Яготинський районний суд Київської області
Справа № 1-163/10
ВИРОК

Іменем України

23 листопада 2010 року Яготинський районний суд

Київської області у складі:

головуючого судді Литвин Л.І.

при секретарі Ковряк О.О.

за участю прокурора Лещенко С.О.

адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготині Київської області справу про обвинувачення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не працюючого, не одруженого, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4 кімната-28, судимого згідно вироку Яготинського районного суду Київської області від 23 лютого 2005 року за ст. ст. 185 ч.2, 185 ч.3 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 09.07.20008 року на підставі постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.07.2008 року умовно-достроково, на не відбуту частину покарання 8 місяців 15 днів

в злочині, передбаченому ст. 187 ч.1 КК України

В С Т А Н О В И В:

Підсудний ОСОБА_2 вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоровя особи, яка зазнала нападу та з погрозою застосування такого насильства (розбій).

Злочин вчинений при таких обставинах.

17 лютого 2010 року близько 4 години ОСОБА_2 з метою заволодіння чужим майном, прийшов до дитячого садка № 3 «Ромашка», розташованого по провулку Говорова в м. Яготин Київської області, де сховався під деревом та став чекати ОСОБА_3, яка в той час проходила провулком та на яку останній вчинив напад, а саме, приставивши до черевної порожнини ОСОБА_3 ніж та висловлюючи в її адресу погрози, ОСОБА_2 відібрав у потерпілої грошові кошти на загальну суму 15 грн. Продовжуючи свої злочинні дії, направленні на заволодіння майном ОСОБА_3, ОСОБА_2 вирвав з її рук жіночу сумку, вартістю 130 грн. та оглянувши її зміст, почав вимагати у потерпілої мобільний телефон. Після того як ОСОБА_3 відмовилась віддати належний їй мобільний телефон, діючи умисно та з корисливих мотивів, ОСОБА_2 кулаком лівої руки наніс потерпілій удар в область правої нижньої щелепи, спричинивши їй тим самим тілесне ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи. Після того, як ОСОБА_3 впала, ОСОБА_2 наніс їй по одному удару кулаками в перенісся, праву сторону підборіддя та потилицю, а також наніс три удари правою ногою по тулубу, в область грудної клітки, спричинивши своїми діями потерпілій тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, переломи кісток носа, перелом трьох ребер зліва. Згідно висновку судово медичної експертизи вищевказані пошкодження не супроводжувались небезпечними для життя явищами на момент спричинення та за ознакою тривалості розладу здоровя відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Потім ОСОБА_2 заволодів належним ОСОБА_3 мобільним телефоном марки «Нокіа-1101» вартістю 150 гривень і з вставленою в нього сім-картою оператора «Київстар», вартістю 25 грн. В результаті протиправних дій, ОСОБА_2 завдав ОСОБА_3 матеріальної шкоди на загальну суму 320 гривень.

Підсудний в судовому засіданні вину не визнав та показав, що 14 лютого 2010 року, після того як він забрав з дому телевізор, його син ОСОБА_4 побив його та вигнав з кімнати гуртожитку, де вони проживали разом з ОСОБА_3 . 17 лютого 2010 року близько 4 години ранку він, знаючи про те, що ОСОБА_3 їздить на роботу в м. Київ першою електричкою, підійшов до дитячого садка «Ромашка», розташованого неподалік гуртожитку та став чекати на неї, сховавшись за деревом. Коли він зустрів ОСОБА_3, то намагався уладнати конфлікт, проте остання почала висловлюватись в його адресу нецензурними словами. Після цього, він попросив у неї гроші на їжу, і вона дала йому 10 гривень, а 5 гривень залишила собі на проїзд. Він запропонував їй піти до міліції та дати пояснення з приводу побоїв, які наніс йому син, але ОСОБА_3 відмовлялась та продовжувала нецензурно лаятись, в звязку з чим він долонею правої руки вдарив її в обличчя в область правого вуха, а потім вдарив її ще раз долонею у праву сторону обличчя, в область нижньої щелепи. Від цього удару ОСОБА_3 впала на сніг, випустивши з рук сумку. Він підняв її за комір дублянки, а лівою рукою взяв сумку та повів ОСОБА_3 в напрямку до міліції, приставивши їй до боку пластиковий гребінець, схожий на лезо ножа, щоб та не опиралась. В той час він побачив у ОСОБА_3 мобільний телефон та забрав його, щоб вона нікому не телефонувала. Біля пішохідного мосту, зателефонував їх син ОСОБА_5, та він повернув телефон Радченко з проханням нічого не розповідати сину. Проте, ОСОБА_3 почала кричати, що він її вбиває, в звязку з чим він вдарив останню приблизно три рази сумкою в область потилиці та почав тікати в напрямку автодорожнього мосту, де заліз на балку та сховався. За декілька хвилин до нього підійшов ОСОБА_4 разом із ОСОБА_6 , а потім приїхали працівники міліції, які службовим автомобілем відвезли його до гуртожитку, де знаходилась ОСОБА_3 Біля приміщення гуртожитку він віддав 10 гривень сину. Вважає, що не міг своїми діями спричинити потерпілій тілесні ушкодження такого ступеню тяжкості, та вдарив її на грунті неприязних відносин, перебуваючи у стані сильного душевного хвилювання.

Не дивлячись на те, що підсудний вини не визнав, його вина в судовому засіданні доведена показами свідків, потерпілої, іншими зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, з показів потерпілої ОСОБА_3, даних в судовому засіданні вбачається, що 17 лютого 2010 року о 3 години 55 хвилин ранку вона вийшла з будинку і пішла по провулку Черняховського в напрямку залізничного вокзалу, так як їхала на роботу в м. Київ. Біля дитячого садка по провулку Говорова їй назустріч вийшов її співмешканець ОСОБА_2 Останній тримав у правій руці ніж, погрожував вбивством, наставив ніж до лівого боку її тулуба, при цьому вимагаючи в неї гроші. Вона віддала йому 10 гривень, залишивши собі 5 гривень на проїзд. Після чого він забрав в неї 5 гривень, вирвав у неї з рук сумку та почав шукати там гроші, а вона, згадавши, що в кишені її дублянки лежить мобільний телефон, зателефонувала сину ОСОБА_5. В той час ОСОБА_2, забираючи в неї телефон, кулаком лівої руки вдарив її в лівий бік обличчя, від чого вона впала на сніг, а потім знову наніс по одному удару кулаком у перенісся, в область потилиці та у праву сторону підборіддя, а коли вона намагалась встати, то вдарив її ногою три рази в ліву сторону грудної клітки. ОСОБА_2 забрав у неї мобільний телефон та взявши її під руку, потягнув по провулку в напрямку пішохідного мосту, погрожуючи, що заріже її та кине під потяг . Біля мосту зателефонував син, та ОСОБА_2 повернув їй телефон, наказавши нічого не розповідати сину, але вона почала кричати, що він її вбиває. ОСОБА_2 знову вихопив у неї з рук телефон. Потім він вдарив її сумкою по голові, кинув в її сторону пять гривень, сумку, та побіг по дорозі в напрямку вул. Незалежності. В цей момент до неї підбіг її син ОСОБА_5 разом із ОСОБА_6. та вона пішла додому. Невдовзі приїхали працівники міліції з ОСОБА_2 та швидка допомога. Того ж дня, близько 8 години ранку ОСОБА_6 відвіз її до Яготинської ЦРЛ, де після обстеження у неї виявили переломи трьох ребер , переломи правої нижньої щелепи і кісток носа та поклали на стаціонарне лікування в травматологічне відділення, де вона знаходилась до 4 березня 2010 року.

З показів неповнолітнього свідка ОСОБА_4, даних в судовому засіданні вбачається, що його батько на протязі останнього часу не проживав разом з ними, так як мати вигнала його з кімнати гуртожитку, бо він постійно зловживав спиртними напоями, вчиняв сварки та бійки, пропивав їх речі. 16 лютого 2010 року до них додому приїхали їхні свати, ОСОБА_6 із дружиною ОСОБА_7, які залишились в них ночувати. Наступного дня близько 4 години ранку він прокинувся від телефонного дзвінка, та почув по телефону голос матері та свого батька, який щось кричав. Розбудивши ОСОБА_6 він разом з ним побіг шукати матір. По дорозі він зателефонував до матері, та вона крикнула йому в трубку, щоб він біг до неї до пішохідного мосту, бо батько її вбиває. Там він побачив матір, обличчя котрої було в крові, та яка розповіла, що її побив батько, і що останній побіг до пішохідного мосту по вул. Незалежності. Коли вони з ОСОБА_6 знайшли батька, то ОСОБА_4 почав розмахував перед ними ножем, який тримав у правій руці. На його вимогу, останній кинув телефон матері на сніг. Приблизно через 10 хвилин приїхали працівники міліції. Після затримання батько повернув йому 10 гривень, а через деякий час він знайшов під мостом кухонний ніж, який до цього знаходився в них вдома, та який пізніше вилучили працівники міліції.

З показів свідка ОСОБА_8 даних в судовому засіданні вбачається, що 16 лютого 2010 року у складі слідчо-оперативної групи він заступив на чергування. 17 лютого 2010 року близько 5 години ранку разом із ОСОБА_9 він виїхав до автодорожного мосту на вул. Незалежності в м. Яготині, за телефонним повідомленням про те, що невідомий чоловік пограбував жінку, погрожуючи їй ножем. ОСОБА_2 знаходився на бетонній опорі під мостом, не хотів звідти спускатись, погрожував їм ножем, але так як було темно, то самого ножа у нього він в руках не бачив. Під час затримання ОСОБА_2 впав з опори у сніг.

З показів свідка ОСОБА_10 даних в судовому засіданні вбачається, що вранці цього дня до неї зателефонувала її мати та повідомила про те, що вона перебуває в Яготинській ЦРЛ, так як її побив ОСОБА_2 Зі слів матері їй стало також відомо, що коли вона вранці йшла на роботу, то неподалік дитячого садка її зустрів ОСОБА_2 та побив її, забрав у неї мобільний телефон та гроші, погрожуючи ножем. Коли вона прийшла до матері в лікарню, то їй стало відомо, що у матері поламані ребра, щелепа, під очима в неї вона побачила синці. В матері також був струс мозку. Остання спочатку знаходилась на лікуванні в травматологічному відділенні Яготинської ЦРЛ, а потім їздила на огляд до лікаря в м. Київ. ОСОБА_2 постійно зловживав спиртними напоями, бив матір та погрожував їй, виганяв їх з кімнати гуртожитку.

З показів свідка ОСОБА_9 даних в судовому засіданні вбачається, що він працює дільничним інспектором Яготинського РВГУ. На вимоги працівників міліції ОСОБА_2 погрожував застосуванням ножа, а під час затримання впав на сніг та покотився по схилу до залізничних колій. Коли затримали ОСОБА_2, то за допомогою ліхтарика обстежили територію біля мосту, але ножа вони в снігу не знайшли. Потерпіла скаржилась на головні болі, на її обличчі були сліди крові. Після чого він викликав швидку допомогу, але ОСОБА_3 від госпіталізації відмовилась з тих причин, що в неї не було коштів. Пізніше ніж знайшов під мостом ОСОБА_4, та його вилучили працівники міліції.

З показів свідка ОСОБА_6, даних в судовому засіданні вбачається, що 17 лютого 2010 року він разом із своєю дружиною приїхали до ОСОБА_3 , та залишились ночувати. Вранці його розбудив ОСОБА_4 та сказав, що матір побив ОСОБА_2 Після чого вони побігли до автодорожнього мосту. Обличчя ОСОБА_3 було в крові, а сам ОСОБА_2 сховався під мостом. Коли вони почали умовляти його злізти з опори, то в нього в руках він побачив лезо ножа, яким він почав погрожувати. Вони викликали працівників міліції, вранці він відвіз ОСОБА_3 до лікарні, оскільки її самопочуття погіршилось.

З показів свідка ОСОБА_7, даних в судовому засіданні вбачається, що цього дня близько 5 години ранку вона прокинулась від стуку у двері, та відчинивши їх, побачила ОСОБА_3 , обличчя якої було в крові, та вона трималась за перенісся. Зі слів ОСОБА_3 їй стало відомо, що її перестрів ОСОБА_2, коли вона йшла на вокзал, та погрожуючи ножем, забрав у неї сумку, мобільний телефон, гроші та побив її. Після чого вона допомогла їй роздягнутись, вмила її обличчя від крові та випрала її одяг. ОСОБА_3 скаржилась на болі в переніссі, нижній щелепі та на біль у лівій частині тулуба.

З показів свідка ОСОБА_11 даних в судовому засіданні вбачається, що він вилучав ножа, яким ОСОБА_2 погрожував ОСОБА_3 після того, як його знайшов під автодорожнім мостом ОСОБА_4. ОСОБА_2 постійно зловживав спиртними напоями та бив свою дружину ОСОБА_3

З протоколу огляду місця події з фототаблицею від 6 березня 2010 року (а.с.5-6) видно, що з помешкання ОСОБА_3 вилучено кухонного ножа, виготовленого з металу світлого кольору, ручка якого довжиною 95 мм, а лезо- довжиною близько 125 мм.

З протоколу огляду місця події з фототаблицею від 6 березня 2010 року (а.с.7-13) видно, що в ході огляду території прилеглої до дитячого садка «Ромашка», у ОСОБА_3 було вилучено жіночу сумку та мобільний телефон «Нокіа-1101».

З протоколу відтворення обстановки та обставин події з фототаблицею за участю ОСОБА_3 (а.с.47- 58) вбачається, що остання показала як саме ОСОБА_2 вчинив напад, погрожував їй ножем та наносив побої, та показання потерпілої дані в судовому засіданні є аналогічними.

З протоколу відтворення обстановки та обставин події з фототаблицею за участю ОСОБА_2 (а.с.103-120) видно, що ОСОБА_2 не заперечував ті обставини, що наніс ОСОБА_3 удар долонею руки в область правого вуха, один удар долонею в праву сторону нижньої щелепи, від чого та впала у сніг, а також ті обставини, що погрожував їй замість ножа пластиковим гребінцем, вимагаючи від неї йти разом із ним до міліції. Крім цього, ОСОБА_2 показував, що після того, як ОСОБА_3 по телефону покликала сина на допомогу, він знову наніс їй удар в обличчя долонею правої руки, від чого та впала та обронила сумку, а він забрав в неї телефон та сумку. Потім погрожуючи гребінцем, та висловлюючи погрози, що заріже її, вимагав, щоб та пішла із ним. Як показував ОСОБА_2 після того, як зателефонував син, то він передав телефон ОСОБА_3, але остання знову покликала на дорогу, після чого він забрав в неї телефон та вдарив її тричі сумкою у потилицю.

З акту судово-психіатричної експертизи від 17.03.2010 року (а.с.170-171) вбачається, що ОСОБА_2 під час скоєння інкримінованих йому дій на психічне захворювання не страждав, в тому числі не перебував в тимчасовому хворобливому стані. Тому він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Під час проведеного обстеження ознак психічного захворювання у нього також не виявлено, він може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Примусових заходів медичного характеру він не потребує. Він страждає на психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності від алкоголю (хронічний алкоголізм 2 ст.). ОСОБА_2 скоїв злочин у стані алкогольного спяніння та потребує лікування від алкогольної залежності. Протипоказань для лікування не виявлено.

З висновку судово-товарознавчої експертизи від 15 березня 2010 року (а.с.175) вбачається, що кінцева вартість наданих на дослідження речей становить: мобільного телефону марки «Нокіа» моделі 1101- 150 гривень, сім-картки оператора «Київстар»- 25 гривень, жіночої сумки-130 гривень.

З висновку судово- криміналістичної експертизи від 19 березня 2010 року (а.с.181-183) вбачається, що поданий на дослідження ніж відноситься до групи ножів господарського призначення та холодною зброєю не являється.

З висновку судово- медичної експертизи від 16 березня 2010 року (а.с.188-189) вбачається, що у ОСОБА_3 виявлені струс головного мозку, переломи кісток носа, перелом нижньої щелепи, переломи трьох ребер зліва, які характерні для дії тупих предметів з обмеженою поверхнею. Ушкодження за давністю можуть відповідати 17.02.2010 року, не супроводжувались небезпечними для життя явищами на момент спричинення та за ознакою тривалості розладу здоровя відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Ушкодження характерні для дії тупих предметів, могли виникнути від ударів руками та ногами, при цьому було завдано не менше трьох ударів.

Таким чином, з врахуванням всіх доказів, добутих та досліджених в судовому засіданні, суд вважає вину ОСОБА_2 доведеною, а його дії за ст. 187 ч.1 КК України органом досудового слідства кваліфіковано вірно, так як він вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоровя особи, яка зазнала нападу та з погрозою застосування такого насильства (розбій).

При цьому суд ставиться критично до доводів підсудного в тій частині, що він того дня чекав ОСОБА_3, щоб уладнати з нею конфлікт та вимагав від неї лише піти з ним до працівників міліції для дачі пояснень про нанесення йому побоїв сином, оскільки події відбувались о 4 години ранку у безлюдному місці, а з показів ОСОБА_2 витікає, що він вимагав від Радченко піти до міліції вже тоді, коди він тричі наніс їй удари рукою, та фактично спричинив їй тілесні ушкодження, та звернення до працівників міліції могли потягнути для нього лише негативні наслідки.

Доводи ОСОБА_2 в тій частині, що він погрожував ОСОБА_3 не ножем, а пластиковим гребінцем спростовуються показами потерпілої, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_4, які особисто бачили у ОСОБА_2 ніж, а ОСОБА_4 знайшов цей ніж під мостом у снігу, свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_8, яким погрожував ножем підступний , та покази цих свідків та потерпілої суд знаходить послідовними та такими, що не викликають у суду сумніву.

Ті обставини, що ОСОБА_4 діяв з метою заволодіти майном потерпілої свідчать покази самого ОСОБА_4 в тій частині, що за три дні до зустрічі з ОСОБА_3 в нього не було коштів. Після його затримання він повернув сину 10 гривень, які належали ОСОБА_3. Крім цього, в судовому засіданні під час огляду сумки потерпілої в якості речового доказу, ОСОБА_4 підтвердив, що сумка до подій 17 лютого 2010 року пошкоджень не мала та була придбана в січні місяці 2010 року. За таких обставин, суд вірить показам потерпілої в тій частині, що ОСОБА_4 під час того, як виривав з її рук сумку пошкодив її ручки, оскільки ці пошкодження є в наявності. ОСОБА_13 показав, що тричі вдарив по голові сумкою ОСОБА_3, але сумка була пуста, та йому невідомо від чого були пошкоджені ручки сумки. Суд також приймає до уваги, що ОСОБА_13 забрав у ОСОБА_3 телефон вже після того, як остання зателефонувала сину, та забирати з тих підстав в неї телефон необхідності не було.

У суду також немає підстав не вірити висновкам судово медичної експертизи щодо ступеню тяжкості виявлених у Радченко пошкоджень, які за строками давності можуть відповідати 17 лютого 2010 року.

Призначаючи покарання підсудному ОСОБА_2, суд враховує ступінь тяжкості та характер скоєного злочину, особу підсудного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується негативно, злочин скоїв, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, що є обставиною, яка обтяжує відповідальність та вважає, що міру покарання йому необхідно обрати у вигляді позбавлення волі в межах санкції статті, що передбачає відповідальність.

Позов прокурора про стягнення з підсудного витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину підлягає до задоволення, та позовні вимоги доводяться довідками Яготинської ЦРЛ (а.с.23,24 т.2)

Керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_2 визнати винним за ст. 187 ч.1 КК України та призначити йому покарання за цією статтею

-4 (чотири) роки позбавлення волі.

Строк рахувати з 10 березня 2010 року.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Яготинської центральної районної лікарні витрати, понесені внаслідок стаціонарного лікування потерпілого від злочину в сумі 3696 (три тисячі шістсот девяносто шість) гривень 90 копійок.

Стягнути із ОСОБА_2 за проведення експертизи на користь Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУМВС України в Київській області, м. Київ вул. Воздвиженська- 2, , банк одержувача ГУ ДКУ в Київській області, МФО 812018, р/р 0700, ІПН 61 - 243 (двісті сорок три) гривні 38 копійок.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_2 до вступу вироку в законну силу залишити попередню: тримання під вартою в Чернігівському СІЗО державного департаменту з питання виконання покарань .

Речові докази по справі: жіночу сумку та мобільний телефон і вставленою сім-картою оператора «Київстар» передати ОСОБА_3, ніж знищити.

Вирок може бути оскарженим до Апеляційного суду Київської області протягом 15 діб з моменту його проголошення, шляхом подачі апеляції, а засудженим в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Суддя Литвин Л.І.