Ухвала
іменем україни

13 липня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянула кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001749, щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженки с. Володарське Донецької області,
яка мешкає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України,

за касаційною скаргою засудженої на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 21 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 11 березня 2016 року,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_5 , не погоджуючись із ухваленими щодо неї судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить їх скасувати, а кримінальне провадження - закрити. Свої вимоги засуджена мотивує тим, що в матеріалах провадження відсутні будь-які докази її винуватості, обвинувачення ґрунтується на припущеннях та недопустимих і суперечливих доказах.

Від прокурора, який брав участь у розгляді справи судами першої та апеляційної інстанцій, надійшли заперечення. в яких він просить касаційну скаргу засудженої ОСОБА_5 залишити без задоволення, а судові рішення без зміни.

Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 21 грудня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 11 березня 2016 року, ОСОБА_5 визнано винуватою за ч. 1 ст. 191 КК України та призначено їй за цим законом покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн, без позбавлення права обіймати певні посади.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватою та засуджено за
за вчинення кримінального правопорушення за таких обставин.
Так, ОСОБА_5 на підставі постанови від 6 травня 2014 року № 10 та додатку до неї № 107 окружної виборчої комісії з виборів Президента України територіального виборчого округу № 58 «Про утворення дільничних виборчих комісій на позачергових виборах Президента України 25 травня 2014 року» призначена членом дільничної виборчої комісії виборчої дільниці № 142404 вказаного територіального виборчого округу, у подальшому - секретарем цієї комісії.

11 червня 2014 року, у денний час, ОСОБА_5 , як секретар дільничної виборчої комісії, разом із членом цієї комісії ОСОБА_7 , згідно з видатковим касовим ордером від 11 червня 2014 року, отримала від бухгалтера окружної виборчої комісії з виборів Президента України територіального виборчого округу № 58 ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 8 000 грн та бланк платіжної відомості № 106 (ДВК 142404) за травень 2014 року із зазначенням суми грошей, які підлягали виплаті членам дільничної виборчої комісії під особистий підпис. Після цього грошові кошти та бланк платіжної відомості за взаємною згодою ОСОБА_5 та ОСОБА_7 залишились у ОСОБА_5 до видачі їх членам дільничної виборчої комісії.

Цього ж дня ОСОБА_5 , з метою привласнення частини чужих грошових коштів, що були їй ввірені, діючи умисно, з корисливих мотивів, виготовила іншу платіжну відомість з тими самими реквізитами,проте зазначила у графі 4 «сума» напроти прізвищ членів комісії інші суми, належні до виплати, а саме: ОСОБА_9 - замість 998,03 грн вказала суму 600 грн; ОСОБА_10 - замість 998,03 грн вказала суму 600 грн; ОСОБА_11 - замість 692,62 грн вказала суму 400 грн.

У цей же день, близько 18.00 год., у м. Маріуполі Донецької області ОСОБА_5 передала ОСОБА_7 виготовлену нею самостійно відомість та грошові кошти, сума яких відповідала сумі, зазначеній у підробленій нею відомості. Після цього ОСОБА_7 , згідно з отриманою від ОСОБА_5 відомості, видав ОСОБА_9 та ОСОБА_10 по 600 грн кожному замість 998,03 грн, а ОСОБА_11 400 грн замість 692,62 грн.

Тобто, такими своїми діями ОСОБА_5 привласнила частину ввірених їй чужих грошових коштів на загальну суму 1 088,68 грн, чим спричинила матеріальну шкоду ОСОБА_9 в сумі 398,03 грн, ОСОБА_10 - 398,03 грн та ОСОБА_11 - 292,62 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечив проти скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі на письмовому запереченні на неї, колегія суддів дійшла висновку, що вона підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Положенням ст. 374 КПК України передбачено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви не врахування окремих доказів.

Однак суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_5 і ухвалення вироку.

Так, обґрунтовуючи свої висновки про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй злочину, суд послався на показання потерпілих ОСОБА_11 ,, ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , дані, що містяться у видатковому касовому ордері, платіжній відомості, висновку експерта.

Однак зазначені докази суд лише перерахував, при цьому їх не проаналізував і не дав їм оцінки з точки зору їх допустимості, достатності, законності та належності, й не перевірив кожен із них на відповідність вимогам статей 85, 87 КПК України.

Не навів суд у своєму рішенні й доказів, наданих стороною обвинувачення, які поза розумним сумнівом підтверджують винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину, а з тих, які наведені, залишилось незрозумілим, що вони підтверджують чи спростовують.

Крім того, суд першої інстанції не дав належної оцінки тому факту, що сторона обвинувачення не обґрунтувала пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення висновком експерта щодо встановлення розміру матеріальних збитків, який, з огляду на положення ч. 2 ст. 242 КПК України, є обов`язковим в даному кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 не можна вважати законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому він підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Оскільки суд апеляційної інстанції при розгляді провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої не виправив порушень, допущених судом першої інстанції, підлягає скасуванню й ухвала суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону проаналізувати докази, надані сторонами, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх допустимість та достатність, перевірити інші доводи, викладені у касаційній скарзі засудженої ОСОБА_5 , та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженої задовольнити частково.
Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 21 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 11 березня 2016 року щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3