АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

суддів ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 29 березня 2016 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч . 1 ст. 115 КК України, та призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі,

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаним вироком суду ОСОБА_7 визнано винним в тому, що 09.12.2014 року приблизно о 23.30 годині, біля будинку № 4 по Русанівському бульвару в м. Києві, між ОСОБА_8 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, та раніше невідомими йому ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , які також перебували в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла бійка, яка була нетривалою та припинилася.

Після вказаної бійки, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 пішли за місцем проживання останнього - у квартиру АДРЕСА_2 , але одразу вирішили повернутися до місця події та завершити з`ясування відносин з ОСОБА_7 .

В підсобному приміщенні вказаної квартири ОСОБА_9 взяв сокиру, а ОСОБА_10 взяв металевий трубовидний з`єднувач, з метою можливого послідуючого застосування вказаних предметів в якості знаряддя заподіяння тілесних ушкоджень під час конфлікту з ОСОБА_8 , та повернулися надвір, де біля будинку АДРЕСА_3 помітили ОСОБА_7 .

Приблизно о 23.50 годині між ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , кожний з яких перебував у стані алкогольного сп`яніння, повторно розпочалася бійка, в ході якої ОСОБА_7 помітив у ОСОБА_9 сокиру та відібрав її. Побачивши це, ОСОБА_10 втік з місця, де відбувалася бійка.

В цей момент у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді настання смерті останнього, на ґрунті неприязних відносин, керуючись мотивом злості, ОСОБА_7 за допомогою сокири, яку утримував в правій руці за дерев`яне топорище, заподіяв лезом сокири ОСОБА_9 ряд ударів в область голови та лівої руки, якою останній захищав голову, виконавши таким чином всі дії, які він вважав необхідними для настання смерті ОСОБА_9 , тобто для доведення злочину до кінця, після чого зник з місця скоєння злочину, викинувши сокиру неподалік місця події.

Однак смерть ОСОБА_9 не настала, оскільки його в тяжкому стані з місця події було доставлено до Київської міської лікарні швидкої медичної допомоги, що в м. Києві по вул. Братиславській, 3, де своєчасного надано медичну допомогу, а тому вчинений ОСОБА_11 злочин з причин, що не залежали від його волі, не було закінчено.

При поступленні до стаціонару 10.12.2014 року у ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мали місце такі тілесні ушкодження: відкрита проникаюча черепно-мозкова травма у вигляді забою-розчавлення головного мозку з формуванням вогнищ в лівій скронево-тім`яній області з просякненням тканини згортками крові, вдавленого перелому лобної та скронево-тім`яної області зліва з діастазом країв до 3-4 мм, наявністю детриту, рубленої рани лобної та лобно-скронево-тім`яної ділянки зліва, проникаючої до кістки та мозкової речовини; відкритий перелом медіального блоку проксимального епіметафізу лівої плечової кістки зі зміщенням уламків (рана у нижній третині лівого плеча); - 3 рублені рани в ділянці лівого плечового суглобу, верхньої третини лівого передпліччя.

Обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 29 березня 2016 року відносно нього, а кримінальне провадження закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях кримінального правопорушення.

Обвинувачений вказує, що суд першої інстанції не дав належної оцінки тим обставинам, що на нього було вчинено розбійний напад ОСОБА_9 і ОСОБА_10 з метою вимагання повернення мобільного телефону, який начебто належав їхньому товаришу, під час якого нападники повалили його на землю та побили ногами. Потім ОСОБА_9 і ОСОБА_10 повернулися до нього з сокирою та металевою трубою та вчинили озброєний груповий напад на нього. Він намагався утекти, однак вони догнали його та ОСОБА_9 накинувся на нього із сокирою, намагаючись нанести тілесні ушкодження. Він блокував удар, перехопив у ОСОБА_9 сокиру. В цей час ОСОБА_10 ударив його ззаду по голові металевою трубою. Перебуваючи у стані шоку, він почав махати сокирою, відбиваючись від нападників та влучив при цьому у ОСОБА_9 . Лише після цього ОСОБА_10 почав тікати, а він кинув сокиру та у стані шоку пішов з місця події.

Вважає, що він діяв в межах необхідної оборони для захисту від нападу озброєної групи осіб, що виключає кримінальну відповідальність.

Захисник також подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 29 березня 2016 року відносно ОСОБА_7 скасувати, а ОСОБА_7 визнати невинуватим у пред`явленому йому за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України обвинуваченні, а кримінальне провадження відносно останнього закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу зазначеного кримінального правопорушення.

На підтвердження своїх вимог захисник вказує на те, що висновки суду про винуватість ОСОБА_7 , викладені у вироку, жодним чином не узгоджуються з дослідженими в судовому засіданні доказами, і зокрема показаннями свідка ОСОБА_12 , яка вказували на те, що обвинувачений ОСОБА_7 діяв лише в межах самооборони, оскільки сокиру він відібрав у ОСОБА_9 в той момент, коли ОСОБА_9 і ОСОБА_10 вчинили на нього збройний напад. При цьому ОСОБА_9 намагався нанести ОСОБА_7 удар сокирою по голові, а коли ОСОБА_7 вдалось вихопити сокиру з руки ОСОБА_9 , останній продовжував намагатись нанести йому удари руками. Лише після цього ОСОБА_7 наніс кілька ударів сокирою ОСОБА_9 , при цьому перший удар ОСОБА_7 наніс, коли ОСОБА_9 знаходився в положенні стоячи. З показань свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 також випливає, що ОСОБА_9 замахувався на ОСОБА_7 , а згідно з висновком експерта № 3413 від 11.12.2014 року у ОСОБА_7 виявлено численні тілесні ушкодження в різних частинах тіла. Висновки суду про перебування ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння, а також про володіння бойовими мистецтвами, які давали йому можливість захиститись від нападу без застосування сокири, є безпідставними та не ґрунтуються на доказах.

Вважає, що ОСОБА_7 діяв в межах необхідної оборони для захисту від нападу озброєної групи осіб, шляхом заподіяння одному з них шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного припинення посягання.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників апеляційного розгляду, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, обговоривши і перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.
Розглядаючи справу відносно ОСОБА_7 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Постановляючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_7 , суд першої інстанції обґрунтував його доказами, які були досліджені в ході судового розгляду та відповідають вимогам належності та допустимості.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення ґрунтуються на:

показаннях потерпілого ОСОБА_9 , який підтвердив фактичні обставини, визнані судом першої інстанції доведеними, та зазначив, що між ним та ОСОБА_10 з однієї сторони, та ОСОБА_7 з іншої сторони дійсно виникла бійка через відмову ОСОБА_7 повернути мобільний телефон, який той із застосуванням насильства забрав у наглядно знайомого ОСОБА_15 . Після бійки, він дійсно пішов додому та взяв сокиру, щоб примусити ОСОБА_7 повернути телефон. Вийшовши на вулицю та відшукавши ОСОБА_7 він вимагав від ОСОБА_7 повернення телефону, тримаючи сокиру у руці. Під час розмови ОСОБА_7 схопив його за шию, а ОСОБА_10 в цей час ударив ОСОБА_7 кулаком в область голови. Під час цих подій він впав на землю та випустив з рук сокиру. В цей час ОСОБА_7 наніс йому три удари, від яких він втратив свідомість. Отямившись у лікарні, узнав, що у нього рублені рани голови та лівої руки, після чого зрозумів, що ОСОБА_7 бив його сокирою;

показаннях обвинуваченого ОСОБА_7 в тій частині, що у якій він визнав встановлені судом обставини бійки між ним, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 та факт нанесення ОСОБА_9 ударів сокирою;

показаннях свідка ОСОБА_12 , яка в судовому засіданні підтвердила факт побиття ОСОБА_7 наглядно знайомого на ім`я ОСОБА_16 , та подальше з`ясування стосунків між ОСОБА_9 і ОСОБА_10 з однієї сторони та ОСОБА_7 з іншої сторони з приводу повернення телефону, яке переросло у взаємну бійку. В подальшому ОСОБА_9 і ОСОБА_10 кудись пішли, а коли повернулись, то ОСОБА_9 тримав у руці сокиру, а ОСОБА_10 металеву трубу. ОСОБА_9 спробував нанести ОСОБА_7 удар сокирою, однак той перехопив сокиру та сам завдав ОСОБА_9 декілька ударів сокирою в область голови;

показаннях свідка ОСОБА_14 , який в судовому засіданні розповів, що був очевидцем виникнення конфлікту між ОСОБА_9 і ОСОБА_10 з однієї сторони та ОСОБА_7 з іншої сторони з приводу відібрання останнім телефону у незнайомого йому чоловіка. Він пішов додому та участі у цьому конфлікті не брав. В подальшому від ОСОБА_10 йому стало відомо, що ОСОБА_9 побито, а коли вийшов на вулицю, то побачив, що ОСОБА_9 лежить на землі у крові;

показаннях свідків ОСОБА_17 та Регец- ОСОБА_18 , які підтвердили факт бійки, однак нічого не змогли повідомити щодо її конкретних обставин;

протоколі огляду місця події від 10.12.2014 року, в ході якого неподалік третього під`їзду будинку АДРЕСА_3 виявлено пляму бурого кольору та металеву трубу довжиною 10 см, а між будинками АДРЕСА_4 виявлено сокиру;

виписці з карти виїзду швидкої медичної допомоги № 8-А від 10.12.2014 року, згідно з якою ОСОБА_9 був доставлений до лікарні з відкритою черепно-мозковою травмою, рубленою раною голови та рубленою раною лівого передпліччя;

висновку експерта №955/Е від 10.07.2013 року, згідно з яким ОСОБА_9 було спричинено відкриту проникаючу черепно-мозкову травму у вигляді забою-розчавлення головного мозку з формуванням вогнищ в лівій скронево-тім`яній області з просякненням тканини згортками крові, вдавленого перелому лобної та скронево-тім`яної області зліва з діастазом країв до 3-4 мм, наявністю детриту, рубленої рани лобної та лобно-скронево-тім`яної ділянки зліва, проникаючої до кістки та мозкової речовини; відкритий перелом медіального блоку проксимального епіметафізу лівої плечової кістки зі зміщенням уламків (рана у нижній третині лівого плеча); 3 рублені рани в ділянці лівого плечового суглобу, верхньої третини лівого передпліччя.

При цьому суд першої інстанції дав оцінку всім дослідженим доказам, зазначив, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші. Будь-яких суперечностей у вироку суду колегія суддів не вбачає.
З урахуванням властивостей знаряддя, використаного ОСОБА_7 для спричинення тілесних ушкоджень, кількості та сили ударів, їх спрямованості у життєво-важливі орган, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність у ОСОБА_7 умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_9 та правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України як закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивство).
Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що смерть ОСОБА_9 не настала з причин, що не залежали від волі ОСОБА_7 , оскільки йому вчасно було надано медичну допомогу.
При цьому характер дій обвинуваченого, який завдав сильних ударів рублячою частиною сокири в область голови потерпілого, тяжкість спричинених травм, зокрема, рубленої рани лобної та лобно-скронево-тім`яної ділянки, проникаючої до кістки та мозкової речовини, а також сама поведінка обвинуваченого, який припинив свої дії лише тоді, коли ОСОБА_9 втратив свідомість, свідчить про те, що ОСОБА_7 діяв з прямим умислом на вбивство потерпілого та його дії були безпосередньо спрямовані на досягнення такого злочинного результату.
Доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень ОСОБА_9 у стані необхідної оборони є неспроможними, оскільки в судовому засіданні суду першої інстанції сам обвинувачений показав, що після того як він перехопив сокиру у ОСОБА_9 , останній перестав загрожувати його життю та здоров`ю (том 1 аркуш 114, дата: 06.04.2015, час: 13.15.50).
Крім того, як вбачається з показань обвинуваченого ОСОБА_7 (том 1 аркуші 113-114, дата: 16.04.2015, час: 13.09.20) та свідка ОСОБА_12 (том 1 аркуш 204, дата: 01.07.2015, час: 10.35.33), після того, як сокира опинилась в руках у ОСОБА_7 , ОСОБА_10 втік з місця події.
Отже, на думку колегії суддів, незалежно від того, чи мали ОСОБА_9 і ОСОБА_10 намір застосовувати у бійці з ОСОБА_7 сокиру і металевий трубовидний з`єднувач, після того як ОСОБА_7 перехопив у ОСОБА_9 сокиру, а ОСОБА_19 втік з місця події та перестав створювати для обвинуваченого загрозу, суспільно небезпечне посягання на ОСОБА_7 було припинене та у нього не було підстав для здійснення захисту шляхом нанесення ОСОБА_9 множинних ударів сокирою в область голови.
При цьому колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що ОСОБА_11 завдавав ударів сокирою ОСОБА_9 навіть після того, як потерпілий упав на землю.
Також колегія суддів звертає увагу на те, що під час бійки із ОСОБА_9 і ОСОБА_10 . ОСОБА_7 було завдано легких тілесних ушкоджень у вигляді садна у потиличній ділянці голови, садна у лобній ділянці голови, садна на кінчику носа та синця у правій підлопатковій області, які не становили небезпеки для його життя та здоров`я.
Таким чином, твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_7 завдав ОСОБА_9 множинних ударів сокирою у стані необхідної оборони не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 у стані сильного душевного хвилювання спростовується висновком судово-психіатричного експерта № 6 від 06.01.2015 року, згідно з яким ОСОБА_7 у період правопорушення, в якому він підозрюється, не перебував у стані фізіологічного афекту або у іншому стані, який суттєво вплинув би на його свідомість та діяльність.
Висновки суду про перебування ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння, а також про володіння бойовими мистецтвами, ґрунтуються на показаннях, які ОСОБА_7 давав в судовому засіданні (том 1 аркуші 100, 106, 107, 113), а тому доводи апеляційної скарги захисника щодо необґрунтованості таких висновків є безпідставними.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для скасування чи зміни вироку відсутні.
Керуючись ст.ст.404, 405 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 29 березня 2016 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала Апеляційного суду міста Києва може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3