1Справа № 335/4384/13-к 1-кп/335/408/2016
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 серпня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_5 , захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_6 , потерпілих: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , при секретарі ОСОБА_18 , провівши підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000211 03 січня 2013 року, по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
В провадження Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000211 03 січня 2013 року, по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 367 КК України.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2014 року, ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 367 КК України у зв`язку з закінченням строків давності та притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України закрито

Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2015 року ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 07 червня 2016 року вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2015 року скасовано та призначено новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.07.2016 року, визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя ОСОБА_1 , судді ОСОБА_3 , ОСОБА_2 для розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України,

Ухвалою колегії суддів Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.07.2016 року по кримінальному провадженню по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України призначено підготовче судове засідання.

У підготовчому судовому засіданні прокурор вважав за можливе призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта.

Потерпілі, які були присутні у підготовчому судовому засіданні, з цього питання підтримали думку прокурора і вважали за необхідне призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 заперечував проти призначення кримінального провадження до судового розгляду, заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору для усунення його недоліків, з підстав його не відповідності вимогам ст. 291 КПК України.

Обвинувачена ОСОБА_5 підтримала клопотання свого захисника.

Дослідивши матеріали обвинувального акту, заслухавши думку учасників кримінального провадження з приводу можливості призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Частиною 4 статті 110 КПК України встановлено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно з положеннями п. "а" ч.3 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Україною згідно з Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17 липня 1997 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення, висунутого проти нього.

Обвинувачення повинно бути конкретним, обвинувачена особа реалізує своє право на захист від пред`явленого їй конкретного обвинувачення.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2008 року у справі "Ващенко проти України" Суд зазначив, що поняття "обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51).

В рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2000 року у справі "Маттоціа проти Італії" Суд зазначив, що обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції.

Як вбачається із формулювання обвинувачення, яке викладено в обвинувальному акті відносно ОСОБА_5 за ч. 5 ст. 191 КК України, воно є неконкретним, що не може забезпечити справедливого судового розгляду кримінального провадження та забезпечити право обвинуваченої на захист.

Так, як зазначено в обвинувальному акті, ОСОБА_5 будучи головою правління ЖКС «Ти не один», в період 2001-2004 років прийняла від членів зазначеної кредитної спілки в якості основних і додаткових внесків грошові кошти на загальну суму 1080811 грн. 30 коп.

При цьому, ОСОБА_5 , використовуючи в своїх злочинних цілях отримані від членів кредитної спілки «Ти не один» грошові кошти, фактично повернула частину грошових коштів на загальну суму 271 482 грн. 39 коп., а також відсотки по вказаним вкладам на суму 28025 грн. 18 коп., а згідно з первинними бухгалтерськими документами витратила на оплату оренди 14405 грн. 30 коп., оплату банківських послуг 595 грн. 40 коп., оплату послуг зв`язку 1934грн. 67 коп., оплату товарів і послуг 10065 грн., оплату податкових платежів 12186 грн., виплату заробітної плати 40390 грн., всього на суму 79576 грн. 37 коп. та видала кредити на загальну суму 416 463 грн.

Після часткового повернення вкладів, у розпорядженні ОСОБА_5 знаходилися грошові кошти в сумі 285 264,36 грн., що підлягали подальшому поверненню вкладникам жіночої кредитної спілки «Ти не один», проте ОСОБА_5 , будучи службовою особою, зловживаючи своїм службовим становищем, привласнила і розтратила на свій розсуд кошти кредитного союзу «Ти не один», а також на невстановлені в ході досудового слідства потреби, в сумі 285 264,36 грн., що належали вкладникам, заподіявши збиток потерпілим.

При цьому, в обвинувальному акті не зазначено місця та час вчинення кримінального правопорушення, оскільки він не містить де, коли та яку суму коштів отримала обвинувачена від кожного потерпілого. На думку колегії суддів, зазначення в обвинувальному акті загальною фразою про отримання обвинуваченою від членів ЖКС «Ти не один» в якості основних і додаткових внесків грошових коштів на загальну суму 1080811 грн. 30 коп. за період 2001-2004 років свідчить, що формулювання обвинувачення є неконкретним.

Крім того, в обвинувальному акті не конкретизовано яку ж саме суму грошових коштів ОСОБА_5 привласнила, а яку розтратила, та не зазначено місця, дати та способу розтрати і привласнення отриманих нею від потерпілих грошових коштів.

На вказані вище недоліки обвинувачення прямо зазначено в ухвалі апеляційного суду Запорізької області від 07 червня 2016 року, якою скасовано попередній вирок суду відносно ОСОБА_5 , і зазначені висновки в силу вимог ч. 3 ст. 415 КПК України є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

Обвинувальний акт також не містить чітко визначеного розміру шкоди, яка завдана потерпілим внаслідок вчиненого кримінального правопорушення, тобто загальної суми грошових коштів, які за твердженням сторони обвинувачення були розтрачені та привласнені обвинуваченою ОСОБА_5 , хоча вказані обставини відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України підлягають обов`язковому доказуванню під час судового розгляду кримінального провадження.

Як зазначено в обвинувальному акті, загальна сума частини повернутих грошових коштів становить 271 482,39 грн., проте, за наслідками математичного складання всіх сум, які повернуті потерпілим і про які зазначено в обвинувальному акті, загальна сума повернутих коштів становить 280 200, 92 грн. З огляду на викладені обставини є незрозумілою зазначена у вироку загальна сума частини повернутих вкладів «271 482, 39 гривень».

Крім того, якщо виходити із викладених в обвинувальному акті обставин, а саме того, що ОСОБА_5 отримала від потерпілих грошові кошти на загальну суму 1 080 811 грн. 30 коп., із яких повернула потерпілим 271 482 грн. 39 коп., то загальний збиток потерпілим повинен складати 809 328 грн. 91 коп., проте, за підрахунком окремих сум по кожному потерпілому, загальна сума заподіяного потерпілим збитку становить 848 776 грн. 16 коп.

Незрозумілим в обвинуваченні є також і зазначення про те, що ОСОБА_5 , будучи службовою особою, зловживаючи своїм службовим становищем, привласнила і розтратила на свій розсуд кошти кредитного союзу Ти не один, а також на невстановлені в ході досудового слідства потреби, в сумі 285 264, 36 грн., при цьому, якщо підрахувати загальний розмір заподіяного потерпілим збитку, він становить 848 776, 16 грн.

Оскільки вищезазначені недоліки обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України тягнуть за собою правову невизначеність та неконкретність обвинувачення, що призводить до порушення права обвинуваченої на захист від пред`явленого їй обвинувачення, та прав потерпілих на повне відшкодування завданих кримінальним правопорушенням збитків, колегія суддів, з урахуванням положень ст. 2 КПК України, приходить до висновку про неможливість призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта, у зв`язку з чим обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 підлягає поверненню прокурору для усунення його недоліків.

Керуючись ст. ст. 291, 314, 369, 372 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000211 03 січня 2013 року, повернути прокурору для усунення його недоліків протягом розумного строку.

На ухвалу суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом 7 діб з дня її проголошення.

Вступна та резолютивна частини ухвали виготовлені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 04 серпня 2016 року.

Повний текст ухвали виготовлено 08 серпня 2016 року.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3