Категорія:ч.1 ст.125 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 квітня 2016 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 лютого 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Камянка-Бузька Львівської області, мешканець АДРЕСА_1 , непрацюючий, пенсіонер, з вищою освітою, одружений, українець, громадянин України, раніше не судимий,
засуджений за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Розглядаючи справу в апеляційному порядку, Апеляційний суд Волинської області,
В С Т А Н О В И В:
Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що 29.11.2015 року близько 17 год., в дворі будинку АДРЕСА_2 умисно, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, наніс потерпілій ОСОБА_9 один удар кулаком правої руки в ділянку лівого ока, заподіявши легке тілесне ушкодження.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, а кримінальне провадження закрити. Посилається на те, що у вироку в суті обвинувачення суд фактично зазначив обставини вказані в обвинувальному акті, не зазначив на грунті чого між ним та потерпілою виникли неприязні відносини та мету нанесення тілесних ушкоджень.

Зазначає, що причиною конфлікту стало те, що водій автомобіля, в якому перебувала потерпіла, порушив Правила дорожнього руху, оскільки рухався по газону і на зауваження не реагував. Вважає, що перебував в стані сильного душевного хвилювання і особу, яка сиділа в автомобілі, вдарив тому, оскільки вважав, що це був водій.

Потерпіла ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_10 дали неправдиві показання, які суперечать фактичним обставинам, викладеним в обвинувальному акті.

Обвинувачений також вказує на те, що суду слід було з підготовчого судового засідання повернути обвинувальний акт прокурору, оскільки він складений з порушенням вимог ч.2 п.5 ст.291 КПК України, а викладені в ньому обставини кримінального правопорушення суперечать зібраним досудовим слідством доказам.

Він шкодує, що вдарив жінку, але не міг контролювати своїх дій, оскільки це була реакція на незаконне пошкодження та знищення зелених насаджень, та була реальна загроза життю у зв`язку з можливим наїздом на нього автомобіля, в якому перебувала потерпіла.

Крім того, суд безпідставно не взяв до уваги обставини, що пом`якшують покарання, його щире каяття та активне сприяння органу досудового розслідування в розслідуванні кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідача, який виклав суть оскаржуваного вироку та доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали, прокурора, який апеляційну скаргу заперечив, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Висновок суду про вчинення ОСОБА_7 злочину, при вказаних у вироку обставинах, ґрунтується на перевірених і досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав відповідну юридичну оцінку.

Винуватість ОСОБА_7 підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_9 , яка показала, що 29.11.2015 року, коли автомобілем по газону виїжджали із двору, до них підійшло троє осіб та перегородили дорогу. Серед цих осіб був ОСОБА_7 і вдарив рукою по капоту і дзеркалу автомобіля. Коли автомобіль проїхав кілька метрів і зупинився, щоб надати дорогу іншому автомобілю, то до автомобіля підбіг ОСОБА_7 і вдарив її по обличчю. В цей час вона знаходилась в автомобілі на місці пасажира.

Про те, що ОСОБА_7 у вказаному у вироку місці і часі та при обставинах, вказаних потерпілою, наніс останній умисно удар підтвердив свідок ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_11 показала, що коли автомобіль, в якому була потерпіла, зупинився, то до нього побіг ОСОБА_7 і там відбувся конфлікт між ним та водієм автомобіля.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №1400 від 30.11.2015 року потерпілій ОСОБА_9 було заподіяно тілесне ушкодження у вигляді синця навколо лівого ока, яке за ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень (а.к.п.37).

При проведенні слідчого експерименту 29.11.2015 року потерпіла ОСОБА_9 детально розповіла і показала на місці при яких обставинах і як саме ОСОБА_7 заподіяв їй тілесні ушкодження (а.к.п.33-36).

Сам обвинувачений ОСОБА_7 також визнав, що 29.11.2015 року в дворі будинку АДРЕСА_2 наносив удари потерпілій.

Проаналізувавши всі докази в сукупності, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що саме обвинувачений ОСОБА_7 умисно заподіяв потерпілій ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження і правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст.125 КК України.

Правильність такого висновку суду сумнівів не викликає.

Підстав не вірити показанням потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 у суда не було, оскільки вони послідовні, співпадають і об`єктивно підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_7 при заподіянні потерпілій ОСОБА_9 тілесних ушкоджень перебував в стані сильного душевного хвилювання, чи в стані необхідної оборони немає.

По провадженню встановлено, що потерпіла ОСОБА_9 перебувала в транспортному засобі як пасажир, жодних неправомірних дій не вчиняла, в тому числі і щодо обвинуваченого.

Умисно заподіявши потерпілій тілесні ушкодження обвинувачений ОСОБА_7 повинен нести відповідальність за наслідки, що настали від його дій.

Розгляд кримінального провадження судом проведено згідно вимог кримінального процесуального законодавства, досліджені всі докази, які мають істотне значення для прийняття судового рішення, а тому підстав вважати, що суд допустив неповноту судового розгляду, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження немає.

Безпідставним є і твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що суд безпідставно не повернув з підготовчого судового засідання обвинувальний акт прокурору.

Обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 , який надійшов на розгляд суду, відповідає вимогам ч.2 ст.291 КПК України. В ньому також викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до ст.65 КК України при призначенні покарання враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_7 покарання ці вимоги закону судом дотримані.

Покарання ОСОБА_7 призначено в межах санкції ч.1 ст.125 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Вид і розмір призначеного ОСОБА_7 покарання у вироку належним чином вмотивований.

Законних підстав для скасування вироку і закриття кримінального провадження за відсутністю в діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу злочину по доводах, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, Апеляційний суд Волинської області,

П О С Т А Н О В И В:
Вирок Луцького міськрайонного суду від 04 лютого 2016 року залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4