Справа № 161/3345/16-к
Провадження № 1-кс/161/1273/16
У Х В А Л А
про відмову в арешті майна
м. Луцьк 16 березня 2016 року
Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_3 , слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 , представника ПАТ «Західінкомбанк» ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:
Слідчий СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 , за погодженням із прокурором у кримінальному провадженні прокурором Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_3 , 15 березня 2016 року звернувся до слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області з клопотанням про накладення арешту на майно ПАТ "Західінкомбанк", а саме на автомобілі (згідно переліку у клопотанні) у кількості 50 штук, які, згідно поданого клопотання, були вилучені 03 березня 2016 року, на підставі ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.03.2016 року.

Клопотання мотивує тим, що СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000924, під час якого встановлено, що 23 лютого 2016 року, невстановлені особи несанкціоновано втрутилися в роботу комп`ютерної мережі, а саме - на сайт ТОВ "Кепітал Прайс", яке вказаного числа проводило електронні торги по реалізації автомобілів, що належали ПАТ "Західінкомбанк", що унеможливило доступ учасникам до процедури проведення торгів, внаслідок чого було спричинено значну шкоду, сума якої на даний час встановлюється. 01.03.2016 року СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області відомості про дане кримінальне правопорушення внесено до ЄРДР, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.361 КК України. Окрім того, 12.03.2016 року СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області, в зв`язку з тим, що 23.02.2016 року, невстановлені особи, умисно, шляхом обману та шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, що вплинуло на процес обробки інформації, налаштування функціонування системи проведення електронних торгів в режимі, втручання в електронну систему проведення торгів ТзОВ «Кепіталс Прайс» під виглядом учасника проведення торгів, що забезпечило незаконне отримання права на майно, внесено відомості до ЄРДР за №0001104 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України. Постановою прокурора Луцької місцевої прокуратури від 14.03.2016 року матеріали даних проваджень об`єднано в одне провадження, яке зареєстровано у ЄРДР під №0000924.

Оскільки вищевказані автомобілі є предметом вчинення злочину, необхідні органу досудового розслідування для проведення відповідних експертиз, з метою встановлення обставин вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, оскільки за їх відсутності можлива втрата слідової інформації про обставини вчинення вказаного кримінального правопорушення, дані речі мають значення речових доказів, тому клопочуть про накладення арешту.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши додані докази, заслухавши думку слідчого та прокурора, які підтримали клопотання, думку представника ПАТ «Західінкомбанк», яка заперечувала щодо арешту вищевказаного майна, посилаючись на його безпідставність та неможливість накладення арешту на автомобілі з огляду на положення ч.1 ст.173 КПК України, приходжу до висновку, що в клопотанні про арешт майна слід відмовити.

Згідно ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до ч.2 цієї ж статті арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Речовими доказами, згідно з ст.98 КПК України, є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціну вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.
Відповідно до ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Як встановлено судом, особи, які вказані в ст.170 КПК України, в об`єднаному кримінальному провадженні №0000924, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.361 ч.2, 190 ч.3 КК України, в межах яких вилучено вказані транспортні засоби, не встановлені, жодній особі не повідомлено про підозру.

Згідно ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні про арешт майна повинно бути зазначено, зокрема, перелік та види майна, що належить арештувати, документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном. До клопотання додаються оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

На виконання вказаної вимоги закону до клопотання не додано жодного документу, який би підтверджував право власності на вказані транспортні засоби. Натомість з тексту самого клопотання, з пояснень слідчого та прокурора про підтвердження таких даних Луцьким сервісним центром ГУНП у Волинській області (довідка якого наявна у матеріалах провадження) вбачається, що автомобілі (згідно вказаного переліку) перебувають у власності ПАТ «Західінкомбанк».

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України не допускається арешт майна/коштів банку, віднесеного до категорії неплатоспроможних, а також майна/коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Судом встановлено (згідно пояснень представника ПАТ «Західінкомбанк»), що з 28.05.2014 року Постановою НБУ №316 ПАТ «Західінкомбанк» віднесений до категорії неплатоспроможних та перебуває у процедурі ліквідації, а тому, виходячи із вимог ст.173 ч.1 КПК України, матеріалів даного клопотання, пояснень учасників судового провадження, арешт на вказане майно не допускається.
Окрім того, фактично слідчий (за погодженням з прокурором) мотивував своє клопотання, посилаючись на те, що вказані автомобілі є предметом кримінальних правопорушень та мають значення речових доказів у даному провадженні.

Як вбачається з матеріалів клопотання, відомості до ЄРДР внесені за фактом несанкціонованого втручання невстановленими особами в роботу електронно-обчислювальних машин, автоматизованих систем, комп`ютерних мереж чи мереж електрозв`язку, а також за фактом вчинення шахрайства, тобто обману, вчиненого шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.

Так, предметом злочину, передбаченого ст.361 КК України є електронно-обчислювальна машина, автоматизовані комп`ютерні системи, комп`ютерні мережі, носії комп`ютерної інформації, комп`терна інформація, мережі електрозв`язку. Предметом злочину, передбаченого ст.190 КК України є майно та майнові права, а його об`єктивна сторона полягає у заволодінні чужим майном або придбанні права на майно, при цьому, вказане кримінальне правопорушення передбачає обов`язкову наявність особи, яка потерпіла від вчинення даного кримінального правопорушення.

Таким чином, вилучені під час проведення огляду 03.03.2015 р. автомобілі, не можуть бути предметом кримінального правопорушення, передбаченого ст.361 КК України, і за обставин, внесення відомостей до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 КК України виключно на підставі рапорту слідчого (за відсутності потерпілого та відповідної заяви від такої особи, яка б вказувала про заволодіння вказаними автомобілями шахрайським шляхом, про що ствердив і сам слідчий) предметом даного злочину. На думку суду, підставою для накладення арешту на майно, не може бути виключно той факт, що слідчим формально винесено постанову про визнання автомобілів речовими доказами, з посиланням на те, що вони є предметом злочину, передбаченого ст.361 КК України. Тому, слідчим та прокурором, окрім механічного дублювання у клопотанні норм закону, не наведено конкретних обставин, які б давали підстави накладати арешт на відповідне майно, з підстав, визначених ст.170 ч.2 п.1 КПК України.

Щодо посилання у клопотанні на необхідність накладення арешту на майно для забезпечення проведення експертиз, то згідно ст.100 КПК України, речові докази, в тому числі, можуть бути повернуті власнику (законному володільцю) або передані йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження (з попередженням про можливу кримінальну відповідальність), що на думку суду, з врахуванням наявності відповідного судового рішення від 03.03.2016 року про надання тимчасового доступу до речей, забезпечить можливість проведення необхідних експертних досліджень. А тому, достатніх підстав для накладення арешту на вказане майно, і в цій частині клопотання, не наведено.

Посилання слідчого та прокурора про необхідність накладення арешту на автомобілі, оскільки треті особи, набули його за ціною, що є нижчою ринкової вартості, також не заслуговує на увагу, оскільки матеріалами клопотання не доведено, що ціна конкретних автомобілів (тобто саме тих, що були придбані) є нижчою від ринкової вартості, оскільки довідка торгово-промислової палати, що додана до клопотання, видана лише щодо одного автомобіля, при цьому, його вартість вказана без врахування технічного стану та інтенсивності експлуатування, а також того, що такі особи знали і повинні були знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у п.п.1-4 ч.1 ст.96-2 КК України.
Окрім того, судом встановлено, що згідно протоколу огляду місця події від 03.03.2016 року слідчим СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 було оглянуто та вилучено автомобілі, згідно переліку 31 автомобіль, та ще два автомобілі, вказані додатково під номером 32, 3). Натомість слідчим та прокурором ставиться питання щодо арешту 50 автомобілів, без належного обґрунтування та встановлення місця знаходження автомобілів, не вказаних у протоколі огляду місця події.

Так, відповідно до ч.7 ст.237 КПК України при огляді слідчий, прокурор мають право, зокрема, оглядати та вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Однак, згідно судового рішення ухвали про тимчасовий доступ до речей і документів від 03.03.2016 року слідчому надано тимчасовий доступ до автомобілів, що перебувають у володінні ПАТ «Західінкомбанк» та перебувають на зберіганні по вул.Вахтангова, 12 м.Луцька, в частині вилучення вищевказаного майна було відмовлено, оскільки стороною кримінального провадження не було доведено наявності достатніх підстав вважати, що таке вилучення необхідне для досягнення мети отримання доступу до речей. Не зважаючи на відмову суду, в цій частині, майно, як вбачається з протоколу огляду місця події та тексту клопотання про арешт майна, було вилучене.

Відповідно до ст.169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч.5 ст.171, ч.6 ст.173 цього Кодексу.

Відповідно до ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Оскільки вищевказане майно (автомобілі) вважалось тимчасово вилученим після проведення огляду місця події 03.03.2016 року (ухвала суду від 03.03.2016 р.), то клопотання про його арешт до суду мало бути подане не пізніше наступного робочого дня після вилучення.

Натомість, клопотання про арешт майна подане суду 15.03.2016 року, докази про його скерування поштовим зв`язком або ж те, що вказаний строк пропущено не було, суду не надано.

Згідно ч.1 ст.173 слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 п.1, 2, 5, 6 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати, зокрема, правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 цього Кодексу), розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для третіх осіб.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений своєї власності.

На думку суду, відсутні законні підстави для накладення арешту на вказане у клопотанні, так як згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited проти України», будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Судом не встановлено законних підстав для накладення арешту, оскільки інше рішення може тлумачитись недобросовісним, свавільним та таким, що порушує норми чинного національного та міжнародного законодавства.

Таким чином, зважаючи на викладені вище обставини, вважаю, що відсутні правові підстави для накладення арешту на вищевказане майно, а тому у клопотанні слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.170-173 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :
В задоволенні клопотання слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 про арешт майна відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1