Справа № 464/2196/15-к
пр.№ 1-кп/464/159/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10.05.2016 року

Сихівський районний суд м.Львова в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000104 від 29.11.2012 року, про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Львівської області Сокальського району с.Гірник, проживає та зареєстрований АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, невійськовозобов`язаного, неодруженого, має малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно зі ст.89 КК України судимості немає,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_6 ,

встановив:
28 березня 2009 року о 22.10 год. ОСОБА_3 , з метою заволодіння чужим майном, за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (засуджені вироком Сихівського районного суду м.Львова від 28.07.2009 року), під вигаданим приводом спільного відпочинку у сауні, по мобільному телефону запросили для відпочинку потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_10 та стали очікувати на їх приїзд біля приміщення сауни ТзОВ «Олімп», що на території «КСП Львів ВАТО ОСС» по вул. Навроцького, 25 в м. Львові. О 22 год 20 хв, коли ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під`їхали на таксі під керуванням ОСОБА_11 до вказаної сауни, то до автомобіля підійшли ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які за попередньою домовленістю задумали вчинити напад на потерпілих з погрозою застосування фізичного насильства, небезпечного для життя та здоров`я осіб, які зазнали нападу. Так, обвинувачені втрьох сіли на заднє сидіння автомобіля та погрожуючи застосуванням пістолета і автомата наказали потерпілому водію таксі ОСОБА_11 від`їхати в темний провулок, що неподалік даної сауни. Знаходячись в автомобілі, ОСОБА_3 із погрозою застосування пістолета до ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , наказав останнім вимкнути мобільні телефони, а коли водій ОСОБА_11 на їхню вимогу заїхав в темний провулок, то ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_3 наказали всім вийти з автомобіля. Коли всі вийшли з автомобіля, то ОСОБА_7 відвів водія ОСОБА_11 на відстань 3-4 м від автомобіля та поставив останнього обличчям до стіни та наглядав за ним, щоб той не втік. ОСОБА_8 в цей час знаходився біля автомобіля та, тримаючи в руках автомат, наглядав за ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а ОСОБА_3 в цей час відкрито заволодів речами ОСОБА_9 , а саме: грошима в сумі 11200 грн. та 190 доларів США, що згідно з курсом НБУ становило 1463 грн.; мобільним телефоном «Самсунг» вартістю 658 грн. з сім-картою оператора «Київстар» вартістю 25 грн.; сім-картою оператора «Київстар» вартістю 25 грн., яка була в мобільному телефоні «Самсунг-слайдер»; сім-картою оператора «Київстар» вартістю 25 грн., яка була в мобільному телефоні «Самсунг»; сім-картою оператора «Лайф» вартістю 10 грн., яка була в мобільному телефоні «Нокіа», а всього на загальну суму 13406 грн. В подальшому ОСОБА_3 підійшов до ОСОБА_10 та відкрито заволодів її сім-картою оператора «Київстар» вартістю 25 грн. з грошима на рахунку в сумі 5 грн., яка була в мобільному телефоні «Самсунг», а всього на загальну суму 30 грн. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_3 підійшов до ОСОБА_11 та відкрито заволодів його мобільним телефоном «Самсунг» вартістю 200 грн., в якому знаходилась сім-карта оператора «Білайн» вартістю 20 грн. з грошима на рахунку 10 грн.; сім-картою оператора «Лайф» вартістю 20 грн. з грошима на рахунку в сумі 15 грн., та яка була в мобільному телефоні «Нокіа», а всього на загальну суму 265 грн. Після цього, обвинувачені з місця скоєння злочину втекли.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.187 КК України, визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, та дав суду показання аналогічні фабулі обвинувачення. У вчиненому щиро розкаюється, просить суд врахувати його щире каяття та добровільне відшкодування потерпілим завданої шкоди та те, що має трьох малолітніх дітей і незадовільний стан його здоров`я. Ствердив, що не ухилявся від досудового розслідування, так як через тиждень після скоєного виїхав на заробітки в Російську Федерацію і не знав, що його розшукують правоохоронні органи. Родичі йому не повідомляли, що його розшукує міліція. В 2011 році стало відомо, що його перша дружина ОСОБА_12 з ним розлучилася. В Росії познайомився з іншою жінкою, в якої вже була дитина від першого шлюбу. З нею у нього теж є малолітня дитина.

Від потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_9 надійшли заяви, в яких просять розглядати справу у їх відсутність, так як претензій будь-якого характеру до обвинуваченого не мають, завдана шкода їм відшкодована в повному обсязі.

Враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорювались фактичні обставини кримінального провадження, з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою.

З копії вироку Сихівського районного суду м.Львова від 28.07.2009 року вбачається, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 вчинили розбійний напад на потерпілих, за попередньою змовою групою осіб. ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.187, ст.69 КК України до 4 років позбавлення волі без конфіскації майна, ОСОБА_8 засуджено за ч.2 ст.187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. (т.1 а.с.13-18)

Дії ОСОБА_3 вірно кваліфіковано за ч.2 ст.187 КК України, так як він вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечним для життя та здоров`я потерпілих (розбій), за попередньою змовою групою осіб.

При призначенні покарання суд керується наступним.

Згідно з п.3 ч.1 ст.65 КК України, суд призначаючи покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Визнаючи винним обвинуваченого ОСОБА_3 та призначаючи йому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, особу винного, який позитивно характеризується за місцем проживання, має малолітню дитину ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно зі ст.89 КК України судимості немає, а також те, що обвинувачений після вчинення кримінального правопорушення переховувався від органів досудового розслідування, суду та перебував у міжнародному розшуку.

Обставин, що згідно ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 судом не встановлено.

Обставиною, що у відповідності зі ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому є повне визнання вини та щире каяття.

Посилання захисника обвинуваченого на наявність хвороб, яким обвинувачений ОСОБА_3 хворіє, як обставини, що пом`якшує покарання, судом оцінюються критично, оскільки обвинувачений значний термін часу переховувався від органів досудового розслідування та суду, перебував за кордоном, жодних документів про його лікування від зазначених хвороб суду не надано, згідно довідки Дрогобицької виправної колонії № 40 УДПтСУ у Львівській області від 10.12.2015 року такий дійсно перебуває на ОСОБА_14 обліку у лікаря терапевта медичної частини з діагнозом «Хронічний гастродуоденіт», проте за медичною допомогою не звертався.

Також не знайшло свого підтвердження покликання щодо перебування на утриманні у обвинуваченого інших дітей, окрім малолітньої доньки ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_2 від його першого шлюбу, оскільки жодних належних доказів того суду не надано.

Із врахуванням викладених обставин справи, суд вважає необхідним призначити йому мінімальне покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті.

За відсутності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання із застосуванням ст.69 КК України, суд не вбачає.

Відповідно до положень ч.5 ст.72 КК України зарахування строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_3 був оголошений у міжнародний розшук, 23.12.2013 року затриманий на території Російської Федерації та такому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Вироком Апеляційного суду Львівської області від 12.06.2015 року вирок Сихівського районного суду м.Львова від 07.04.2015 року в частині обрання покарання ОСОБА_3 скасовано та постановлено у цій частині новий вирок, яким ОСОБА_3 обрано покарання за ч.2 ст. 187 КК України 7 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного на праві власності майна. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.02.2016 р. вирок Апеляційного суду Львівської області від 12.06.2015 року та в порядку ст. 433 КПК України вирок Сихівського районного суду м.Львова від 07.04.2015 року скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції, а запобіжний захід ОСОБА_3 залишено у вигляді тримання під вартою і такий по теперішній час перебуває під вартою.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, тому на підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_3 слід зарахувати в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 23 грудня 2013 року по 12 червня 2015 року, з 17 лютого 2016 року по день набрання вироком законної сили, на підставі ч.5 ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,

ухвалив:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, та призначити йому покарання - 7 (сім) років позбавлення волі з конфіскацією усього належного на праві власності майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту фактичного затримання 23 грудня 2013 року.

Зарахувати ОСОБА_3 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 23 грудня 2013 року по 12 червня 2015 року, з 17 лютого 2016 року по день набрання вироком законної сили, на підставі ч.5 ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу залишити тримання під вартою.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було судом визнано недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.
Суддя ОСОБА_1