Справа №487/4015/15-к 06.04.2016
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2016 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретарів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000549, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.02.2015 року, за апеляційною скаргою прокурора Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 січня 2015 року.

Обвинувачений:

- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Мурманська, Росія, громадянин України що проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_8

обвинувачений: ОСОБА_7

захисник: ОСОБА_9 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги прокурора.

Просить вирок суду в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України скасувати, з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі.

Апеляційних скарг від інших учасників процесу не надходило.

_________________________________________________________________

Провадження 11-кп/784/267/16 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_10

Категорія: ст. 185 ч.2 КК України Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням відповідно до п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України обов`язків не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти вказану інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції

Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи прокурора.

Вказує, що суд першої інстанції безпідставно звільнив ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням. Зазначене рішення належним чином не вмотивував.

Твердить, що висновки суду про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання не відповідають сукупності фактичних даних про особу обвинуваченого, обставинам та тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, належить до злочинів середньої тяжкості. Наголошує, що обвинувачений має не зняті та непогашені судимості, а також те, що потерпілими у кримінальному провадженні є особи похилого віку, відшкодування завданих збитків відбувалось не добровільно.

Вважає, що ОСОБА_7 активно не сприяв розкриттю злочину.

Вказує, що звільнення обвинуваченого від відбування покарання не сприятиме його виправленню і не буде запобігати вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Крім того, стверджує, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини щодо особи обвинуваченого.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

01 лютого 2015 року приблизно о 15 годині ОСОБА_7 знаходячись у кардіологічному відділенні шпиталю інвалідів війни по АДРЕСА_2 , зайшов до палати № 5 та скориставшись відсутністю уваги з боку сторонніх осіб та потерпілих, підійшовши до приліжкових тумбочок таємно викрав наступне майно: мобільний телефон «Самсунг», чорного кольору, вартістю 200 грн., що належить потерпілій ОСОБА_11 ; мобільний телефон «Нокіа», сірого кольору, вартістю 400 грн., що належить потерпілій ОСОБА_12 ; мобільний телефон «Самсунг», чорного кольору, вартістю 200 грн., що належить потерпілому ОСОБА_13 . Всього на загальну суму 800 грн.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини .

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 і його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та вважали вирок законним і обґрунтованим, а призначене обвинуваченому покарання справедливим, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та всебічно перевіреними в судовому засіданні доказами, що отримали відповідну оцінку у вироку та апелянтом не оспорюється.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено судом першої інстанції з дотриманням вимог ст.ст. 65 - 66 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, що відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, даних про особу винного, який раніше судимий, за місцем проживання характеризується незадовільно, а також пом`якшуючі покарання обставин сприяння розкриттю злочину, щире каяття, відшкодування потерпілим збитків.

Врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців, що не є максимальним розміром, передбаченим санкцією ч.2 ст. 185 КК України.

Як вбачається з дискреційних повноважень суду (судовий розсуд), які визнані Європейським судом з прав людини (зокрема у справі «Довженко проти України») суду надані державою повноваження обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові відносно-визначені санкції (якими встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань); принципи права; уповноважуючи норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК),при визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування більш м`якого покарання, тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23 грудня 2005 року активним сприянням розкриттю злочину слід вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи.

Як вбачається з технічного носія інформації, в судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 під час досудового слідства надавав слідчому допомогу щодо з`ясування конкретних обставин справи (а.п. 58).

Крім того, обвинувачений в судовому засіданні першої інстанції щиро розкаявся, правильно оцінив свою неправомірну поведінку, висловив жаль з приводу вчиненого та зазначив, що бажає вибачитись перед потерпілими та за необхідності надати їм будь яку допомогу.

Також, як вбачається з матеріалів справи обвинувачений добровільно відшкодував потерпілим ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 завдані збитки, останні до нього претензій не мають ( а.п. 39-40, 44, 61).

Як видно з розписки потерпілого ОСОБА_14 , яка міститься в матеріалах справи, останній отримав свій телефон від захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , що вказує на добровільність відшкодованої обвинуваченим шкоди.

Окрім того, як свідчать матеріали провадження потерпілі не наполягали на призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання пов`язанного з позбавленням волі (а. п. 39-40).

Так, за наявності пом`якшуючих обставин покарання, з урахуванням обставин справи та особи обвинуваченого, суд першої інстанції належно визнав, що виправлення ОСОБА_7 може бути досягнуто в умовах звільнення його від відбування покарання з випробуванням, відповідно до положень ст. 75 КК України та відповідно до п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України поклав на нього ряд обов`язків на період іспитового строку, що є видом контролю за його поведінкою протягом одного року.

З огляду на наведене, доводи прокурора відносно того, що суд першої інстанції не вмотивував рішення щодо звільнення обвинуваченого від покарання з випробуванням є не обґрунтованими та спростовуються змістом самого вироку, в якому суд належним чином мотивує прийняте рішення.

Твердження апелянта про наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 не знятих та непогашених судимостей не є слушним, оскільки зазначене не впливає на прийняття судом рішення про звільнення особи від покарання з випробуванням.

Посилання прокурора на вчинення обвинуваченим злочину щодо осіб похилого віку як на обтяжуючу покарання обставину, не підтверджується матеріалами провадження.

Так, в обвинувальному акті зазначено, що обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_7 , передбачені ст. 67 КК України відсутні.

Окрім того, як вбачається з показань обвинуваченого наданих в суді першої інстанції, під час скоєння крадіжки йому не було відомо, кому саме належать телефони.

Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_7 не був обізнаний про вік потерпілих.

З огляду на наведене, суд обґрунтовано не визнав вчинення обвинуваченим злочину щодо осіб похилого віку обтяжуючою покарання обставиною.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що покарання, призначене судом першої інстанції за оскаржуваним вироком, є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів. Тому відсутні підстави для скасування даного вироку та задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 січня 2016 р. відносно ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: