УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" вересня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,
за участю сторін:
особи, що подала скаргу ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
У судовому засіданні особа, що подала скаргу її підтримав, просив задовольнити зі вказаних в останній підстав.
Крім того, зауважив на тому, що ухвала слідчого судді від 11.02.2015 року у провадженні про скасування аналогічної постанови цього ж слідчого проігнорована цілком і повністю.
Прокурор у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні скарги в повному обсязі, оскільки викладені у ній відомості не ґрунтуються на положеннях КПК України, а процесуальні доводи особи, що подала скаргу зводяться до емоційної незгоди з прийнятим процесуальним рішенням та не містять жодного належного та допустимого доказу на своє підтвердження.
Щодо наявності у провадженні низки судових рішень, зокрема від 11.02.2015 року, про скування постанов про закриття цього провадження, то сторона обвинувачення не вважає за необхідне їх виконувати, оскільки за своїм внутрішнім переконання вважає вказаний в цих ухвалах комплекс слідчих дій проводити не доречно.
У судове засідання слідчий СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України у м. Києві ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомленим про розгляд скарги не з`явився, про поважні причини неявки, визначені ст. 138 КПК України, не повідомив, однак направив до суду закрите провадження, у зв`язку з чим, суд враховуючи положення ч. 3 ст. 306 КПК України, вважає за можливе провести її розгляд у його відсутність.
Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини" як джерела права.
За таких обставин, слідчий суддя вважає, що скаргу подано у відповідності до положень ст. 304 КПК України та на процесуальну дію/бездіяльність, що підлягає оскарженню на досудовому розслідуванні (ст. 303 КПК України).
Частиною 2 статті 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Згідно ст. ст. 2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.
Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.
Неупередженість означає пізнання органами, що ведуть процес, обставин кримінального провадження у точній відповідності з дійсністю, неупередженість їх у збиранні, перевірці та оцінці доказів, безсторонність щодо всіх учасників процесу та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, оскільки на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч. 1 ст. 94 КПК, та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
З положень ст. 83 КПК України слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Слідчий СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України у м. Києві ОСОБА_5 , як учасник процесу, у даному провадженні, будучи вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений КПК України, надав письмові заперечення до суду, в яких просив у задоволенні скарги відмовити.
В той же час, відповідно до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття,що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.
Відповідно до положень ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
У свою чергу, слідчий, під час досудового розслідування, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву. Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину, то він має звернути увагу на те, що б така постанова у обов`язковому порядку містила детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин, а у разі, якщо особі (особам) ставилося в вину декілька протиправних діянь, які підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, то чи містить вона висновки щодо відсутності вини особи (осіб) у вчиненні кожного з них.
Згідно ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Зокрема, практика ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі Олександр Ніконенко проти України, Мута проти України, Карабет та інші проти України).
Проте, обставини, викладені у заяві особи, що подала скаргу, не в повній мірі стали предметом контролю слідчого при проведенні досудового розслідування, оскільки постанова слідчого про закриття кримінального провадження вказаним нормам КПК України не відповідає, являється по суті не вмотивованою, оскільки її зміст не відповідає фактичним обставинам справи, зокрема, в ній не в повній мірі викладено суть заяви особи, яка звернулася з відповідною заявою та не надано обґрунтовані відповіді на поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.
Оскаржуване процесуальне рішення не містить належних відомостей аналізу підстав, з яких слідчих прийшов до висновку про їх необґрунтованість.
Ухвала слідчого судді від 11.02.2015 року, яка набрала статусу остаточної та є обов`язковою до виконання на всій території України, не виконана.

Зокрема після постановлення ухвали слідчим суддею від 11.02.2015 року про скасування постанови слідчого про закриття провадження, у зв`язку з тим, що необхідно витребувати, у тому числі, належним чином завіршені судові рішення судів господарської ланки, на які є посилання у постанові про закриття провів наступні дії виніс постанову про закриття від 30.05.2015 року.

Таким чином, слідство у провадженні та прокуратура умисно не виконали судове рішення у провадження, та підірвали віру заявника у справедливість слідства та нівелювали довіру до правоохоронних органів держави в цілому, що вказує на те, що розслідування у цій справі не є незалежним, безстороннім, оскільки компетентні органи не діять зі зразковою ретельністю та оперативністю, саме розслідування не є ретельним та реальним.

Слідчий суддя враховуючи те, що розслідування цієї справи триває з 2006 року вважає, що слідчий ОСОБА_5 та прокурор ОСОБА_4 взагалі не намагалися добросовісно з`ясувати, що трапилось, і поклалися на поспішні та необґрунтовані висновки про закриття кримінальної справи та використали такі висновки як підставу для своїх рішень, зокрема не вжили усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, тож такий недолік розслідування підриває авторитет правоохоронних орагнів держави в цілому, не забезпечує виконання положень ст. 2 КПК України.

Так, слідство обґрунтовує свою позицію наявністю у провадженні господарсько-правових відносин між суб`єктами господарювання, однак матеріали цього кримінального провадження не містять жодного рішення суддів господарської ланки, а саме: господарського суду м. Києва, Київського апеляційного господарського суду, Вищого господарського суду України, Верховного суду України з даного питання, які б були засвідчені належним чином, а саме судом, а не ТОВ „Багатогалузева фірма „Республіканське управління механізації шляхового будівництва, оскільки, як випливає з позиції ВССУ, зокрема висвітленої у справі № 5-4223ск15 від 05.08.2015 року, заявник, при посиланні на певні судові рішення, необхідністі врегулювання зв`язаних з ними питань, або їх перегляду, зобов`язаний долучити не просто копії таких судових рішень, а належним чином завірені копії, як це передбачено п. 13.7 Інструкції з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 17 грудня 2013 року № 173, а саме копія судового рішення повинна бути прошнурована, скріплена підписом судді, працівника апарату суду, засвідчена відбитком гербової печатки суду, із зазначенням кількості зшитих аркушів.

Крім того, дослідивши матеріали наявного кримінального провадження слідчим суддею встановлено, що на цей час слідчим не виконано у повному обсязі вказівки та доручення прокурорів у провадженні від 09.08.2007 року, 01.09.2007 року, 20.12.2007 року, 29.02.2008 року, 25.06.2013 року, 04.10.2013 року, 05.02.2014 року, зокрема відповідно до вказівки прокурора прокуратури Дніпровського району м. Києва ОСОБА_6 від 04.10.2013 року останнім було вказано слідству долучити до матеріалів провадження належним чином завірені копію матеріалів, що знаходяться у справі № 30/401/-44/317 Господарського суду м. Києва, однак дану вказівку прокурора, здійснену ще у 2013 році слідство не виконало та проігнорувало, що є прямим порушенням ч. 4 ст. 40 КПК України, тож є дивним та не зрозумілим факт того з яких підстав та, якими саме доказами і нормами керувався прокурор ОСОБА_4 , як посадова особа, яка саме і мала наглядати за дотриманням законності в державі України, перевіряючи законність закриття цього провадження слідчим, враховуючи не виконання у провадженні низки ухвал слідчих суддів та вищезазначених вказівок прокуратури сама ж її (законність) і паплюжить, адже фактично прокуратура сама дала ці вказівки і сам ж їх і проігнорувала.

Таким чином, органом досудового слідства здійснено посилання та аргументовано у своєму рішенні на докази, які у розумінні ст.ст. 85, 86 КПК України, не можуть бути оцінені, як належні та допустимі, на підтвердження обставин закриття провадження.

Тобто, з оскаржуваної постанови слідує, що вона не містить достатніх відомостей, які б свідчили про те, що вимоги КПК України було виконано належним чином та надано необхідну правову оцінку усім обставинам в сукупності, що свідчить про те, що встановлена, на даний час, органом досудового розслідування сукупність доказів, якою обґрунтовуються зроблені ним висновки, не може вважатися такою, що не залишає місце сумнівам, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа Коробов проти України № 39598/03 від 21.07.2011 року, (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України).

За таких обставин, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга підлягає задоволенню, а постанова слідчого скасуванню для відновлення досудового розслідування та його проведення у загальному порядку.

При цьому, слідчий суддя, виходячи з ч. 5 ст. 40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому у провадженні на здійснення конкретних слідчих дій, адже останній є самостійним у своїй процесуальній діяльність, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування, однак він не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 22 КПК України), однак слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що слідство зобов`язане провести у провадженні такий комплекс дій, який би не залишав місце сумнівам, а зроблені ним висновки випливали б зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, а не ґрунтувались на припущеннях.

Керуючись ст. ст. 1-3, 7-29, 84-86, 91-94, 110, 303-307, 309, 310, 369-372 КПК України слідчий суддя, -

у х в а л и в :
Скаргу - задовольнити.

Постанову слідчого Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_5 від 30.05.2015 року про закриття кримінального провадження унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.02.2013 року за № 0009344 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України скасувати та повернути матеріали даного кримінального провадження для продовження досудового розслідування у загальному порядку у відповідності до КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає та є обов`язковою до виконання на всій території України.
Повний текст ухвали оголосити 25.09.2015 року о 15 годині 25 хвилин в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, за адресою: м. Київ, вул.. І.Сергієнка, 3.

Слідчий суддя: ОСОБА_7