Справа № 190/1023/16-к
Провадження №1-кп/190/72/16

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2016 року м. П`ятихатки
П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.П`ятихатки обвинувальний акт у кримінальному провадженні №1-кп/190/72/16 (ЄРДР 0000112) за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.П`ятихатки Дніпропетровської області, громадянина України, має базову загальну середню освіту, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 02.11.2015 року П`ятихатським районним судом Дніпропетровської області за ст.ст.310 ч.2,75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки, якому запобіжний захід не обирався, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст.190, ч.3 ст.185 КК України,
ВСТАНОВИВ:
03.02.2016 року приблизно о 16год. 00хв. ОСОБА_4 , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, прибув до будинку АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Не маючи відповідних документів та повноважень, обвинувачений представився ОСОБА_5 слюсарем з ремонту та експлуатації газового устаткування П`ятихатського цеху Управління експлуатації газового господарства, для того щоб перевірити газове обладнання. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману та усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, з корисливих мотивів, 03.02.2016 року ОСОБА_4 , оглянувши газове обладнання вищевказаного будинку, увірив власницю ОСОБА_5 , що їй потрібно придбати в нього акт на димохід даного будинку та будинку АДРЕСА_2 , де проживає її донька ОСОБА_6 , які разом будуть коштувати ОСОБА_5 355 грн. Після чого, продовжуючи свій злочинний намір, ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що він не має відповідних документів та повноважень на перевірку газового обладнання, шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами в сумі 355 грн., належними ОСОБА_5 , спричинивши матеріальної шкоди останній на загальну сумі 355 грн.

Вказані дії ОСОБА_4 за обвинувальним актом кваліфіковані за ч.1 ст.190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

Крім того ОСОБА_4 повторно, маючи умисел на заволодіння чужим майно шляхом обману, 07.03.2016 року приблизно о 15год. 30хв. прибув до будинку АДРЕСА_3 , де проживає ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В цьому будинку обвинувачений, не маючи відповідних документів і повноважень, представився слюсарем з ремонту та експлуатації газового устаткування П`ятихатського цеху Управління експлуатації газового господарства, з метою перевірити газове обладнання. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману та усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, з корисливих мотивів, 07.03.2016 року оглянувши газове обладнання вищевказаного будинку, ОСОБА_4 увірив власника ОСОБА_7 , що останньому необхідно поміняти на котлі газового опалення деякі запчастини, щоб котел справно працював і сказав, що він їх може придбати за 200 грн., при цьому ОСОБА_4 сказав, що йому потрібно сходити до магазину за деталями. ОСОБА_7 погодився на дану пропозицію та дав ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 200 грн. та велосипед марки «Україна», щоб ОСОБА_4 якнайшвидше купив дані деталі і привіз йому. Після чого, продовжуючи свій злочинний намір, ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що він не має відповідних документів та повноважень на перевірку газового обладнання, шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами в сумі 200 грн., а також шляхом зловживання довірою заволодів велосипедом марки «Україна» чорного кольору, належним ОСОБА_7 вартістю 650 грн. (згідно з висновком товарознавчої експертизи №25 від 18.03.2016 року), чим спричинив останньому матеріальної шкоди на загальну суму 850 грн.

Зазначені дії ОСОБА_4 за обвинувальним актом кваліфіковані за ч.2 ст.190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Також 28.03.2016 року близько 14год 00хв ОСОБА_4 , проходячи повз домоволодіння АДРЕСА_1 , помітив, що у дворі вказаного домоволодіння знаходиться металева ємкість висотою 70см, шириною 1м та глибиною 70см, при цьому у ОСОБА_4 раптово виник умисел на крадіжку вказаного майна з території даного домоволодіння, що належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Цього ж дня близько 23год 00хв повторно, маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливої зацікавленості, ОСОБА_4 , впевнившись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, через незачинену хвіртку проник на територію домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_4 , звідки викрав вищевказану металеву ємкість, яка належить потерпілій ОСОБА_8 . З викраденим з місця скоєння злочину обвинувачений зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_8 відповідно до висновку товарознавчої експертизи №28 від 04.04.2016 року матеріальної шкоди на загальну суму 750 грн.

Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковані за обвинувальним актом за ч.3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Крім того, в період з 01.03.2016 року по 10.03.2016 року приблизно о 18.00 год, більш точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 , маючи при собі візок, проходив повз будинок АДРЕСА_5 , який належить ОСОБА_9 , і в цей час у обвинуваченого виник умисел на таємне викрадення чужого майна. З цією метою ОСОБА_4 , повторно, скориставшись тим, що свідків і очевидців не було та за його злочинними діями ніхто не спостерігав, відкрив дерев`яну хвіртку, яка була закрита на зачеп і проник на територію вказаного домоволодіння. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_5 , ОСОБА_4 підійшов до вхідних дверей приміщення сараю, який знаходився на вказаній території, та через незачиненні на замок двері зайшов до приміщення, тобто незаконно проник до приміщення сараю. Перебуваючи в приміщенні сараю, ОСОБА_4 помітив металеву ванну з чорного металу ємністю 200л, якою вирішив заволодіти. Після цього ОСОБА_4 виніс із сараю вищевказану металеву ванну, яка належала ОСОБА_9 , поклав її на візок, який мав при собі та з місця скоєння злочину зник. Цього ж дня ОСОБА_4 викраденою ванною розпорядився на власний розсуд, шляхом продажі чоловікові на ім`я ОСОБА_10 за 200 грн. Відтак, зазначеними злочинними діями ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 850 грн., що підтверджується висновком товарознавчої експертизи №33 від 12.04.2016 року.

Зазначені дії ОСОБА_4 за обвинувальним актом кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення.

Положення ч.1 ст.337 КПК України передбачають, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

За сукупністю скоєних кримінальних правопорушень за обвинувальним актом ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.1 ст.190 КК України (заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), за ч.2 ст.190 КК України (заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно) та за ч.3 ст. 185 КК України (таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення).

В судовому розгляді ОСОБА_4 свою вину у скоєних кримінальних правопорушеннях за ч.1, ч.2 ст.190, ч.3 ст.185 КК України визнав у повному обсязі, відмовившись від дачі показань відносно себе за ст.63 Конституцією України.

Крім того обвинувачений відмовився від послуг захисника, пояснивши, що відмова не пов?язана з його матеріальним становищем. Також ОСОБА_4 в судовому розгляді подав заяву про визнання вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.1, ч.2 ст.190, ч.3 ст.185 КК України, повністю, про визнання недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи на підставі ст.349 КПК України, неможливість оскарження обставин справи судом роз`яснено та обвинуваченим зрозуміло. Добровільність подання вказаних заяв та розуміння наслідків обвинуваченим перевірено судом в судовому засіданні.

Прокурор проти заяв обвинуваченого не заперечував.

Потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в судовий розгляд не з`явились, від кожного потерпілого надано до суду заяву про розгляд даного судового провадження за їх відсутності, матеріальних претензій до обвинуваченого потерпілі не мають.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників процесу дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, а саме - доказів на підтвердження подій кримінальних правопорушень та винуватості обвинуваченого ухвалою суду визнано недоцільним. У зв`язку з цим суд не приводить недосліджені докази винуватості обвинуваченого у мотивувальній частині вироку. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.1 ст.190 КК України (заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), за ч.2 ст.190 КК України (заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно) та за ч.3 ст. 185 КК України (таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення).

При визначенні виду та розміру покарання суд враховує ступень тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який під час іспитового строку вчинив умисні злочин невеликої тяжкості, середньої тяжкості та тяжкий, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, раніше судимий, проте суд зазначає, що обвинуваченим не надано жодного доказу на підтвердження факту наявності на його утриманні неповнолітньої дитини, як зазначено ним в судовому засіданні, доповнень до оглянутих під час судового розгляду доказів від учасників не надано, з урахуванням чого суд вважає цей зазначений обвинуваченим факт непідтвердженим належними та допустимими доказами.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття обвинуваченого у скоєному правопорушенні та активне сприяння розкриттю злочинів.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого, є рецидив злочинів та вчинення злочину щодо особи похилого віку.

На підставі вищевикладеного, враховуючи особу обвинуваченого та обставини вчинених правопорушень, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання за пред`явленими обвинуваченнями в межах санкцій статей Особливої частини КК України у вигляді обмеження волі за ч.1 ст.190 КК України та у вигляді позбавлення волі за ч.2 ст.190 КК України та за ч.3 ст.185 КК України (з урахуванням положень ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів поглинувши менш суворе покарання більш суворим), визначивши при цьому остаточне покарання у відповідності з положеннями ст.ст.71,78 КК України шляхом часткового приєднання до визначеного за сукупністю злочинів покарання невідбутої частини покарання за вироком П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 02.11.2015 року у виді позбавлення волі з відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі закритого типу, оскільки саме таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав для застосування до обвинуваченого положень ст.ст.69,75 КК України, в т.ч. іншої міри покарання, суд не вбачає. При цьому суд зазначає, що до суду під час судового розгляду не надано будь-яких медичних документів щодо неможливості відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі за станом здоров`я чи інших підстав.

Оскільки запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у кримінальному провадженні під час досудового розслідування та судового розгляду не обирався, клопотання про обрання запобіжного заходу з підстав наявності ризиків невиконання обвинуваченим обов`язків до суду в порядку ст.184 КПК України під час судового розгляду не заявлено та судом в порядку ст.ст.193,194 КПК України не розглядалося, клопотань про доповнення судового розгляду не заявлялося, суд не вбачає підстав для обрання запобіжного заходу обвинуваченому до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, витрати на залучення експерта відсутні, запобіжний захід не обирався, речові докази згідно з ст.100 КПК України слід залишити у потерпілих.

Керуючись ст.ст.374-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст.190, ч.3 ст.185 КК України, та призначити покарання:

за ч.1 ст.190 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі,

за ч.2 ст.190 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі;

за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавленні волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України призначити покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначивши покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Відповідно до ст.71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 02.11.2015 року до визначеного цим вироком за сукупністю злочинів покарання остаточно ОСОБА_4 призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі закритого типу.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Речовий доказ велосипед марки «Україна» чорного кольору, переданий під зберігальну розписку потерпілому ОСОБА_7 , залишити останньому.

Речовий доказ металева ємкість з нержавіючої сталі розмірами 70см х 1м х 70см, передана під зберігальну розписку потерпілій ОСОБА_8 , залишити останній.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до апеляційного суду Дніпропетровської області через П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду
Суддя ОСОБА_1