Справа № 363/407/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/463/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 39 13.04.2016

УХВАЛА
Іменем України
13 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Вишгородського відділу Києво - Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_7 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 01 березня 2016 року, якою обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0001690 від 25.12.2015 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого - 12.12.2013 року Обухівським районним судом Київської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 на строк 5 років позбавлення волі,-

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, повернуто прокурору Вишгородського відділу Києво - Святошинської місцевої прокуратури Київської області для усунення порушень вимог Кримінального процесуального кодексу України.

Своє рішення про повернення обвинувального акту прокурору, суд першої інстанції мотивував тим, що в порушення вимог ч. 2,3 ст. 290 КПК України, стороною обвинувачення не надано стороні захисту доступ до матеріалів досудового розслідування, в тому числі доступ до речових доказів. А також, в порушення вимоги п.5 ч.2 ст.291 КПК України в обвинувальному акті не належним чином викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими. В свою чергу викладена в обвинувальному акті правова кваліфікація не відповідає фактичним обставинам справи та формулюванню обвинувачення.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а обвинувальний акт повернути до суду першої інстанції для виконання вимог ст.ст. 341, 315 КПК України.

Свої вимоги мотивує тим, що суд не проводивши судового розгляду та не досліджуючи докази, зібрані у кримінальному провадженні, в ухвалі перейшов до обговорення питань, які не вирішуються на даному етапі кримінального провадження, зокрема питань, пов`язаних з об`ємом обвинувачення та юридичної кваліфікації дій обвинуваченого і прийшов до передчасних висновків. Перевірка та оцінка доказів не є предметом розгляду на підготовчому судовому засіданні, а тому вирішення того, які фактичні обставини підлягають доказуванню є виключно предметом судового розгляду, а не підготовчого судового засідання. В резолютивній частині ухвали суд вказує лише про повернення обвинувального акту прокурору, не вказуючи на виявлені недоліки. Окрім того, прокурор вказує на порушення судом першої інстанції вимог ст. 474 КПК України, оскільки всупереч вимог даної статті 22.02.2016 року судом винесено ухвалу про відмову в затвердженні угоди та продовжено судове провадження, незважаючи на що угоду було укладено під час досудового розслідування.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора про необґрунтованість апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно до ч. 2 ст. 370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Нормами кримінального процесуального законодавства, зокрема п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, передбачено, що обвинувальний акт повинен містити у собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Так, формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

При складанні обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 вищевказаних вимог кримінального процесуального законодавства дотримано не було.

Як вбачається з обвинувального акту, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, формулювання обвинувачення та правова кваліфікація кримінального правопорушення, містять суперечності.

Так, при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, зазначається, що в ході огляду місця події 24.12.2015 року у внутрішній кишені куртки, в яку був одягнутий ОСОБА_8 , було виявлено та вилучено поліетиленовий пакет з порошкоподібною речовиною білого кольору. Будь-яких даних про те, шо ОСОБА_8 незаконно придбав чи перевозив психотропні речовини без мети збуту не зазначено.

Натомість з формулювання обвинувачення, а також правової кваліфікації дій ОСОБА_8 , які зазначені в обвинувальному акті вбачається, що останньому інкримінується незаконне придбання, перевезення та зберігання психотропних речовин без мети збуту.

Така неконкретність і суперечливість обвинувачення перешкоджає реалізації обвинуваченим ОСОБА_8 , передбаченого ст. 43 КПК України права знати, у вчиненні яких кримінальних правопорушень його обвинувачують.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про необхідність повернення обвинувального акту в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, в зв`язку з невідповідністю його вимогам КПК України.

При цьому колегія суддів погоджується з доводами прокурора в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції було порушено вимоги ст.ст. 314, 474 КПК України, оскільки після відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості ухвалою 22.02.2016 року не було повернуто матеріали кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування, а продовжено судовий розгляд. А отже не можна вважати, що прокурором було порушено вимоги ч. 2,3 ст. 290 КПК України при направленні обвинувального акту з угодою про визнання винуватості до суду.

Однак, на думку колегії суддів, вимоги ст. 290 КПК України підлягають виконанню стороною обвинувачення при направленні обвинувального акту до суду після усунення недоліків, з метою належної реалізації права на захист.

За таких обставин колегія суддів вважає, що підстави для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги прокурора необхідно відмовити, а ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
Апеляційну скаргу прокурора Вишгородського відділу Києво - Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 01 березня 2016, якою обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0001690 від 25.12.2015 року відносно ОСОБА_8 повернуто прокурору для усунення порушень вимог КПК України - залишити без змін.

Головуючий:

Судді :