Справа № 521/1058/16-к
Провадження по справі 1-кп/521/521/16
У Х В А Л А

м. Одеса 24 травня 2016 року
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинувачених - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

у підготовчому судовому засіданні за результатами проведення підготовки до судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у скоєнні злочинів, передбачених ст. ст. 191 ч. 4; 191 ч. 5; 209 ч. 2; 364-1 ч. 2; 366 ч. 1; 358 ч. 3 КК України, ОСОБА_7 у скоєнні злочинів, передбачених ст. ст. 27 ч. 5, 191 ч. 4; 27 ч. 5, 191 ч. 1; 209 ч. 2, 358 ч. 1 КК України,-

У С Т А Н О В И В :
У підготовчому судовому засіданні захисники і обвинувачені заявили про неможливість призначення кримінального провадження до судового розгляду з підстав невідповідності обвинувального акту вимогам КПК України, просили повернути обвинувальний акт прокурору.

Прокурор також вважав за неможливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду Малиновським районним судом м. Одеси, але з інших підстав - у зв`язку з порушенням правил підсудності. Інших підстав для повернення обвинувального акту він не вбачав, тобто вважав за можливе призначити обвинувальний акт до судового розгляду.

Заслухавши доводи сторін, вивчивши надані матеріали, судом встановлені наступні обставини.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 зверталась до апеляційного суду Одеської області з клопотанням про направлення даного кримінального провадження з Київського районного суду до Малиновського районного суду м. Одеси у зв`язку з порушенням принципу територіальної підсудності.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24 лютого 2016 року вказане клопотання захисника було задоволено, а обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 і ОСОБА_6 направлено для розгляду до Малиновського районного суду м. Одеси.

09 березня 2016 року представник потерпілого МП «Югтранс ЛТД» ТОВ ОСОБА_10 звернувся до апеляційного суду Одеської області з клопотанням про визначення підсудності по кримінальному провадженню. Однак, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17 березня 2016 року у його задоволенні було відмовлено, оскільки питання про визначення підсудності вже було вирішено колегією суддів.

Тобто, питання про підсудність кримінального провадження двічі було предметом розгляду апеляційного суду Одеської області, і його результатом стало направлення обвинувального акту до Малиновського районного суду м. Одеси.

Частиною 5 статті 34 КПК України визначено, що спори про підсудність між судами не допускаються.

Таким чином, клопотання прокурора про направлення обвинувального акту до апеляційного суду Одеської області для визначення підсудності не підлягає задоволенню.

Що стосується виконання стороною обвинувачення вимог законодавства до складення обвинувального акту, то суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , який надійшов на розгляд до суду, в частині формулювання обвинувачення не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Так, пред`явлене особі обвинувачення обов`язково повинно містити викладення місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і мотивів злочину. Ці вимоги кореспондують вимогам закону до повідомлення про підозру (п. 6 ч. 1 ст. 277 КПК України) та до вироку суду (п. 2 ч. 1 ст. 374 КПК України).

Однак, формулювання обвинувачення за ст. 209 ч. 2 КК України ОСОБА_6 (ар. 83-85) та ОСОБА_7 (ар. 146-148) викладено таким чином, що є занадто громіздким і незрозумілим. Обвинувачення щодо кожного складається з одного складнопідрядного речення, яке викладене на 3-х аркушах, і з якого неможливо встановити, які ж саме дії щодо легалізації одержаних злочинним шляхом доходів були вчинені кожним з обвинувачених.

Таким же чином слідчим сформульовано обвинувачення і за іншими епізодами злочинної діяльності (ар. 36-38, 39, 40-41, 44, 47-48, 51, 83-85; 87, 109-111, 114, 146-148).

Виходячи із загальних положень кримінального процесуального законодавства, обвинувачення повинно бути сформульовано таким чином, щоб не виникало сумнівів у його тлумаченні, та щоб воно було зрозумілим не тільки особі, що його складала, а і пересічній поміркованій особі.

Зазначені положення слідчим дотримані не були. При цьому слідчим не враховано, що потерпілим від злочину є юридична особа МП «Югтранс ЛТД» ТОВ з іноземним елементом (ар. 3). В разі необхідності перекладу обвинувального акту на іншу мову здійснити це буде неможливо у зв`язку з викладеними вище обставинами (особливостями викладення тексту слідчим).

Враховуючи специфічні риси та обсяги провадження, викладення обвинувачення зазначеним чином унеможливлює забезпечення права обвинувачених на захист в повному обсязі.

Ще одним недоліком обвинувального акту є те, що обвинувачення не містить обов`язкових елементів.

Так, законодавчо визначено (п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України), що обвинувачення має бути індивідуалізоване і містити передбачені законом відомості щодо конкретних злочинних діянь конкретної особи, в даному випадку обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Однак, формулюючи обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 191 КК України (ар.36-38), слідчий виклав кваліфікуючі ознаки злочину, перелік майна, щодо якого відбулося заволодіння, та зазначив, що заволодіння цим майном організував ОСОБА_11 . Однак, відсутнє викладення обставин, способу скоєння злочину і конкретних діянь, які здійснив обвинувачений.

Аналогічний недолік припущений слідчим при формулюванні обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 191 КК України (ар. 47-48), ч. 2 ст. 364-1 КК України (ар. 51), а також ОСОБА_7 за ст.ст. 27 ч. 5, 191 ч. 5 (ар. 109-111) та ст.ст. 27 ч. 5, 191 ч. 4 (ар. 114) взагалі не викладено, в чому ж саме проявилось пособництво, які конкретні дії скоїв саме обвинувачений ОСОБА_12 .

При викладенні фактичних обставин і формулюванні обвинувачення ОСОБА_6 за ст. 366 ч. 1 КК України не вказаний час скоєння цього злочину (ар. 39). Слідчий зробив застереження щодо неможливості встановити час скоєння злочину, але навіть не окреслив часові рамки вчинення обвинуваченим інкримінованих дій. Однак, час вчинення злочину є важливим елементом об`єктивної сторони складу злочину. Його встановлення може вплинути на правові наслідки для обвинуваченого, в тому числі такі, що передбачені ст. 49 КК України.

Суд є обмеженим рамками висунутого особі обвинувачення, за певних обставин може виходити за його межі лише в частині зміни правової кваліфікації злочину (ст. 337 КПК України), однак не в частині встановлення часу, способу та інших обставин скоєння злочину.

Таким чином, відсутність часу та способу скоєння злочину при формулюванні обвинувачення в обвинувальному акті є недоліком, який тягне за собою порушення права обвинувачених на захист, а також унеможливлює винесення будь-якого судового рішення за результатами розгляду справи. Такий недолік сторона обвинувачення повинна усунути після повернення судом обвинувального акту прокурору.

Недоліки висунутого особі обвинувачення неодноразово були предметом розгляду Європейського суду з прав людини, який наголошує на необхідності приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (пункт 34 Рішення у справі Абрамян проти Росії від 09.10.2008 року).

Суд вважає, що порушення кримінального процесуального закону, допущені стороною обвинувачення при складенні обвинувального акту, є істотними і такими, що тягнуть порушення права ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на захист від обвинувачення і на справедливий судовий розгляд. Зазначені недоліки перешкоджають суду всебічно, повно та об`єктивно розглянути кримінальне провадження та унеможливлюють постановлення законного, обґрунтованого і вмотивованого рішення за результатами розгляду.

Таким чином, встановлено, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, що є підставою для його повернення прокурору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
Відмовити у задоволенні клопотання прокурора про направлення обвинувального акту до апеляційного суду Одеської області для визначення підсудності.

Повернути обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у скоєнні злочинів, передбачених ст. ст. 191 ч. 4; 191 ч. 5; 209 ч. 2; 364-1 ч. 2; 366 ч. 1; 358 ч. 3 КК України, ОСОБА_7 у скоєнні злочинів, передбачених ст. ст. 27 ч. 5, 191 ч. 4; 27 ч. 5, 191 ч. 1; 209 ч. 2, 358 ч. 1 КК України, прокурору як такий, що не відповідає вимогам Кримінально-процесуального кодексу України.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом 7 днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Суддя ОСОБА_2
Суддя ОСОБА_3