Справа № 0305/3220/2012 Провадження №11-кп/773/32/13 Головуючий у 1 інстанції:Корецька В.В.
Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач: Міліщук С. Л.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2013 року м. Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Міліщука С.Л.,

суддів Хлапук Л.І., Борсука П.П.,

при секретарі Грицюк О.П.,

з участю прокурора Кухтей-Хилюк Л.В.,

потерпілого ОСОБА_1,

захисника ОСОБА_2,

обвинуваченого ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження за апеляцією обвинуваченого та його захисника ОСОБА_2 на вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 30 січня 2013 року, яким ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, українець, громадянин України, уродженець та житель ІНФОРМАЦІЯ_2, прописаний в с. Воютин, вул. Зарічанська, 19, Луцького району, Волинської області, ІНФОРМАЦІЯ_3, кондуктор громадського транспорту Луцького підприємства електротранспорту, одружений, раніше судимий:

- 14.06.2000 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч. 3 ст. 140, ч. 2 ст. 140, ч. 1 ст. 145 КК України із застосуванням ст. 42 КК України на 3 роки 2 місяці позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 06.05.2004 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 194 КК України із застосуванням ст. ст. 70, 71 КК України на 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 29.05.2007 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч. 2 ст. 17, ч. 3 ст. 215-3 КК України із застосуванням ч. 3 ст. 42 КК України (в ред. 1960 року) на 8 років 8 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна,

засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України на 1 (один) рік 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили змінено з підписки про невиїзд на взяття під варту і останній був взятий під варту в залі суду.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 постановлено рахувати з моменту його взяття під варту з 30.01.2013 року.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

За вироком суду ОСОБА_3 визнаний винним та засуджений за те, що він, 27.10.2012 року близько 10 год. 30 хв., знаходячись в будинку по вул. Незалежності, 96 в с. Клепачів, Ківерцівського району, Волинської області, перебуваючи у стані алкогольного спяніння, з метою заволодіння чужим майном, повторно таємно викрав належні ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 50 грн., а також срібну чарку вартістю 2000 грн., чоловічу сорочку вартістю 60 грн., плазмовий телевізор марки «SUPRA» вартістю 999,09 грн., рюкзак вартістю 150 грн., металошукач марки «Garet 250» вартістю 2450 грн. з навушниками вартістю 50 грн., складну лопату вартістю 200 грн., компас вартістю 50 грн., захисний москітний капелюх вартістю 30 грн., шкіряне портмоне вартістю 150 грн., в якому знаходились паспорт громадянина України серії АС 435749 та довідка про присвоєння ідентифікаційного коду на імя ОСОБА_1, срібну іконку з позолотою вартістю 50 грн., срібний хрестик вартістю 75 грн., золоте перо вартістю 155 грн., діамант вартістю 8000 грн. та інші дрібні речі, які не становили цінності для потерпілого, а всього майна на загальну суму 14 469,09 грн., яким в подальшому розпорядився на власний розсуд.

У поданих апеляціях обвинувачений та його захисник ОСОБА_2, не оспорюючи доведеності вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_3, вважають призначене покарання за вчинений ним злочин надто суворим. Посилаються на неврахування судом його щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину, повне відшкодування збитків потерпілому та його примирення з останнім, а також офіційного працевлаштування ОСОБА_3 в Луцькому підприємстві електротранспорту. Просять вирок суду в частині призначеного покарання обвинуваченому змінити, призначивши останньому покарання не повязане з позбавленням волі та із застосуванням ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляції, обвинуваченого та його захисника, потерпілого, які підтримали апеляції і в судових дебатах, а обвинувачений ОСОБА_3 і в останньому слові, просили їх задовольнити, прокурора, який заперечив апеляції та просив залишити вирок суду без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляції задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, за який він засуджений, підтверджуються зібраними по справі та дослідженими у судовому засіданні доказами, які ніким не оспорюються і яким суд дав правильну юридичну оцінку, вірно кваліфікувавши його дії за ч. 2 ст. 185 КК України.

Згідно ст. ст. 50, 65 КК України, суд призначає покарання з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом'якшують та обтяжують його покарання, з тим, щоб особі, яка вчинила злочин, було призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Посилання обвинуваченого та його захисника про призначення ОСОБА_3 надто суворого покарання у звязку з неврахуванням в повній мірі наявних у нього обставин, що помякшують покарання є безпідставними.

Як вбачається з вироку, при призначенні ОСОБА_3 покарання судом першої інстанції враховано тяжкість вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії середньої тяжкості, дані про особу винного, який за місцем проживання характеризується посередньо, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, в тому числі і корисних, судимість за які не знята і не погашена в установленому законом порядку.

Враховано судом також і всі обставини, що помякшують його покарання, на які він та його захисник посилаються у своїх апеляціях, зокрема щире каяття обвинуваченого, активне сприяння органам досудового слідства у розкритті злочину та добровільне відшкодування завданих збитків потерпілому.

В якості ж обставини, що обтяжує його покарання, суд підставно визнав вчинення ним кримінального правопорушення в стані алкогольного спяніння.

Твердження захисника та ОСОБА_3 про неврахування судом, що на момент винесення вироку обвинувачений був офіційно працевлаштований, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки станом на 30 січня 2013 року він був звільнений з роботи за власним бажанням.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 неможливе без ізоляції від суспільства, а тому обгрунтовано призначив йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України.

Призначене ОСОБА_3 покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку з мотивів, викладених в апеляціях, а тому, керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України,

У Х В А Л И Л А:

Апеляції обвинуваченого та його захисника ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 30 січня 2013 року щодо ОСОБА_3 без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий

Судді