Провадження №: 1/752/28/16
ПОСТАНОВА
про направлення справи на додаткове розслідування 18.11.2016 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

провівши в приміщенні суду в м. Києві попередній розгляд кримінальної справи щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ромни, Сумської області, українця, громадянина України, з освітою вищою, не одруженого, працюючого юристом в ТОВ «Гео проект», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

обвинуваченого за ч. 3 ст. 368 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, громадянина України, з освітою вищою, одруженого, працюючого в ПАТ «Дельта Банк» на посаді начальника відділу, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , такого, що не має судимості,

обвинуваченого за ч.3 ст. 368 КК України,

В С Т А Н О В И В :

На розгляді Голосіївського районного суду м. Києва перебуває кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинувачених за ч.3 ст. 368 КК України.

Прокурор в попередньому судовому засіданні в своїй доповіді відмітила, що є підстави для призначення справи до судового розгляду.

Можливість призначення кримінальної справи до судового розгляду відмітили підсудний ОСОБА_9 та його захисник.

Захисник ОСОБА_8 , звернувся до суду з письмовим клопотаннм про закриття кримінальної справи щодо підсудних на підставі ст. 6 п.2 КПК України.

Вислухавши учасників, суд вважає що справу слід повернути на додаткове розслідування.

Так, відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 11.02.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування», кримінальна справа у будь - якому разі не може бути призначена до судового розгляду якщо, наряду з іншим, при провадженні дізнання чи досудового слідства було порушено право обвинуваченого на захист.

Як зазначено в новелах Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 24.10.2003 року «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві», суди повинні вимагати від органів досудового розслідування, щоб обвинувачення було конкретним і в ньому повинно бути відображено: злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа; час, місце та інші обставини його вчинення. Недодержання зазначених вимог може бути підставою повернення справи на додаткове розслідування.

Вимоги щодо відображення в обвинувальному висновку місця, часу, способу, мотивів і наслідків злочину, вчиненого кожним з обвинувачених, також закріплені ст. 223 КПК України.

Однак, вищезазначені вимоги закону не були дотримані під час досудового розслідування.

Згідно з вимогами ст. 246 КПК України справа підлягає поверненню на додаткове розслідування із стадії її попереднього розгляду у випадках, коли під час порушення справи, провадження дізнання чи досудового слідства були допущені такі порушення вимог кримінально-процесуального кодексу, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду. Такими порушеннями закон, крім іншого, визначає, передбачені ст. 370 КПК України істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, до яких відноситься і порушення права на захист, зокрема, пред`явлення неконкретного обвинувачення.

Як убачається із постанов про пред`явлення обвинувачення та обвинувального висновку, зокрема, як відображено в описовій частині висновку, яка фактично повністю знайшла своє відображення і в резолютивній частині, 10.05.2012 року старший державний виконавець ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих мотивів, всупереч інтересам служби, за попередньою змовою з заступником начальника Голосіївського РУЮ в м. Києві - начальником ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві ОСОБА_9 , в розмові з ОСОБА_10 висунув вимогу ОСОБА_10 про передачу йому 1000 доларів США за зняття арешту з автомобіля, який належить ОСОБА_11 , та прискорення виконання даного рішення.

Тобто, як зазначено в обвинувальному висновку, ОСОБА_8 створив умови, за яких ОСОБА_10 вимушена була сплатити хабар, з метою запобігання настання для себе негативних наслідків.

11.05.2012 року ОСОБА_8 перебуваючи в службовому кабінеті, діючи за попередньою змовою із заступником начальника Голосіївського РУЮ ОСОБА_9 одержав від ОСОБА_10 хабар в сумі 1000 доларів США, одразу після чого, 400 доларів США залишив у виконавчому провадженні, яке перебувало на його робочому столі, а 600 доларів США передав ОСОБА_9 в службовому кабінеті останнього.

Аналогічне в точності обвинувачення як і ОСОБА_8 , висунуте ОСОБА_9 і останнє зводиться лише до того, що в ньому двічі відображено, що ОСОБА_8 діяв за попередньою змовою з ОСОБА_9 .

Однак, в постановах про притягнення як обвинувачені та обвинувальному висновку взагалі не знайшло свого відображення, які ж умисні дії вчинив чи мав намір вчинити з використанням свого службового становища в інтересах хабародавця безпосередньо ОСОБА_12 у змові з ОСОБА_8 .

Із постанов про притягнення як обвинувачені та обвинувального висновку не є зрозумілим та не відображено, яка ж попередня домовленість існувала між ОСОБА_8 , який ставив вимогу особі надати хабар та отримав його, обіцяючи в найкоротший термін винести постанову про зняття арешту з автомобіля та прискорити виконання рішення, та ОСОБА_9 , який був начальником ВДВС, яка роль відводилася ОСОБА_12 , і які дії він мав виконати або не виконувати в інтересах третьої особи та взагалі, як були розподілені ролі між співвиконавцями.

Детальне з`ясування та відображення вищезазначених обставин є обов`язковим, з огляду на ті обставини, що відповідно до ч. 2 ст. 26 КК України, хабар належить визнавати одержаним за попередньою змовою групою осіб, якщо злочин спільно вчинили декілька службових осіб ( дві і більше), які заздалегідь, тобто до його початку, про це домовилися (як до, так і після надходження пропозиції про давання хабара, але до його одержання).
Співвиконавцями слід вважати службових осіб, що одержали хабар за виконання чи невиконання дій, які кожна з них могла або повинна була виконати з використанням службового становища. Про необхідність з`ясування та відображення вищезазначених обставин відображено у Постанові Пленуму Верховного суду України № 5 від 26.04.2002 року «Про судову практику у справах про хабарництво».
Слід також відмітити, що з огляду на вимоги законодавства, злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення.
Як видно з обвинувачення, ОСОБА_8 обвинувачується у одержанні хабара за попередньою змовою групою осіб, мається на увазі з ОСОБА_9 , поєднаному з вимаганням хабара.
В свою чергу ОСОБА_13 пред`явлено обвинувачення в отриманні хабара, за попередньою змовою групою осіб, як особою, яка займає відповідальне становище. В той же час, незважаючи на те, що в обвинуваченнях відмічено про вчинення злочину підсудними за попередньою змовою групою осіб, в кваліфікації дій ОСОБА_13 не відображено кваліфікуючої ознаки вимагання. Суд не виключає того, що можливо має місце ексцес виконавця, проте з цього приводу в обвинуваченні будь яких посилань немає.
Вищезазначені обставини свідчать про грубе порушення права на захист підсудних, яке полягає у пред`явленні неконкретного обвинувачення, яка була допущена слідчим та на яку не звернув увагу прокурор.

Оскільки зазначені обставини порушення права на захист підсудних є очевидними, і вони були виявлені в ході попереднього розгляду, справа не може бути призначена до судового розгляду і підлягає поверненню на додаткове розслідування, для проведення процесуальних дій направлених на з`ясування обставин та пред`явлення ОСОБА_8 і ОСОБА_13 , за наявності для того підстав, конкретного обвинувачення, згідно вимог процесуального законодавства.

Клопотання захисника ОСОБА_5 про закриття кримінальної справи на підставі ст. 6 п.2 КПК України, задоволенню не підлягає, оскільки закриття кримінальної справи з підстав відсутності складу злочину вимагає проведення судового розгляду та з`ясування наявності або відсутності в діях підсудних складу злочину, а тому не може бути вирішене в стадії попереднього розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 132, 223, 237, 246 КПК України, Постановою Пленуму Верховного суду України від 11 лютого 2005 року № 2 «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення справ на додаткове розслідування», суд

П О С Т А Н О В И В :
Кримінальну справу по обвинуваченню за ч. 3 ст. 368 КК України ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , повернути в Київську місцеву прокуратуру № 1 на додаткове розслідування.

Міру запобіжного заходу підсудним ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , у виді підписки про невиїзд - залишити без змін.

В задоволенні клопотання захисника про закриття кримінальної справи, - відмовити.
Копію постанови протягом трьох діб після її винесення надіслати сторонам.

На постанову протягом семи діб з дня її винесення сторони можуть подати апеляцію до апеляційного суду м. Києва.

Суддя ОСОБА_1