Справа № 742/3592/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/253/2016
Категорія - ч. 1 ст. 368 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 березня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 10 червня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000253, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 грудня 2015 року, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з вищою освітою, одруженого, працюючого лікарем невропатологом поліклінічного відділення Прилуцької центральної районної лікарні, раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 грудня 2015 року ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, і йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 1 тис. неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. з позбавленням права обіймати посаду лікаря, пов`язану з виконанням організаційно розпорядчих функцій строком на 2 роки.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 921,06 грн. в рахунок відшкодування витрат понесених на оплату вартості експертизи спеціальних хімічних речовин та речовин хімічних виробництв проведеної по даній справі.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати його та на підставі ч. 2 ст. 284 КПК України закрити кримінальне провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення. В обґрунтування доводів апеляційної скарги, зокрема, посилається на неповноту судового розгляду, яка на його думку, полягає у не перевірці місцевим судом заяви, поданої ним та його захисником, в якій вони просили вжити необхідних заходів для з`ясування, чи мало місце підбурювання з боку органів СБУ до вчинення злочинного діяння та провокації злочину з метою викриття. І зроблений судом висновок, що це є захисною версією сторони захисту з метою уникнути кримінальної відповідальності, без перевірки під час судового слідства вважає таким, що не підтверджений доказами і порушує ч. 3 ст. 370 КПК України та ч. 3 ст. 62 Конституції України. Крім того, зазначає, що було грубо порушено норми КПК України, оскільки ухвала про відмову в проведенні відеофоноскопічної експертизи була винесена без виходу суду до нарадчої кімнати, що також призвело до порушення права на захист. Необхідність проведення даної експертиз була пов`язана з тим, що в матеріалах кримінального провадження відсутнє первинне джерело фіксування відеозапису подій 18 червня 2015 року та 23 червня 2015 року, а наявний диск відеозапису не відповідає подіям, які відбувалися у вказані дати. В порушення ч. 3 ст. 374 КПК України суд, нічого не вказав про даний відеозапис у вироку, який був долучений стороною обвинувачення до матеріалів кримінального провадження.

Вважаючи висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження посилається на встановлену судом обставину, що у травні 2015 року заявник - ОСОБА_9 звернулася для заповнення та направлення до медико соціальної експертної комісії( далі МСЕК) медичних документів, а тому вважає, що такий висновок є припущенням, оскільки вказана особа в судовому засіданні суду першої інстанції не допитувалася, в матеріалах кримінального провадження є довідка Прилуцької ЦРЛ, згідно якої ОСОБА_9 зверталася до нього лише 18 та 23 червня 2015 року, а свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 повідомили суду, що потрапити до лікаря можливо лише після реєстрації в реєстратурі та отримання направлення.

Також вважає, що висновок суду про домовленість ОСОБА_9 з ним про підготовку та направлення на МСЕК документів є також припущенням, оскільки, згідно матеріалів кримінального провадження, остання звернулася до правоохоронних органів із заявою, в якій просила провести перевірку за фактом вимагання у неї неправомірної вигоди, з боку лікарів невропатологів ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , за оформлення першої групи інвалідності.

При цьому автор скарги стверджує, що суд у вироку послався на недопустимі докази, зокрема, показання свідка ОСОБА_13 , яка не була очевидцем подій, а обставини про які вона повідомила їй стали відомі зі слів матері. Крім того, її показання не підтверджуються доказами у кримінальному провадженні.

Посилаючись на порушення права на захист вказує на суперечності у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним у мотивувальній частині вироку, щодо його обіцянки ОСОБА_9 .

Крім того, вважає, що висновок суду, що він був наділений повноваженнями для підготовки направлення на МСЕК за формою № 088/0 не підтверджений доказами, дослідженими під час судового розгляду. І свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , в судовому засіданні, спростували такий висновок пояснивши, зокрема, що ОСОБА_8 особисто не міг підготувати направлення за формою 088/0.

З огляду на вимоги ст. 87 КПК України звертає увагу, що місцевий суд мав визнати недопустимими доказами протоколи обшуку, освідування та відеоматеріали, які були відзняті під час проведення цих слідчих дій, оскільки було порушено його право на захист. Так, вказані слідчі дії були проведені без участі адвоката і йому не було роз`яснено право мати адвоката і не повідомлено про право на відмову від давання показань та не відповідати на запитання.

Разом з тим, вважає, що призначене судом покарання не відповідає ст. 65 КК України, оскільки позбавлення його в подальшому працювати лікарем призведе до того, що він стане пенсіонером і буде змушений виконувати вирок суду за рахунок пенсії, а штраф у розмірі 17 000 грн. для пенсіонера, у похилому віці є непосильною ношею, а тому, на його переконання, призначення покарання у виді виправних робіт на певний строк із застосуванням ст. 75 КК України буде справедливим.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_8 , працюючи на посаді лікаря невропатолога поліклінічного відділення Прилуцької центральної районної лікарні, та маючи відповідно до посадової інструкції повноваження щодо проведення консультативного прийому пацієнтів, здійснення експертизи тимчасової працездатності, готувати для представлення та представляти на засіданні МСЕК первинних неврологічних хворих з ознаками стійкої втрати працездатності,брати участь у роботі лікарсько-консультативних та медико-соціальних експертних комісій під час розгляду питань, що стосуються неврологічних хворих, керувати роботою підпорядкованого середнього медичного персоналу, віддавати розпорядження підпорядкованому медичному персоналу та контролювати його роботу, тобто обіймаючи посаду, пов`язану з виконанням організаційно - розпорядчих функцій і будучи службовою особою отримав від громадянки ОСОБА_9 неправомірну вигоду в розмірі 12000 гривень за наступних обставин.

Відповідно до пункту 3 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів з наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Згідно підпунктів 5.1.11,5.1.13 Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого Наказом МОЗ України від 09 квітня 2008 року № 189, лікуючий лікар представляє пацієнта завідуючому відділенням з питань направлення на лікарсько консультативну комісію ( далі ЛКК ), разом із завідуючим відділення представляє на ЛКК хворих, що мають ознаки стійкої втрати працездатності незалежно від тривалості хвороби, для вирішення питання про направлення їх на МСЕК.

Відповідно до п. 2 Інструкції щодо заповнення форм первинної облікової документації № 088/о «Направлення на медико-соціальну-експертну комісію (МСЕК)», затвердженої Наказом МОЗ України від 14 лютого 2012 року № 110 направлення на МСЕК заповнюється лікуючим лікарем закладу охорони здоров`я за місцем проживання та лікування хворого, підписується головою і членами лікарсько-консультативної комісії і надсилається в медико-соціально-експертну комісію.

Відповідно до пункту 2.2 Статуту Прилуцької центральної районної лікарні затвердженого головою Прилуцької районної державної адміністрації від 30 травня 2011 року, до предмету діяльності лікарні відноситься направлення на МСЕК осіб з ознаками стійкої втрати працездатності.

В травні 2015 року ОСОБА_9 звернулася до лікаря-невропатолога поліклінічного відділення Прилуцької ЦРЛ ОСОБА_8 щодо заповнення та направлення до МСЕК медичних документів для проведення її огляду щодо встановлення першої групи інвалідності у зв`язку з наявними у неї неврологічними захворюваннями.

ОСОБА_8 під час спілкування з ОСОБА_9 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, використовуючи зазначені вище повноваження, достовірно знаючи, що для встановлення групи інвалідності ОСОБА_9 необхідно провести її огляд медико-соціально-експертною комісією, підставою для проведення якого є направлення лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я за формою № 088/0, яке заповнюється лікуючим лікарем закладу охорони здоров`я та бажаючи використати цю обставину для отримання можливості противоправного збагачення, повідомив останній, що підготує та направить до МСЕК медичні документи, котрі при розгляді питань лікарсько-консультативної та медико-соціальної експертної комісії, слугуватимуть підставою для надання ОСОБА_9 першої групи інвалідності, за умови сплати йому особисто неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів в розмірі 600 доларів США, на що ОСОБА_9 погодилась.

Так, 18 червня 2015 року ОСОБА_9 почала лікування в Прилуцькій ЦРЛ (форма лікування -стаціонар вдома) з діагнозом: «ЦВХ з ГХ 3 ДНП ІІ ст., наслідки інсульту (2012 р.) з помірним правобічним геміпарезом церебростенічний синдром, САП Цукровий діабет ІІ ст. «Лікування проводилось лікуючим лікарем ОСОБА_8 . У цей же день 18 червня 2015 року, перебуваючи в службовому кабінеті у приміщенні поліклінічного відділення Прилуцької центральної районної лікарні, розташованого за адресою: Чернігівська область, м. Прилуки, вул. Київська, 98, під час особистої зустрічі з ОСОБА_9 , ОСОБА_8 повідомив останній про необхідність надання йому документів про результати її попередніх медичних обстежень.

23 червня 2015 року близько 12 год. 00 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи в своєму службовому кабінеті у приміщенні поліклінічного відділення Прилуцької центральної районної лікарні, розташованого за адресою: Чернігівська область м. Прилуки, вул. Київська, 98, під час особистої зустрічі, ознайомившись з наданими йому ОСОБА_9 документами про результати її медичних обстежень за період 2012-2015 років, запевнив ОСОБА_9 в тому, що підготує медичні документи, необхідні для її огляду в МСЕК та встановлення їй першої групи інвалідності, після чого за виконання в майбутньому вказаних дій отримав від ОСОБА_9 раніше обумовлену неправомірну вигоду в розмірі 12000 гривень.

Таким чином, ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що 23 червня 2015 року, близько 12 год. 00 хв., перебуваючи в своєму службовому кабінеті у приміщенні поліклінічного відділення Прилуцької центральної районної лікарні, розташованого за адресою:Чернігівська область,м. Прилуки, вул. Київська, 98, одержав від ОСОБА_9 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів в розмірі 12000 гривень за підготовку в майбутньому направлення Прилуцької ЦРЛ на медико-соціальну- експертну комісію (МСЕК) за формою № 088/0 необхідного для її огляду МСЕК.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які висловилися на підтримання поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

Висновок суду про доведеність винності обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом є правильним, оскільки відповідає фактичним обставинам по справі, обґрунтований сукупністю розглянутих в судовому засіданні доказів, які досліджені, належно оцінені судом та детально викладені у вироку.

Визнаючи ОСОБА_8 винним у одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того, хто дає неправомірну вигоду, дій з використанням наданого їй службового становища, суд навів у вироку переконливі судження на обґрунтування цього висновку.

Зокрема, суд поклав у основу вироку показання свідка ОСОБА_13 , відповідно яких вона являється дочкою ОСОБА_17 і за тиждень до передачі матір`ю грошей обвинуваченому вона стояла біля службового кабінету ОСОБА_8 і чула розмову за гроші між останнім та її матір`ю. У вересні 2015 року мати передала обвинуваченому обумовлені між ними кошти. Про вимагання ОСОБА_8 коштів мати попередньо повідомила правоохоронні органи.

Обґрунтовано суд першої інстанції послався як на доказ вини ОСОБА_8 і на свідчення свідка ОСОБА_14 , відповідно до яких, основним документом направлення на МСЕК є лист, який після лікування хворого, за установленою формою видає лікуючий лікар, яким є ОСОБА_8 , після попереднього проходження ЛКК. Лікуючий лікар також може направити на консультацію хворого до МСЕК без проходження ЛКК.

Аналогічні покази з показами свідка ОСОБА_14 дали в судовому засіданні суду першої інстанції свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_11 , ОСОБА_19 ОСОБА_16 ..

Згідно свідчень свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , на які , як на доказ вини послався суд у своєму вироку, обвинувачений ОСОБА_8 працює на посаді лікаря невропатолога поліклінічного відділення Прилуцької ЦРЛ.

Події, встановлені судом першої інстанції, знайшли своє повне підтвердження і наведеними у вироку даними, що містяться у наступних доказах:

- заяві ОСОБА_9 про вимагання у неї обвинуваченим хабара;

- протоколі огляду та вручення грошових коштів від 23 червня 2015 року, згідно якого в присутності понятих, в службовому кабінеті Прилуцького МВ УСБ України в Чернігівській області в рамках кримінального провадження було позначено та вручено ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 12000 грн., 60 купюр номінальною вартістю 200 грн. кожна, дві купюри із яких номінальною вартістю 200 гривень кожна, що мають наступну серію та номери : ЕБ 5958703 та ЗГ 6176106, працівником ВБКОЗ УСБ України в Чернігівській області, були позначені з обох боків спеціальним барвником « Промінь -1», який світиться жовтим кольором в ультрафіолетових променях. Контрольний зразок спеціального барвника «Промінь-1» зроблений на чистому аркуші паперу поміщений до конверту, який був опечатаний та скріплений підписами учасників даної слідчої дії;

- протоколі обшуку від 23 червня 2015 року, згідно якого в присутності понятих та інших учасників даної слідчої дії у приміщенні кабінету № 10 поліклінічного відділення Прилуцької центральної районної лікарні, розташованої за адресою: м. Прилуки, вул. Київська, 98 в кишені халату обвинуваченого ОСОБА_8 було виявлено і вилучено грошові кошти в сумі 12000 гривень, купюрами по 200 грн., дві купюри із яких номінальною вартістю 200 гривень кожна, що мають наступну серію та номери: ЕБ 5958703 та ЗГ 6176106, під дією ультрафіолетових променів мали характерне свічення жовтого кольору, які були поміщені до поліетиленового файлу та опечатані. Також, було опромінено кишеню халату, який був вдягнений на ОСОБА_8 на момент проведення обшуку на якому було виявлено під дією ультрафіолетових променів свічення жовтого кольору. Після цього халат ОСОБА_8 було вилучено та поміщено до поліетиленового пакету та опечатано. Під час обшуку також були виявлені і вилучені медична картка хворої ОСОБА_9 , виписка із її медичної картки, виписні епікрізи на неї, витяг з історії її хвороби та консультативний висновок спеціаліста щодо неї.

- висновку експерта за № 838 (х) від 04 серпня 2015 року з якого вбачається, що на наданих на експертизу грошових коштах в сумі 12000 гривень та правій кишені наданого білого халату, що згідно постанови про призначення експертизи були вилучені під час обшуку в приміщенні службового кабінету № НОМЕР_1 поліклінічного відділення Прилуцької ЦРЛ, виявлено нашарування люмінесцентних спеціальних хімічних речовин (люмінофорів), які за сукупністю фізико-хімічних властивостей мають спільну родову належність з речовиною з контрольного зразку помітки грошових купюр.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів не може погодитись з твердженням обвинуваченого про відсутність складу кримінального правопорушення, вважаючи, що суд першої інстанції належно оцінив сукупність наведених доказів і правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 368 КК України, як - одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того, хто дає неправомірну вигоду, дій з використанням наданого їй службового становища.

Обґрунтовано, на думку колегії, належним чином вмотивувавши своє рішення, суд першої інстанції визнав доводи сторони захисту, щодо провокації відносно ОСОБА_8 хабара, такими, що не заслуговують на уваги з огляду на наступне.

Особа, яка свідомо обирає кримінальний спосіб поведінки, несе відповідальність на загальних підставах.

Обвинувачений ОСОБА_8 отримав неправомірну винагороду в умовах очевидності, де в той день, тобто, 23 червня 2015 року в його кабінеті малознайома йому ОСОБА_9 поклала в його присутності конверт, а ОСОБА_8 не заперечував проти того, що ОСОБА_9 в його кабінеті залишила свої речі. На руках обвинуваченого були відсутні сліди фарби, якою оброблялися купюри і це пояснюється тим, що він не діставав грошові кошти з конверту та не перераховував предмет неправомірної винагороди, хоча йому було вже відомо, що в конверті знаходяться гроші, і він вже після вказаних дій поклав конверт до кишені свого халату та не вчинив будь яких дій чи спроб повернути дані грошові кошти. До таких дій його працівники міліції не підбурювали, він добровільно обрав протиправний спосіб поведінки.

Не може колегія суддів прийняти до уваги й твердження обвинуваченого про недотримання місцевим судом норм КПК України в зв`язку з ухваленням рішення про відмову в проведенні експертизи без видалення до нарадчої кімнати, оскільки чинними нормами кримінального процесуального закону не встановлено прямої вимоги про необхідність видалення суду до нарадчої кімнати в зв`язку з розглядом вказаного клопотання.

Безпідставними колегія суддів вважає і твердження апеляційної скарги щодо визнання недопустимим доказом показання свідка ОСОБА_13 з огляду на те, що її показання є показаннями з чужих слів, оскільки її показання, зокрема, стосуються обставин, безпосереднім свідком яких вона була, а саме, розмови обвинуваченого з її матір`ю щодо грошових коштів. А розбіжності в її показаннях, про що також зазначається в апеляційній скарзі, колегія суддів пов`язує зі сплином значного часу з вказаних подій.

Не є переконливими і твердження обвинуваченого про невідповідність фактичним обставинам справи висновку суду про звернення ОСОБА_9 до нього у травні 2015 року за заповненням та направленням на МСЕК, оскільки остання в судовому засіданні не допитувалася, а в журналі реєстрації відсутні записи про звернення до нього, тобто ОСОБА_8 , у травні 2015 року ОСОБА_9 .

При цьому колегія суддів констатує той факт, що ОСОБА_9 не допитувалася у суді першої інстанції за станом здоров`я, що підтверджується медичними довідками, а доступ до кабінету ОСОБА_8 є вільним і лікарня не являється закладом з обмеженим доступом. Крім того, факт звернення ОСОБА_9 до обвинуваченого у травні 2015 року не впливає на обсяг обвинувачення та кваліфікацію дій останнього.

Твердження апеляційної скарги щодо неправдивості фактів, які були викладені в заяві ОСОБА_9 на адресу правоохоронних органів, де вона повідомила про факт вимагання у неї неправомірної вигоди з боку лікарів ОСОБА_8 та ОСОБА_19 , а досудовим слідством не було встановлено причетності останньої до вчинення кримінального правопорушення, що може свідчити про завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину є непереконливим з огляду на таке.

Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, тобто встановлення чи не встановлення причетності ОСОБА_19 до вчинення кримінального правопорушення не має відношення кримінального провадження, що розглядається стосовно ОСОБА_8 .

Не мають під собою підґрунтя і посилання апелянта про порушення його прав на захист під час проведення слідчих дій та необхідності визнання недопустимими доказами протоколів обшуку та освідування особи.

При цьому слід зауважити, що права, передбачені нормами КПК України, виникають у особи з моменту набуття нею процесуального становища, зокрема, підозрюваного, в порядку визначеному законодавством, а вказані слідчі дії були проведені лише по факту вимагання неправомірної вигоди, ОСОБА_8 під час проведення вказаних слідчих дій не повідомлялося про підозру і останній не затримувався за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, тобто, не мав процесуального становища, визначеного КПК України.

Про необґрунтованість доводів апеляційної скарги щодо відсутності у ОСОБА_8 повноважень для підготовки направлення на МСЕК свідчать показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_11 , ОСОБА_19 та ОСОБА_16 , згідно яких, лікуючий лікар, яким є ОСОБА_8 , може направити на консультацію хворого до МСЕК без проходження ЛКК. Факт зайняття посади лікаря невропатологічного відділення Прилуцької ЦРЛ обвинуваченим ОСОБА_8 , на час вчинення кримінального правопорушення 23 червня 2015 року, підтверджується повідомленням головного лікаря, даними особової картки тощо.

Не є обґрунтованими й твердження ОСОБА_8 про порушення його права на захист за наявних суперечностей, на його думку, у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним щодо його, ОСОБА_8 , обіцянки ОСОБА_9 підготувати належним чином медичну документацію для направлення на МСЕК, з огляду на те, що дане твердження є надуманим, оскільки вказане формулювання обвинувачення має однаковий зміст і не впливає на обсяг обвинувачення.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та правильності кваліфікації його дій за ч.3 ст. 368 КК України.

Що стосується міри покарання, обраної обвинуваченому ОСОБА_8 , то колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_8 виду та міри покарання, суд вірно врахував ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, те що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем роботи, є пенсіонером, має похилий вік та хворобливий стан здоров`я. Прийняв до уваги відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання і вмотивовано дійшов висновку про можливість призначити ОСОБА_8 покарання мінімальних межах, встановлених санкцією ч. 1 ст. 368 КК України.

Із цим висновком погоджується колегія суддів, оскільки, судом першої інстанції при винесенні вироку ОСОБА_8 дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, а призначене покарання у визначеному розмірі є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

З урахуванням наведеного вище колегія суддів не вбачає підстав для призначення покарання ОСОБА_8 з застосуванням ст.75 КК України, і всі обставини, на які в апеляційній скарзі посилається апелянт були враховані судом першої інстанції.

Вирок суду є законний, обґрунтований і справедливий, а тому зміні чи скасуванню не підлягає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 грудня 2015 року, щодо ОСОБА_8 без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4