Справа № 639/5195/16-к
Провадження № 1-в/639/1706/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2016 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
засудженого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Харкові клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,-
ВСТАНОВИВ:
До Жовтневого районного суду м. Харкова з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, відповідно до вимог ст. 82 КК України звернувся засуджений ОСОБА_4 .
Мотивоване клопотання тим, що засуджений ОСОБА_4 став на шлях виправлення, що підтверджується наявністю одного заохочення, відсутністю стягнень, прийняттям активної участі засудженим в культурних заходах установи та отриманням технічної освіти за спеціальністю муляра.
У судовому засіданні ОСОБА_4 підтримав подане клопотання та просив його задовольнити.
Прокурор вирішення даного питання відніс на розсуд суду, проте зазначив, що через півтора роки засуджений ОСОБА_4 досягне пенсійного віку, внаслідок чого не зможе відбувати покарання у виді обмеження волі.
Вислухавши думку прокурора, пояснення засудженого, вивчивши матеріали судової справи та особової справи засудженого у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Згідно п. 1 ч. 4 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше третини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин.
Вимогами п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
Згідно положень п. 17 вказаної постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року, суду слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Суд зазначає, що сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
З наданих до суду матеріалів вбачається, що вироком Борівського районного суду Харківської області від 22.07.2014 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 13.11.2014 року зазначений вирок залишено без змін. Вирок набрав законної сили 13.11.2014 року.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 04.02.2016 року ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення з 11.04.2014 року по 13.11.2014 року за вироком Борівського районного суду Харківської області від 22.07.2014 року зараховано за правилами ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання.
Початок строку 11.04.2014 року, кінець строку 09.03.2019 року. На момент розгляду клопотання, тобто станом на 20.07.2016 року засуджений ОСОБА_4 відбув 2 роки 10 місяців 13 днів, лишилось 2 роки 7 місяців 17 днів.
Як вбачається з характеристики засудженого, ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 18.04.2014 року. За час тримання в Харківському СІЗО характеризувався посередньо, режим тримання не порушував, до праці не залучався, стягнень та заохочень не мав. З 04.12.2014 року відбуває покарання у Холодногірській ВК №18. За час відбування покарання характеризується посередньо. Дотримуються норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи. З метою стимулювання право слухняної поведінки за сумлінну поведінку та ставлення до праці був один раз заохочений адміністрацією установи. Стягнень не має. Працевлаштований на виробництві установи швець. До праці ставиться задовільно. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з адміністрацією установи, намагається виконувати передбачені законом вимоги. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримується у чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд, використовувати за призначенням. Виконує роботи із самообслуговування, має необхідний рівень необхідних навичок. Приймає участь у програмах диференційного впливу «Професія», «Духовне відродження», до реалізації яких ставиться задовільно. Вину у скоєнні злочину визнав повністю. Соціально-корисні зв`язки нестійкі.
Суд зазначає, що сам по собі факт сумлінного ставлення засудженого до праці та задовільного реагування на заходи виховного впливу, не може служити переконливою підставою для висновку про те, що засуджений виправився та не буде продовжувати вчиняти нові злочини. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.
Згідно ст.12 КК України злочин, за вчинення якого був засуджений ОСОБА_4 ч. 2 ст. 186 КК України, відносяться до тяжких умисних злочинів.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 КК України, обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої і другої групи.
Суд зазначає, що на момент розгляду клопотання ОСОБА_4 виповнилось повних 58 років, лишилося відбувати покарання 2 роки 7 місяців 17 днів, а враховуючи те, що через півтора роки засуджений досягне пенсійного віку, то покарання у виді обмеження волі відбувати не зможе.
Таким чином, суд враховує тяжкість та характер вчиненого ОСОБА_4 умисного злочину та форму вини, а саме: вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, наявність лише одного заохочення від 13.11.2015 року, відсутність стійких соціальних зв`язків, значний строк невідбутого покарання, відтак приходить до висновку, що засуджений не має усіх належних умов, передбачених ст.82 КК України, для заміни невідбутої частини покарання, а тому суд вважає дане клопотання передчасним та таким, що не підлягає задоволенню.
На підставі викладено, керуючись ст. 82 КК України, ст. 537, 539 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким - відмовити.
Згідно ч.6 ст.539 КПК України роз`яснити засудженому, що повторне звернення з приводу заміни невідбутої частини покарання більш м`яким може мати місце не раніше як через рік з дня винесення ухвали суду про відмову.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області протягом 7 (семи) днів з моменту її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова, а засудженим, який тримається під вартою з моменту вручення копії судового рішення.
Суддя ОСОБА_1