Справа № 732/500/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/662/2016
Категорія - ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 липня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000032, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_10 на вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 21 квітня 2016 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Городня Чернігівської області, українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою : АДРЕСА_2 , не судимого в силу ст. 89 КК України,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Городнянського районного суду Чернігівської області від 21 квітня 2016 року ОСОБА_9 визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Відповідно до ст. 75 КК України, ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного судом основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов`язків передбачених ст. 76 КК України: повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, навчання або роботи; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь місцевого бюджету Городнянського району Чернігівської області 5326 грн. 25 коп. у відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_7 від злочину.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

В поданій апеляційній скарзі перший заступник прокурора Чернігівської області ОСОБА_10 не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого, просить скасувати вирок суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що, на його думку, призвело до призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий, яким ОСОБА_9 призначити покарання по пред`явленому обвинуваченню у виді реального позбавлення волі в межах визначених судом першої інстанції. Вважає, що судом не надано належної оцінки, що кримінальне правопорушення обвинувачений вчинив в стані алкогольного сп`яніння та незважаючи на свій вік йому було відомо, що він взагалі не має права керувати транспортним засобом. Крім того, ОСОБА_9 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, не працює та має посередню характеристику.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Суд першої інстанції встановив, що 01 лютого 2016 року, близько 14 години, ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, керуючи незареєстрованим у встановленому законом порядку мотоциклом марки ІЖ-Планета-3, який мав технічні несправності у вигляді зміни конструкції гальмової системи, що забороняє експлуатацію транспортного засобу згідно із законодавством та його подальший рух, та рухаючись по ділянці дороги, яка проходить по вулиці Троїцькій, у м. Городня Чернігівської області, в районі перехрестя з вулицею Максимівською, у напрямку центру міста, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, яка склалась, не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу з транспортним засобом, що рухався попереду по його смузі руху, щоб мати змогу запобігти зіткненню без здійснення будь-якого маневру, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух мотоцикла та безпечно керувати ним, внаслідок чого не впорався з керуванням, допустив падіння мотоциклу на дорожнє покриття та в подальшому зіткнувся з автомобілем марки САЗ 3507, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_11 , який рухався у попутному напрямку та повертав праворуч з вулиці Троїцької на вулицю Максимівську.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир мотоциклу марки ІЖ-Планета-3 ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми живота, а саме: надриву зв`язки селезінкового кута поперечно-ободової кишки, розриву шлунково-поперечно-ободової зв`язки, повного поперечного розриву шийки підшлункової залози, внутрішньочеревної кровотечі, травматичного шоку, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 23 від 05 березня 2016 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_9 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМ України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, а саме:

- п. 2.3 б), згідно якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. 2.9 а), яким передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин;

- п. 12.1, за правилами якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

- п. 13.1, яким регламентовано, що водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу,

- п. 31.4.1 а), яким передбачено, що забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам : змінено конструкцію гальмових систем,

- п. 31.6 а), де зазначено, що забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких : робоча гальмова система не дає змоги водієві зупинити транспортний засіб під час руху з мінімальною швидкістю.

Вказані порушення Правил дорожнього руху України знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив задовольнити подану апеляційну скаргу, думку обвинуваченого ОСОБА_9 , його захисника та потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що у суді першої інстанції справа була розглянута у відповідності з вимогами ст. 349 ч. 3 КПК України, тому вирок в частині правильності кваліфікації дій обвинуваченого, доведеності його вини та повноти зібраних та досліджених доказів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, апеляційним судом не перевіряється.

За правильно встановлених у справі фактичних обставин, дії обвинуваченого ОСОБА_9 обґрунтовано кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження потерпілому.

Що стосується призначеного ОСОБА_9 покарання, то колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Тому, виходячи з принципу індивідуалізації покарання судом враховано характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, його тяжкість, яке згідно з ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

При цьому, на думку колегії суддів, обираючи вид та міру покарання судом першої інстанції вірно враховано особу ОСОБА_9 , те що він має постійне місце проживання, не працює, не одружений, в силу ст. 89 КК України не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, його характеристики, обставини що пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину особою, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

Також, при призначенні покарання, судом вірно враховано всі обставини вчиненого кримінального правопорушення в їх сукупності, думку потерпілого, який просив застосувати до обвинуваченого покарання, не пов`язаного реальним з позбавленням волі і не має до нього ніяких претензій, не зважаючи на шкоду, яку йому завдано кримінальним правопорушенням, про що в матеріалах кримінального провадження мається його заява та на чому в судовому засіданні апеляційного суду наголошував останній.

На думку колегії суддів, при призначенні покарання слід враховувати принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно зі ст. 9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_9 можливе без ізоляції від суспільства, призначивши йому покарання у вигляді позбавлення волі, та звільнивши його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, тому підстав для скасування оскаржуваного вироку у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, як про це вказано в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 21 квітня 2016 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4