Справа №212/8366/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 червня 2016 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002292 від 18 серпня 2015 року за обвинуваченням

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , судимого: 1) 26.12.2011 Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу за ст.ст. 185 ч.2, 3, 70 ч.1, 75, 76 КК України до 3 років позбавлення волі випробувальним терміном на 2 роки; 2) 12.12.2012 Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу за ст.ст. 185 ч.2, 190 ч.2, 70 ч.1, 71 ч.1 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 3) 26.12.2014 Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу за ст.ст. 15 ч.3, 185 ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном 1 рік 6 місяців, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
в с т а н о в и в:

ОСОБА_9 , повторно, 17.08.2015 приблизно о 17:00 годині, знаходячись в гаражному кооперативі «Гірник», розташованому по вул. Ногіна в Жовтневому районі м. Кривого Рогу, проходячи повз гаражу № НОМЕР_2 , побачив раніше йому незнайому ОСОБА_8 , яка сиділа біля вказаного гаражу та біля неї на землі знаходились належні їй два мобільних телефони, маючи раптово виниклий намір, направлений на відкрите викрадення чужого майна та звернення його на свою користь, із корисливих мотивів, з метою відкритого викрадення чужого майна, ОСОБА_9 підійшов до ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що його дії очевидні для неї, реалізуючи в подальшому свій злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна та звернення його на свою користь, з погрозою застосування насилля, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, що виразилося в висловлюванні погроз фізичної розправи, які ОСОБА_8 сприймала як реальні, підняв з землі, тим самим відкрито заволодів майном, що належить потерпілій, а саме: мобільний телефон «Нокіа 5230» ІМЕІ НОМЕР_3 , чорного кольору, сенсорний, вартістю 600 гривень та мобільний телефон «Нокіа 6267» ІМЕІ НОМЕР_4 , чорного кольору, розкладний, вартістю 300 гривень, при цьому в присутності потерпілої ОСОБА_8 витяг з телефонів сім карти операторів мобільного зв`язку та повернув потерпілій, після чого з місця скоєння злочину з викраденим майном зник, розпорядившись ним за власним розсудом, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 900 гривень.
Обвинувачений ОСОБА_9 при допиті в судовому засіданні визнав себе винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. Показав, що все відбувалось саме так, як зазначено в обвинувальному акті, однак зауважив, що дійсно 17 серпня 2015 року о 17.00 годині він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, пішов до друзів через гаражний кооператив «Гірник», де біля гаражу побачив дівчину, на яку подумав, що це його дружина, оскільки вона була схожа за темним волоссям та статурою, та яка сиділа, опустивши голову, біля неї на землі лежали два мобільних телефони. Будучи впевненим, що ця дівчина його дружина він підійшов до неї і підняв з землі телефони, вийняв з них сім карти, віддав дівчині та пішов, думаючи повернути телефони дружині, коли вона повернеться додому. Пояснити навіщо віддав сім-карти не зміг. Крім того, зазначив, що після перебування його на військовій службі в місті Львові, куди він пішов добровільно, в нього з`явилися провали в пам`яті, нервові розлади, і він іноді не розуміє, що робить. До психіатрів не звертався та не лікувався. В судових дебатах визнав винуватим себе у вчиненні кримінального правопорушення, однак зазначив, що скоїв злочин помилково, просив суворо не карати.
Не дивлячись на часткове визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України його вина повністю знайшла своє підтвердження сукупністю зібраних та досліджених в ході судового слідства такими доказами.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 показала, що влітку 2015 року вона знаходилася на території гаражного кооперативу «Гірник», сиділа біля гаражу, а на землі біля неї лежали її телефони марки «Нокиа». ОСОБА_9 проходив повз гаражу, підійшов до неї, подивився їй в обличчя, і нічого не кажучи, нахилився і підняв з землі її телефони, вона спитала, що він робить, а обвинувачений наказав їй вести себе тихо, мовчати або буде «їй погано», потім на її прохання повернув сім-карти з телефонів, і пішов. Як зазначила потерпіла, вона вже була жертвою нападу, в зв`язку з чим дуже злякалася, і крім того, обвинувачений був одягнений у військову форму, що також її дуже налякало і вона не чинила опір.

Свідок ОСОБА_11 суду показала, що вона слідчий Жовтневого ВП КВП ГУНП, і нею в ході розслідування кримінального провадження щодо ОСОБА_9 було проведено слідчий експеримент за участю обвинуваченого, понятих, в ході якого ОСОБА_9 добровільно розповідав про вчинення злочину щодо незнайомої йому дівчини, зауважень щодо цієї слідчої дії не надходило. Також показала, що в зв`язку з переховуванням обвинуваченого від слідства, йому було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. При складанні обвинувального акту, який було вручено обвинуваченому, ніяких зауважень чи доповнень від нього не надходила, він визнавав свою вину.

Свідок ОСОБА_12 суду показав, що був запрошений працівниками міліції в якості понятого при проведенні слідчого експерименту за участі ОСОБА_9 , під час якого обвинувачений розповідав про обставини вчинення ним злочину та показував на місцевості біля гаражу кооперативу «Гірник». Зазначив, що ніякого тиску з боку працівників міліції на обвинуваченого не було. Свідок підписав протокол, зауважень не мав.

Крім вищезазначених показів потерпілої, свідків, винуватість ОСОБА_9 в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, належність і допустимість яких ніким не оспорена та не спростована, і які містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме:

-витягом з кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 18.08.2015 за № 0002292 на підставі заяви потерпілої ОСОБА_8 , за правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 186 КК України (а.п. 39);

-протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 18.08.2015 о 11.10 год., згідно якому від потерпілої ОСОБА_8 було прийнято усну заяву про вчинення щодо неї злочину, а саме про відкрите викрадення мобільних телефонів (а.п. 145);

-протоколом огляду місця події від 18 серпня 2015 року та фототаблицею до нього, згідно якого оглянуто ділянку місцевості, яка розташована біля гаражу № НОМЕР_2 у ГБК «Гірник» (а.п. 146-147);

-протоколом огляду предмету від 18.08.2015 та фото таблицею до нього, в ході якого виявлено, що ОСОБА_9 надав для огляду та вилучення два мобільних телефони «Нокіа 5230» ІМЕІ НОМЕР_3 , чорного кольору, та мобільний телефон «Нокіа 6267» ІМЕІ НОМЕР_4 , чорного кольору (а.п. 150-153);

-постановою про визнання речовим доказом від 18.08.2015, згідно якої визнано по кримінальному провадженню № 0002292 речовими доказами: мобільний телефон «Нокіа 5230» ІМЕІ НОМЕР_3 , чорного кольору, сенсорний, мобільний телефон «Нокіа 6267» ІМЕІ НОМЕР_4 , чорного кольору, розкладнийта передано на зберігання під розписку потерпілій ОСОБА_8 (а.п. 40-41);

-висновком судово-товарознавчої експертизи № 587 від 26.08.2015, згідно якому ринкова вартість мобільного телефону «Нокіа 5230», чорного кольору, придбаного в 2015 році як бувший у використанні, з урахуванням зносу станом на 17.08.2015 році складає 600,00 грн., ринкова вартість мобільного телефону «Нокіа 6267», чорного кольору, придбаного в 2015 році як бувший у використанні, з урахуванням зносу станом на 17.08.2015 році складає 300,00 грн. (а.п. 163-166);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 02.09.2015 та фототаблицею до нього, в ході якого підозрюваний ОСОБА_9 добровільно вказав на місце скоєння ним кримінального правопорушення та розповів про обставини події від 17.08.2015 року (а.с. 170-173);

-висновком судово-психіатричного експерта № 12 від 14 січня 2016 року, згідно якому ОСОБА_9 хронічним психічним захворюванням, слабоумством, тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності чи іншим хворобливим станом психіки в період інкримінованого йому діяння не страждав і на теперішній час не страждає. Виявляв раніше і виявляє на теперішній час емоційно нестійкий розлад особистості. В період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, також не виявляв і ознак будь-якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності. За своїм психічним станом на той період він міг розуміти свої дії (бездіяльність) та керувати ними. За своїм психічним станом на теперішній час також може розуміти свої дії (бездіяльність) та керувати ними, може приймати участь в судових засіданнях. В застосуванні відносно нього примусових заходів медичного характеру не потребує (а.п. 110-113).

Під час розгляду кримінального провадження суд забезпечив принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч. 2 ст. 22 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У судовому засіданні були допитані всі особи, свідчення яких мали значення для правильного вирішення справи, досліджено всі зібрані під час досудового провадження та судового слідства докази, всім їм дана оцінка.

Суд розцінює як неправдиві показання обвинуваченого ОСОБА_9 в частині того, що він сприйняв потерпілу за свою дружину і відібрав в неї телефони, щоб повернути їх вдома, побоюючись, що вона їх втратить, оскільки ці показання викладені не послідовно та суперечливо між собою, показав, що віддав сім-карти нібито дружині, однак пояснити навіщо це зробив не зміг, також, чітко та зрозуміло не пояснив причину своїх дій чому саме він відібрав у дружини телефони без сім-карток. Ці покази обвинуваченого не узгоджуються з показами потерпілої, показання якої в свою чергу викладені логічно, послідовно, які узгоджуються між собою та співвідносяться з показаннями інших свідків та з дослідженими доказами як окремо так і в їх сукупності. Тому суд в цій частині вважає показання потерпілої ОСОБА_8 правдивими, такими що відповідають дійсності та встановлюють і доводять фактичні обставини. Показання обвинуваченого ОСОБА_9 в цій частині суд розцінює як надумані, які викладені з метою ухилення ним від відповідальності.
Всебічно, повно і неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд вважає доведеним винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, і кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, вчинене повторно.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є тяжким злочином, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_9 не працює, військовослужбовець НОМЕР_1 (а.п. 46, 52), задовільно характеризується за місцем проживання (а.п. 49), на обліку у лікаря-нарколога і лікаря психіатра не перебуває (а.п. 47-48), судимий (а.п. 44-45), вчинив злочин в період іспитового строку.

Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , рецидив злочинів.

Враховуючи вищевикладене, детально проаналізувавши всі обставини кримінального провадження у їх сукупності, виконуючи вимоги ст. ст. 50, 65 КК України, які узгоджуються із роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд приходить до висновку про призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ст. 186 ч. 2 КК України у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретним його обставинам та наслідкам, даним про особу обвинуваченого, який притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливого умисного злочину проти власності, при цьому вчинив інкриміноване йому діяння в період іспитового строку, що свідчить про небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення, і саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобіганню скоєнню ним нових злочинів.

Суд не вбачає підстав для застосування положень ст. 69 КК України.

Згідно ч. 1 ст. 71, ч. 3 ст. 78 КК України, враховуючи, що ОСОБА_9 був засуджений вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 грудня 2014 року за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням на строк 1 рік 6 місяців, слід частково приєднати невідбуту ОСОБА_9 частину покарання за попереднім вироком.

Питання про речові докази вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

На досудовому розслідуванні щодо обвинуваченого було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, дію якого суд вважає необхідним продовжити до набрання вироком законної сили.
Цивільний позов не заявлений.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначити йому покарання у виді 4 (чотири) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 грудня 2014 року і остаточно ОСОБА_9 призначити покарання у виді 4 (чотири) роки 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 відраховувати з 02 вересня 2015 року.

Зарахувати ОСОБА_9 в строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 02.09.2015 по день набрання вироком законної сили, із урахуванням вимог ч. 5 ст. 72 КК України (в ред. від 26.11.2015 року) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Речові докази: мобільний телефон «Нокіа 5230» ІМЕІ НОМЕР_3 , чорного кольору, сенсорний, мобільний телефон «Нокіа 6267» ІМЕІ НОМЕР_4 , чорного кольору, розкладний, які перебувають на зберіганні у потерпілої ОСОБА_8 залишити у розпорядженні власника.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1