрат та про долю речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за те, що він 09 липня 2014 року близько 21:00 год. шляхом вільного доступу через відкриті двері проник до приміщення житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_2 та, застосувавши до ОСОБА_5 і ОСОБА_6 насильство, яке не є небезпечним для їх життя чи здоров`я, викрав належні потерпілим мобільний телефон «Motorola C 123» IMEI НОМЕР_1 вартістю 250 грн і гаманець із грошима в сумі 200 грн.

Окрім того, 21 серпня 2014 року близько 02:00 год. ОСОБА_4 шляхом вибиття віконного скла проник до приміщення житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_3 та з метою заволодіння чужим майном напав на ОСОБА_7 , застосував насильство, яке є небезпечним для її життя, заподіявши потерпілій легкі тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоров`я, та викрав належні їй гроші в сумі 2000 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 указує на незаконність оскаржуваних судових рішень і зазначає вимогу про їх скасування та призначення нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції. На обґрунтування своїх вимог посилається на порушення кримінального процесуального закону під час досудового розслідування та судового розгляду, у тому числі, його права на захист і на ознайомлення з матеріалами провадження. Також, надаючи власну оцінку доказам, наявним у матеріалах провадження, зазначає про їх суперечливість і недопустимість. Окрім того, засуджений вважає, що місцевим судом неправильно призначено покарання за сукупністю вироків. Стверджує про формальний розгляд провадження судом апеляційної інстанції. Також посилається на однобічність судового розгляду.

Перевіривши касаційну скаргу, долучені копії судових рішень, колегія суддів вважає, що немає підстав для відкриття провадження з мотивів, наведених у касаційній скарзі.

Твердження, наведені у касаційній скарзі щодо однобічності судового розгляду, відповідно до ст. 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Як убачається з копій судових рішень, місцевим судом при вирішенні питання про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК України, керуючись вимогами ст. 94 КПК України, дослідив обставини кримінального провадження докази, дав їм належну оцінку, виходячи із засад їх допустимості, достатності, достовірності та належності.

При цьому, твердження, наведені у касаційній скарзі про порушення вимог кримінального процесуального закону при проведенні досудового розслідування та судового розгляду цього кримінального провадження, у тому числі права на захист, суперечливість та недопустимість окремих доказів, наявних у матеріалах провадження, аналогічні тим, які висловлювались в суді апеляційної інстанції і були перевірені, а висновки суду про голослівність цих доводів сторони захисту належним чином обґрунтовані.
За результатами перевірки матеріалів провадження щодо ОСОБА_8 суд апеляційної інстанції дійшов висновку про законність на обґрунтованість вироку, постановленого з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.
У суду касаційної інстанції немає підстав не довіряти цим висновкам суду апеляційної інстанції, а переконливих мотивів на їх спростування касаційна скарга не містить.
Висновки суду апеляційної інстанції належним чином мотивовані, а ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Також, як убачається з копії вироку, суд першої інстанції дотримався вимог кримінального закону та правильно призначив ОСОБА_4 покарання за вчинені ним злочини, та визначив остаточне покарання за правилами статей 70, 71 КК України. З огляду на те, що ОСОБА_4 вчинив нові злочини у період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Новосанжарського районного суду Полтавської області від 14 червня 2012 року, суд правильно до покарання за цим вироком частково приєднав не відбуту засудженим частину покарання, а тому доводи касаційної скарги засудженого про неправильне призначення покарання за сукупністю вироків, є безпідставними.

З огляду на вищевикладене, з мотивів, наведених у касаційній скарзі, наданих копій судових рішень убачається, що підстави для її задоволення відсутні, а тому у відкритті провадження слід відмовити.

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 12 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 22 лютого 2016 року щодо нього.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3