АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/271/16 Справа № 201/123/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0004997 від 20 вересня 2013 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2014 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в с. Великомихайлівка, Покровського району, Дніпропетровської області, проживаючого та зареєстрованого в буд АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 ,-

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2014 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік.

Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_9 на відшкодування матеріальної шкоди 1803,81 гривень, на відшкодування моральної шкоди 500 гривень та в рахунок відшкодування судових витрат 2000 гривень.

В зміненій апеляційній скарзі від 23.02.2015 року обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати, кримінальне провадження відносно нього закрити на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. При цьому вказує на те, 31.10.2013 року слідчий, після проведення ряду слідчих дій, виніс постанову про закриття кримінального провадження, з посиланням на ст.110, п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, ці відомості були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань і оскільки вказана постанова не оскаржена, то вона набрала законної сили, а тому подальше повідомлення ОСОБА_6 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та складання обвинувального акту є незаконним. Зазначає, що нові відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України, після закриття кримінального провадження до ЄРДР не вносились, новий номер провадженню не присвоювався. На думку апелянта, з посиланням на ст. 214 КПК України, всі слідчі дії після закриття кримінального провадження є незаконними, отримані докази є недопустимими та на них не може ґрунтуватись вирок суду.

В запереченнях на змінену апеляційну скаргу потерпіла ОСОБА_9 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2014 року стосовно ОСОБА_6 - без змін. При цьому зазначає, що питання про винесену слідчим постанову про закриття кримінального провадження від 31. 10. 2013 року розглядалось Апеляційним судом Дніпропетровської області 15 липня 2014 року і Вищим Спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ 3 березня 2015 року. Скасовуючи рішення Апеляційного суду, яким кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 було закрито з підстав наявності постанови органу досудового розслідування про закриття кримінального провадження за відсутності складу кримінального правопорушення, Вищий Спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй ухвалі від 3.03.2015 року зазначив, що « із кримінального провадження не вбачається жодної з підстав, передбачених ст.284 КПК України для скасування вироку місцевого суду стосовно ОСОБА_6 та закриття вказаного провадження. Постанови слідчого до переліку таких підстав не входять, тобто не можуть бути перешкодою для кримінального провадження».
Згідно вироку суду, ОСОБА_6 визнаний винним за те, що він, 19 вересня 2013 року, близько 14-00 годин, перебуваючи на шостому поверсі першого під`їзду будинку АДРЕСА_2 , діючи на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, до раніше знайомої сусідки ОСОБА_9 , маючи намір на завдання їй тілесних ушкоджень, інтенсивно штовхав долонями в район підключичної області потерпілої, намагаючись виштовхати її в бік сходів, після чого ударив кулаком у район потиличної частини, завдавши ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоров`я.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений та його захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційні вимоги, викладені в зміненій апеляційній скарзі від 23.02.2016 року та просили вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Прокурор просив апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду залишити без змін, вказуючи на законність та обґрунтованість вироку суду та безпідставність апеляційних вимог, з посиланням на рішення ВССУ від 3.03.2015року.

Потерпіла ОСОБА_9 просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого в зміненій редакції, а вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, учасників кримінального провадження, провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому ОСОБА_6 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в зміненій апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що, апеляційні вимоги не підлягають задоволенню, а вирок суду - скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі з наступних підстав.

У відповідності до положень ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про порушення порядку проведення досудового розслідування та судового розгляду по даному кримінальному провадженню, недопустимість доказів, покладених в основу вироку є безпідставними і не відповідають матеріалам кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, на підставі заяви потерпілої ОСОБА_9 про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 за спричинення тілесних ушкоджень, 20.09.2013 року в єдиний реєстр досудових розслідувань були внесені відомості щодо вказаного кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_6 за правовою кваліфікацією ч.2 ст.125 КК України (т.1 а.п.1).

19 грудня 2013 року йому було письмово повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення щодо ОСОБА_9 за правовою кваліфікацією, передбаченою ч.2 ст.125 КК України.

Суд першої інстанції, перевіряючи обставини вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність його вини у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, за обставин, установлених при судовому розгляді та викладених у вироку. Такий висновок суду відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджується наявними в ньому доказами, в їх сукупності.

У відповідності до ч.1 ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

За приписами ч.4 ст.95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 цього Кодексу.

Дотримуючись цих правил, не зважаючи на невизнання вини обвинуваченим, суд дійшов до правильного висновку про винність ОСОБА_6 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення, що підтверджено доказами кримінального провадження, зокрема:

стабільними і послідовними показаннями у судовому засіданні потерпілої ОСОБА_11 про нанесення їй обвинуваченим ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, що, у свою чергу, погоджується:

- з висновками експерта №4463 е від 24.10.2013 року, з якого вбачається, що у потерпілої виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, двох синців в підключичній області ліворуч з переходом на ліву ключицю та по внутрішній поверхні лівого плеча у верхній третині, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 діб, але не більше ніж три тижні.

Як зазначено у висновках експерта, 20.09.2013 року ОСОБА_9 по заяві була обстежена в КЗ « Дніпропетровське обласне бюро СМЕ» ( дані обстеження мястяться у висновку спеціаліста №3966 (т.1 а.п.14-15).

Проходження потерпілою ОСОБА_9 стаціонарного лікування з 25.09.2013 року по 03.10.2013 року у КЗ ДМКЛ №16 з діагнозом закрита черепно-мозкова травма, забиття м`яких тканин голови, струс головного мозку підтверджується даними, що містяться у виписному епікрізі (а.с. 21).

Про наявність конфлікту між обвинуваченим та потерпілою свідчать покази свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Як вбачається із показань свідка ОСОБА_14 , яка в зазначений у вироку час знаходилась поряд з потерпілою, ОСОБА_6 вийшов зі своєї квартири та, схопивши ОСОБА_9 за руки, почав її виштовхувати на сходову клітину, де вона опинилась біля ліфту. Свідок опустилась та зупинилася між п`ятим та шостим поверхами, звідки бачила, як обвинувачений заламав потерпілій руки за спину і почав душити, однак та вирвала одну руку, а він наніс їй удар кулаком правої руки в потиличну частину голови. На їх крик вибіг свідок ОСОБА_12 .

Допитаний при судовому розгляді свідок ОСОБА_12 , пояснив, що являється дільничним інспектором Жовтневого РВ і 19.09.2013 року він був на чергуванні. На прохання потерпілої та її доньки він піднявся в квартиру потерпілої, де вони оглянули об`єми затоплення. Конфлікт між потерпілою та обвинуваченим виник, оскільки дійсно мало місце затоплення квартири потерпілої. Свідком самих подій на сходах він не був, але коли почув крик, вибіг і побачив, що ОСОБА_15 тримає потерпілу за куртку, трясе її та тягне до сходів, а вона противиться цьому. Він відтяг обвинуваченого від потерпілої. Через деякий час він прийшов до потерпілої, де відібрав дві заяви - про затоплення і побиття. ОСОБА_16 показувала розірвану куртку, говорила, що болить голова і показувала синяк під лопаткою.

Свідок ОСОБА_17 пояснила, що зі слів потерпілої і її доньки їй відомо,що 19.09.2013 року ОСОБА_9 побив сусід, який також намагався скинути її зі сходів. При цьому потерпіла скаржилась на сильні болі в голові та показувала синець на плечі, подряпину на грудях та синець на руці, спричинені обвинуваченим.

Оцінивши вищевикладені докази у відповідності до ст.94 КПК України з точки зору належності, допустимості, достовірності та їх достатності в своїй сукупності, суд прийшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.125 КК України.

Твердження обвинуваченого в зміненій апеляційній скарзі про недопустимість доказів, оскільки подальші слідчі дії здійснювались в рамках закритого кримінального провадження, є необґрунтованими, так як у постанові слідчого про закриття кримінального провадження від 31 жовтня 2015 року не визначено, стосовно якої особи і за яким складом її винесено, на що звернув увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй ухвалі від 03 березня 2015 року. Крім того, як вбачається із мотивувальної частини вищезазначеної постанови, слідчим зазначено про досудове розслідування за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, що суперечить витягу з кримінального провадження № 00049979 (т.1 а.п.1).

Разом з тим, свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_6 суд зробив на підставі доказів, отриманих в межах досудового розслідування, в тому числі даних, що містяться у висновках експерта від 23-24.10. 2013 року, даних, які характеризують особу обвинуваченого, які досліджувались в судовому засіданні. Вказана експертиза проведена з дотриманням вимог закону, після внесення відомостей до ЄРДР про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення за ч.2 ст.125 КК України.

Наявність в матеріалах кримінального провадження постанови слідчого від 31.10.2013 року про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, не входить до переліку підстав, передбачених п.п.5,6,7 ч.1 та п.2 ч.2 ст.284 КПК України, з яких суд апеляційної інстанції може скасувати обвинувальний вирок чи ухвалу і закрити кримінальне провадження, про що зазначено в апеляційних вимогах ОСОБА_6 .

Як вказано в ухвалі ВССУ від 3.03.2015 року, « із кримінального провадження не убачається жодної з зазначених підстав для скасування вироку місцевого суду стосовно ОСОБА_6 та закриття вказаного провадження.

У відповідності до ч.2 ст.439 КПК України вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

Таким чином, прийняття слідчим рішення від 31.10.2013 року, з зазначених у постанові підстав, а як наслідок і рішення про поновлення кримінального провадження від 04.11.2013 року, з вищезазначених причин не впливає на законність проведеного по даному кримінальному провадженню досудового розслідування, не позбавляє доказової сили приведених у вироку доказів, які є допустимими, не ставить під сумнів висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 .

З врахуванням вищевикладеного, твердження апелянта про необхідність повторного внесення в ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України та присвоєння кримінальному провадженню нового номера, не ґрунтується на вимогах закону.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав до скасування вироку суду щодо ОСОБА_6 та закриття відносно нього кримінального провадження за п.2 ч.1 ст.284 КПК України, про що ставиться питання в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, розглядаючи кримінальне провадження в межах апеляційних вимог не вирішує питання призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 та вирішення цивільного позову.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2014 року стосовно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .