Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

суддівОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу засудженого на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 28 березня 2016 року в кримінальному провадженні № 0000895 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК,
у с т а н о в и в:
У касаційній скарзі, як убачається з її змісту, засуджений порушує питання про зміну вказаних судових рішень у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі засудженого через суворість. Просить пом`якшити захід примусу, застосувавши положення статей 69, 75 КК. Вважає, що судами не повною мірою враховано особу винного, залишено поза увагою пом`якшуючі покарання обставини (визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданих збитків, відсутність у потерпілого претензій до засудженго, наявність на утриманні малолітньої дитини, добровільне проходження військової служби в зоні проведення АТО). При цьому ОСОБА_4 заявив клопотання про поновлення строку на оскарження згаданих судових рішень у касаційному порядку.
Із матеріалів провадження за скаргою вбачається, що за вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2015 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки
Ухвалено стягнути з нього на користь держави 297,62 грн у рахунок відшкодування процесуальних витрат. Вирішено питання щодо речових доказів.
Ухвалою апеляційного суду від 28 березня 2016 року вирок місцевого суду залишено без змін.
Згідно з вироком суду ОСОБА_4 визнано винним у тому, що він 20 лютого 2015 року близько 08.20 год., перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , з корисливих мотивів, несподівано для потерпілої ОСОБА_5 приставив до її шиї ніж, який заздалегідь підготував для вчинення злочину, демонструючи таким чином погрозу застосувати насильство, небезпечне для життя і здоров`я, після чого відкрито заволодів майном жінки на суму 885,54 грн, чим завдав матеріальної шкоди на цю суму.
Частиною 1 ст. 117 КПК встановлено, що пропущений із поважних причин строк повинен має бути поновлено за клопотанням заінтересованої особи ухвалою суду.
Враховуючи те, що ОСОБА_4 засуджений до покарання у виді позбавлення волі і перебуває в місцях відбування покарання, а також те, що скаржникові доводиться надавати касаційному суду аргументи на свій захист без сторонньої допомоги, керуючись, у тому числі, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якими кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, колегія суддів вважає за можливе поновити засудженому вказаний строк.
Разом із тим, розглянувши доводи, наведені в касаційній скарзі, та перевіривши надані до скарги судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину, за який його засуджено, та кваліфікація діяння за ч. 1 ст. 187 КК у касаційній скарзі не оспорюються.
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
У цій справі, як видно із судового рішення, суд керувався саме вказаними нормами закону при постановленні вироку та призначенні ОСОБА_4 покарання.
Твердження про те, що місцевий суд при призначенні покарання не повною мірою врахував усі обставини, які суттєво пом`якшують покарання, є безпідставними.
Відповідно до ст. 65 КК міськрайонний суд, з висновками якого погодився й апеляційний суд, урахував обставини, що впливають на покарання, зокрема ступінь тяжкості вчиненого злочину, характер (зміст) протиправних дій, їх наслідки, особу винного (раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, за місцем проживання характеризується посередньо), а також обставини, щопом`якшують покарання (визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, добровільне відшкодуваня завданої шкоди, військова служба в зоні проведення АТО). Крім того, суд зважив на те, що ОСОБА_4 вчинив злочин через невеликий проміжок часу після реального відбуття покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком суду.
З урахуванням наведеного, а також обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання, аналізу особи ОСОБА_4 як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, встановлених судом конкретних обставин події суд правильно визначив ОСОБА_4 покарання у межах санкції кримінального закону, за який його засуджено, проте у розмірі, наближеному до мінімального.

З такими висновками суду погоджується й касаційний суд і вважає доводи скаржника про наявність достатніх підстав для застосування статей 69, 75 КК України неприйнятними, оскільки наведені у скарзі обставини були враховані при обранні виду та розміру покарання та порядку його відбувння, і з огляду на встановлені у справі факти їх не можна визнати достатніми підставами для призначення ОСОБА_4 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, та для звільнення винного від відбування покарання з випробуванням. Це рішення у вироку належним чином мотивовано і не сприймається як явно несправедлив унаслідок суворості за його розміром.
Сімейні обставини не дають підстав для пом`якшення засудженому покарання, оскільки не впливають на ступінь тяжкості вчиненого ним злочину.

Аналогічні за змістом доводи щодо пом`якшення призначеного покарання були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який, навівши мотиви спростування, визнав їх неспроможними. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
З огляду на викладене касаційна скарга засудженого не містить переконливих аргументів щодо необхідності перевірки матеріалів кримінального провадження, а зі змісту скарги та копій судових рішень убачається, що підстав для її задоволення немає. Отже, у відкритті касаційного провадження слід відмовити згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд
п о с т а н о в и в:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 28 березня 2015 року щодо ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3