пр.№ 1-кп/464/19/15
У Х В А Л А
21.12.2015 року
Сихівський районний суд м. Львова в складі колегії:

головуючогосудді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

з участю прокурора ОСОБА_5

з участю захисника ОСОБА_6

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст.15 ч.2, ст.115 ч.1, ст.263 ч.2 КК України, -

в с т а н о в и в :
В провадженні Сихівського районного суду м.Львова перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст.15 ч.2, ст.115 ч.1, ст.263 ч.2 КК України.

В судовому засіданні 21 грудня 2015 року прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк до 60 днів, без визначення розміру застави. В обґрунтування покликається на те, що постановою Сихівського районного суду м.Львова від 22 жовтня 2012 року обвинуваченому ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою у відповідності до положень Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року. В подальшому обраний раніше запобіжний захід не змінювався та не скасовувався. Однак, враховуючи практику Європейського суду з прав людини (справа «Харченко проти України»), а також те, що дане кримінальне провадження ще не завершене, вважає за доцільне продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід згідно положень Кримінально-процесуального кодексу України від 19 листопада 2012 року, на строк до 60 днів. В обґрунтування продовження строку тримання під вартою покликається на те, що вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст.15 ч.2, ст.115 ч.1, ст.263 ч.2 КК України повністю підтверджується сукупністю зібраних по кримінальному провадженню доказів, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України (2012 року) та про наявність всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України (2012 року).

Заслухавши думку обвинуваченого та його захисника, які категорично заперечили щодо заявленого клопотання, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного.

В провадженні Сихівського районного суду м.Львова знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст.15 ч.2, ст.115 ч.1, ст.263 ч.2 КК України, яке розглядається згідно положень Кримінального процесуального кодексу від 13 квітня 2012 року, який набрав чинності 20 листопада 2012 року, оскільки таке направлене до суду з обвинувальним актом, після набрання чинності цим Кодексом.

Так, постановою Сихівського районного суду м.Львова від 22 жовтня 2012 року, яка прийнята до набрання чинності Кримінальним процесуальним кодексом від 13 квітня 2012 року, відносно ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді взяття під варту у порядку, визначеному Кримінально процесуальним кодексом України 1960 року
Згідно п.9 розділу XІ Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу від 13 квітня 2012 року, який набрав чинності 20 листопада 2012 року, запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

В ході розгляду клопотання встановлено, що запобіжний захід, обраний ОСОБА_7 постановою Сихівського районного суду м.Львова від 22 жовтня 2012 року не змінений, не скасований та дія такого в силу п.9 розділу XІ Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу від 13 квітня 2012 року, не припинялася.

В той же час, суд, виходячи з вимог п.1 ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, висновків, викладених в рішенні Європейського суду з прав людини від 10.02.2011р., справа «Харченко проти України», кожні два місяці переглядає питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою.
Так, згідно із положеннями ч.1 ст.331 КПК України від 13 квітня 2012 року, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно ж до ч.3 ст.331 КПК України від 13 квітня 2012 року, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ст.177 КПК України (2012 року) метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Крім того, у відповідності до вимог ст.178 КПК України (2012 року) при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

За умовами ст.194 КПК України (2012 року) під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно п.4 ч.2 ст.183 КПК України (2012 року) запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Як вбачається з наданих суду клопотання про продовження запобіжного заходу та матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст.15 ч.2, ст.115 ч.1, ст.263 ч.2 КК України, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, та від семи до п`ятнадцяти років позбавлення волі відповідно, та які згідно ст.12 КК України відносяться до середньої тяжкості та особливо тяжкого. В матеріалах кримінального провадження наявні вагомі докази вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 інкримінованих кримінальних правопорушень. Обвинувачений ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Києва, мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою освітою, неодружений, не працює, раніше не судимий.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який не працює, його вік, стан здоров`я, матеріальний стан, а також те, що він обвинувачується у вчиненні умисних середньої тяжкості та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, суд приходить до висновку, що застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу, окрім виняткового, за наведених вищевказаних обставин є неможливим.

У зв`язку з вищевикладеним, враховуючи, що з дня надходження до суду обвинувального акта судове провадження не завершене та прокурор просить продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою в порядку Кримінального процесуального кодексу від 13 квітня 2012 року, з врахуванням практики Європейського суду з прав людини, суд вважає за доцільне клопотання задоволити та продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою на строк до 60 днів, тобто з 21 грудня 2015 року до 18 лютого 2016 року, оскільки застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу за наведених вищевказаних обставин є неможливим. Водночас, враховуючи наявність обставин, передбачених п.1 ч.4 ст.183 КПК України, а саме вчинення злочину із застосуванням насильства, а також підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, зокрема майновий стан обвинуваченого, суд вважає за можливе не визначати розмір застави у даному кримінальному провадженні.

Керуючись п.1 ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, Рішенням Європейського суду з прав людини від 10.02.2011 року, справа «Харченко проти України», ст.ст.177, 178, 183, 197, 331, 369, 370, 372 КПК України (2012р.), суд , -

у х в а л и в :
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 задоволити.

Запобіжний захід ОСОБА_7 , який обвинувачується прокурором у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст.15 ч.2, ст.115 ч.1, ст.263 ч.2 КК України, тримання під вартою у Львівському СІЗО УДПСУ у Львівській області - продовжити до 60 днів - з 21 грудня 2015 року до 18 лютого 2016 року включно, без визначення розміру застави.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити для виконання Львівському СІЗО УДПСУ у Львівській області.

Апеляційна скарга на ухвалу в частині продовження строку тримання під вартою може бути подана до апеляційного суду Львівської області протягом семи днів з дня її оголошення, особою, що перебуває під вартою, у той самий строк з моменту вручення ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_8 .

Оригінал. Виготовлено в одному екземплярі.