Справа № 141/1249/14-к
УХВАЛА

іменем України

"10" березня 2016 р. м.Липовець Липовецький районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засідання обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000204 від 07.10.2014 року
відносно ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 .,

який обвинувачується за ч.3 ст 185 ТА Ч.3 СТ.186 КК України -
за участю сторін кримінального провадження:

з боку обвинувачення - прокурора ОСОБА_4

з боку захисту - обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

04 ЛИСТОПАДА 2015 року з Апеляційного суду Вінницької області за підсудністю, після скасування вироку Оратівського районного суду Вінницької області від 07.05.2015 року, надійшло кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 за ч.3 ст 185 ТА Ч.3 СТ.186 КК України.
Згідно з ч.1 ст. 416 КПК України, після скасування судом апеляційної інстанції вироку, суд першої інстанції здійснює судове провадження згідно з вимогами розділу 1У цього Кодексу в іншому складі суду, стаття 314 якого передбачає обов`язкове проведення підготовчого судового засідання..
Судом 04.11.2015 року було постановлено ухвалу про призначення підготовчого судового засідання .
У підготовчому судовому засіданні, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього документи, вислухавши думку прокурора, який доповів про можливість призначення обвинувального акту до судового розгляду, а також думку інших учасників судового провадження, які вказуючи на те, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення, просили повернути обьвинувальний акт прокурору, судом встановлено, ЩО ОБВИНУВАЛЬНИЙ АКТ НЕ ВІДПОВІДАЄ ВИМОГАМ КПК України.

Обвинувальний акт - це важливий процесуальний документ досудового розслідування, який оформляє його результати. В ньому підводяться підсумки досудового слідства, обґрунтовуються доказами висновки слідчого, прокурора щодо винуватості підозрюваного і юридичної кваліфікації його діянь, формулюється в остаточному вигляді обвинувачення та розкриваються дійсні обставини кримінальної події, які встановлені під час розслідування.
Частина. 2 ст. 291 КПК України встановлює чіткі вимоги до змісту обвинувального акта. Він має містити наступні відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження.
Вказані відомості в обвинувальному акті мають бути певним чином структуровані.
Зокрема, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачає, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посилання на положення закону і статті (частини статті) закону України. Таким чином,формулювання обвинувачення є окремою складовою обвинувального акта.
Судом установлено, що наявний у кримінальному провадженні обвинувальний акт містить лише посилання , про те, що 20.11.2014 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень; викладені встановлені досудовим розслідуванням фактичні обставини кримінальних правопорушень , а також в обвинувальному акті зазначена правова кваліфікація кримінальних правопорушень з посилання на положення закону і статті (частини статті) закону України. А формулювання обвинувачення щодо обвинуваченого по кожному епізоду , як окремої складової обвинувального акту - не містить.

Тобто, у вказаному обвинувальному акті міститься лише зміст підозри, а також ті встановлені органами досудового розслідування фактичні обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 й правова кваліфікація кримінальних правопорушень, в яких підозрюється останній, а такі відомості, у відповідності до статті 277 КПК України, становлять зміст повідомлення про підозру, за яким ОСОБА_5 має статус підозрюваного.
Викладення фактичних обставин кримінального провадження, які були встановлені слідством, з підсумком про те, що особа вчинила кримінальне правопорушення, як це зроблено в обвинувальному акті щодо ОСОБА_5 , не може замінити формулювання обвинувачення, оскільки за змістом п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України та його структурою, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті обов`язково має бути викладено незалежно від викладених фактичних обставин кримінального правопорушення, з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Відсутність же висунутого та сформульованого відповідно до вимог КПК України обвинувачення з врахуванням положень ч. 1 ст. 337 КПК України унеможливлює ухвалення судового рішення судом першої інстанції та порушує право на захист ОСОБА_5
Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).
З урахуванням того, що в обвинувальному акті відносно ОСОБА_5 фактично відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд приходить до висновку про наявність обставини, що перешкоджають судовому розгляду цього обвинувального акту.
Крім того, є безпідставною вказівка в обвинувальному акті про те, що ОСОБА_5 вчинив інкриміновані йому кримінальні правопорушення, оскільки обвинувачення останньому в установленому законом порядку висунуте не було та не міститься в самому обвинувальному акті. Більш того, на переконання суду, така вказівка в обвинувальному акті - є порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, як засади кримінального провадження, передбаченої ст. 17 КПК України, яка випливає зі ст.ст. 62, 129 п. 3 Конституції України, п. 2 ст. 11 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року, п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадські та політичні права Генеральної Асамблеї ООН від 18.12.1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року.
За змістом вказаних норм кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Також в обвинувальному акті, всупереч вимогам п.3 та п.4 ч.2 ст.291 КПК України, відсутні в анкетних відомостях кожного потерпілого їх місце народження; а також по батькові прокурора ОСОБА_7 ..
Таким чином, з підстав встановлених судом, обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 не відповідає вимогам п. 3, 4 та 5 ч.2 ст.291 КПК України.
Враховуючи вище викладене, суд прийшов до висновку, що обвинувальний акт слід повернути прокурору.

Відповідно до ст. 314 ч. 3 п. 3 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 291, 314, 369-372, 532 КПК України, суд, -

У х в а л и в:

Повернути обвинувальний акт про кримінальні правопорушення, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000204 від 07.10.2014 року відносно ОСОБА_3 прокурору в зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України для належного складання згідно вимог чинного кримінального процесуального законодавства.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга через Липовецький районний суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення. Після закінчення цього строку, ухвала набирає законної сили, якщо не буде подано на неї апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції..

Суддя:ОСОБА_1