Справа № 372/634/16-к
Провадження 1-кп-68/16
ухвала
Іменем України
22 березня 2016 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілої ОСОБА_4 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.156 КК України,

ВСТАНОВИВ:
03.03.2016 року до Обухівського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001493 від 11.12.2015 року, відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.156 КК України.

12.12.2015 року Обухівським районним судом Київської області ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 08.02.2016 року, надалі ухвалами Обухівського районного суду Київської області строк тримання під вартою йому було продовжено до 01 травня 2016 року.

Ухвалою судді від 03.03.2016 року призначене підготовче судове засідання по вищевказаному кримінальному провадженню відповідно до вимог ч. 1 ст. 314 КПК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду, оскільки обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України.

Представник потерпілої та законний представник потерпілої погодились із думкою прокурора.

Обвинувачений та його захисник заявили про порушення права на захист через незрозумілість обвинуваченому складеного на українській мові обвинувального акту, не володіння обвинуваченим українською мовою та нереагування на відповідні заяви обвинуваченого на стадії досудового розслідування.

Прокурор, представник потерпілої та законний представник потерпілої заперечили проти доводів захисту, посилаючись на те, що на стадії досудового розслідування клопотань про надання перекладача обвинувачений не заявляв.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт, долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, подані у судовому засіданні матеріали, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно п.п. 2,5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при складанні обвинувального акту не було дотримано зазначених вимог закону.

Так, обвинувальний акт не містить належним чином сформульованого обвинувачення, оскільки в обвинувальному акті при формулюванні обвинувачення не зазначено наслідки кримінального правопорушення, форма вини і мотиви кожного із інкримінованих правопорушень, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та права обвинуваченого на захист.

Згідно ст. 42 ч. 3 п. 18 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право користуватися рідною мовою, отримувати копії процесуальних документів рідною мовою або іншою мовою, якою він володіє, та в разі необхідності користуватися послугами перекладача за рахунок держави.

В підготовчому судовому засіданні захисником подано письмові докази (свідоцтво про народження, свідоцтво про укладення шлюбу, довідка освітнього закладу), з яких вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 народився в Республіці Бєларусь, його батько є осетином, його мати є білорускою, він навчався у школі на території Республіки Бєларусь. Також безпосередньо в судовому засіданні обвинувачений заявив про те, що він не володів і не володіє українською мовою, ніколи не навчався у навчальних закладах України, не вивчав українську мову, вільно володіє російською мовою, розуміє деякі слова на українській мові на побутовому рівні, однак не розмовляє на цій мові, не розуміє юридичну термінологію, тому йому незрозуміло зміст обвинувачення. Крім того, обвинувачений зазначив, що процесуальні документи у іншому кримінальному провадження, де він був засуджений вироком Деснянського районного суду м.Києва від 23.07.2012 року йому вручались на російській мові, а судовий розгляд проводився на цій же мові. Вказані обставини стороною обвинувачення не спростовані.

Більш того, всіма учасниками судового розгляду визнається те, що при ознайомленні із матеріалами кримінального провадження обвинувачений письмово зазначив у відповідній розписці, що слідчим та захисником йому надавалась допомога у перекладі матеріалів кримінального провадження із української мови на російську, у поданих суду розписках, копії протоколу допиту підозрюваного всі написи ОСОБА_7 виконані російською мовою, що вказує на достовірність доводів сторони захисту.

Копія паспорта обвинуваченого суду не подавалась.

За таких обставин, зазначення у обвинувальному акті відомостей про те, що обвинувачений є за національністю українцем та громадянином України, а посилання сторони обвинувачення на достатній рівень володіння обвинуваченим державною (українською) мовою на цій стадії процесу суд вважає недоведеним.

Не зважаючи на наявність відомостей про недостатність рівня володіння ОСОБА_7 державною мовою, щонайменше зі стадії ознайомлення із матеріалами кримінального провадження та пред`явлення обвинувачення, перекладача не було залучено до участі у справі, а обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні було складено на українській мові.

Таким чином, судом було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 не в достатній мірі володіє українською мовою, проте всупереч вимогам ст. 42 ч. 3 п. 18 КПК України він не отримав копії обвинувального акту рідною мовою, або іншою мовою, якою він володіє, що залишилось поза увагою процесуального керівника у даному кримінальному провадженні.

Згідно п.3 ч.4 ст.291 КПК України до обвинувального акта додається розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297 1 цього Кодексу).

За таких обставин, наявна у додатках до клопотання розписка ОСОБА_7 про вручення йому обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування на російській мові, при цьому сам бланк розписки складений українською мовою, за відсутності при врученні означених процесуальних документів його захисника (підпис захисника в цій розписці відсутній) є грубим порушенням його права на захист і обумовлює неможливість призначення даного обвинувального акту до судового розгляду.

При цьому, посилання сторони обвинувачення на те, що обвинувачений жодного разу не заявляв про необхідність забезпечення участі перекладача в ході досудового розслідування, не може прийматись судом до уваги з огляду на відсутність переконливих доказів, представлених прокурором на спростування позиції, наведеної з цього приводу стороною захисту.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що обвинувальний акт і реєстр до нього є таким, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки до нього не долучено розписки щодо отримання ОСОБА_7 обвинувального акту в перекладі на російську мову, якою він володіє, і проведення цієї слідчої дії за участі його захисника.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року проголошено право кожного на розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Зазначена норма імплементована у національне законодавство України й міститься у статті 21 КПК України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у постанові в справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 р., зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення.

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст. 6 Конвенції (див. рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Таким чином, для призначення справи до судового розгляду суд повинен пересвідчитись у доведенні до відома підозрюваного деталей вчинення інкримінованого злочину в передбаченій законом формі. Тільки у такому випадку будуть дотримані засади кримінального провадження, в тому числі й забезпечення права на захист, а судовий розгляд буде справедливим.

Зазначені вище встановлені в підготовчому судовому засіданні обставини вказують на наявність суттєвих порушень КПК України, які допущені прокурором на стадії направлення обвинувального акту до суду, що унеможливлює належне проведення судового розгляду.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про направлення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про необхідність повернення обвинувального акту прокурору для виконання вимог діючого кримінального процесуального законодавства.

Обраний під час досудового розслідування запобіжний захід вважається продовженим згідно ч.3 ст.315 КПК України за відсутністю відповідних клопотань сторін кримінального провадження станом на час винесення цього судового рішення.

Суд вважає, що запобіжний захід тримання під вартою - слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 291, 314, 315, 384 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001493 від 11.12.2015 року, відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.156 КК України повернути прокурору.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 залишити тримання під вартою в Київському слідчому ізоляторі до 01 травня 2016 року.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1