Справа № 344/7540/16-к
Провадження № 1-кс/344/2738/16
У Х В А Л А
15 червня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

представника скаржника ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ТзОВ «Молочна компанія «Галичина» про зобов`язання органу досудового слідства внести відомості в ЄРДР, -

ВСТАНОВИВ:

в скарзі вказано, що 13/05/2016 р. скаржник подав заяву про вчинення злочину щодо нього ОСОБА_5 за обставин розірвання із ним трудових відносин та не повернення останнім транспортного засобу, яким він керував під час виконання трудових відносин. Скаржник вважає такі дії підлягають кримінально-правовій кваліфікації за ч. 1 ст. 191 КК України і просив Івано-Франківський ВП ГУНП в Івано-Франківській області внести відомості в ЄРДР. Оскільки орган досудового слідства не повідомив скаржника про внесення відомостей, тому скаржник просив суд зобов`язати керівника органу досудового слідства внести відомості за заявою скаржника в ЄРДР.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав скаргу із підстав, що в ній зазначені.

В судовому засіданні прокурор заперечив скаргу.

Судом встановлено наступні обставини.

13/05/2016 р. скаржник подав заяву про вчинення злочину щодо нього ОСОБА_5 за обставин розірвання із ним трудових відносин та не повернення останнім транспортного засобу, яким він керував під час виконання трудових відносин.

Відповідно до наказу від 08/09/2015 р. ОСОБА_5 звільнено за п.1 ст.36 КЗпП України.

Так, відповідно до ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені дії чи бездіяльність прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до п. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Відповідно до п. 2 ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Разом з цим в п. 1 ст. 223 КПК України вказано, що слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Отже кримінальне провадження здійснюється з метою розслідування повідомлення про фактичні обставини, які містять в собі ознаки діянь, що вказані в диспозиціях відповідний статей особливої частини КК України, та відповідальність за які встановлено кримінально-правовими санкціями.

Відповідно до ст. 3 КПК України державне обвинувачення - процесуальна діяльність прокурора, що полягає у доведенні перед судом обвинувачення з метою забезпечення кримінальної відповідальності особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Правове регулювання відносин із витребування речі із чужого незаконного володіння здійснено в ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до змісту заяви та скарги між скаржником та ОСОБА_5 припинено трудові відносини, в яких він здійснював управління спірним транспортним засобом, і який, на думку скаржника, підлягав поверненню із припиненням трудових відносин.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ст. 8 КПК України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Однак відповідно до п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява № 70767/01) від 6 вересня 2005 року право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява N 37437/97).

Відповідно до ст. 214 КПК України відомості про особу та попередню кваліфікацію її дій вносяться до ЄРДР слідчим або прокурором. Отже скаржнику не належить право на порушення кримінальної справи проти певної особи, в тому числі і внесення відомостей до ЄРДР щодо вчинення злочину певною особою за бажаною скаржником кримінально-правовою кваліфікацією.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93) право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. У випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута.

В свою чергу відповідно до п. 52 рішення від 26/07/2011 р. Європейського суду з прав людини в справі «Георгел и Георгета Стоіческу (Georgel and Georgeta Stoicescu) проти Румунії» (скарга № 9718/03) якщо не встановлено безпосереднього заподіяння тілесного ушкодження, то позитивне зобов`язання держави щодо «ефективності судової системи» не вимагає порушення кримінальної справи, достатнім є дисциплінарний, цивільний чи адміністративний спосіб правового захисту потерпілому (наприклад, постанова Великої Палати Європейського суду з прав людини в справі «Во проти Франції» (Vo v. France), скарга № 53924/00, § 90, ECHR 2004-VIII, і постанова Великої Палати в справі «Мастроматтео проти Італії" (Mastromatteo v. Italy), скарга № 37703/97, §§ 90 и 94-95, ECHR 2002-VIII).

В постанові Верховного Суду України від 23 червня 2015 року №802/3531/14-а вказано, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.78 у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з… питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Аналогічне положення вказано і в справі «Сокуренко і Стригун проти України» (Заява № 29458/04 та № 29465/04).

Тому слідчий суддя не наділений компетенцією щодо встановлення складу злочину в діях осіб, на яких вказує заявник, оскільки такі повноваження надаються суду, що розглядає кримінальне обвинувачення у встановленому законом порядку.

В даному судовому засіданні оцінюванню підлягає обґрунтованість заяви про вчинення злочину щодо зазначення в ній об`єктивних фактичних даних про злочин.

Так в заяві скаржника не зазначено на фактичні обставини, які б містили дані про вчинення злочину. В змісті заяви про вчинення злочину заявником описано обставини цивільно-правового спору щодо витребування майна у особи, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно).

Питання вирішення цивільно-правових спорів регулюється матеріальним та процесуальним цивільним законодавством.

Законом не гарантовано право на розслідування цивільно-правових спорів в спосіб і порядку щодо розслідування злочинів.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні скарги ТзОВ «Молочна компанія «Галичина» про зобов`язання керівника Івано-Франківського відділу поліції ГУ НП в Івано-Франківській області внести в ЄРДР відомості щодо ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 191 КК України, відмовити.

Відповідно до ст. 309 КПК України дана ухвала не може бути оскаржена.

Головуючий суддя ОСОБА_1