Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/740/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 122 (102) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.09.2016 м. Кропивницький
Колегія суддів Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 ,
переглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_9 , адвоката, який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , - ОСОБА_7 вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 16 червня 2016 року, за яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, громадянина України, із неповною середньою освітою, неодруженого, безробітного, такого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винуватим за ч. 1 ст. 122 КК України та засуджено до покарання у виді обмеження волі на строк два роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю один рік, покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України,

Ухвалено задовольнити частково цивільний позов, заявлений потерпілим ОСОБА_9 , та стягнути на користь останнього 18 194 гривні 82 копійки у відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням і 3 000 гривень у відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Ухвалено стягнути на користь держави процесуальні витрати у розмірі 4 219 гривень 46 копійок.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим за вчинення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто, умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Кримінальне правопорушення вчинене при наступних обставинах.

Приблизно о 01 годині 00 хвилин, 18 січня 2015 року, у приміщенні бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованому по проспекту Ілліча, 16 у с. Мар`янівка Маловисківського району Кіровоградської області, між ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виникла бійка.

Під час бійки ОСОБА_8 взяв зі столу порожню скляну пляшку з-під пива та направився до ОСОБА_12 з метою продовжити бійку, однак за останнього заступився ОСОБА_9 , загородивши ОСОБА_8 прохід та зробивши зауваження.

Після чого, ОСОБА_8 без жодних пояснень, умисно, наніс ОСОБА_9 один удар порожньою пляшкою з-під пива по голові, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, забою головного мозку середнього ступеня тяжкості, крововиливу під м`які мозкові оболонки, рани обличчя, що відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

В апеляційних скаргах:
-прокурор у кримінальному провадженні просить вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим за ч. 1 ст. 122 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі на строк три роки, в іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог наводить наступні доводи.

Вказує на неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Під час судового розгляду кримінального провадження, ОСОБА_8 свою винуватість не визнав, майнову шкоду, завдану потерпілому кримінальним правопорушення, - не відшкодував, жодних дій, що свідчили б про виправлення обвинуваченого не вчинив.

Також, судом першої інстанції порушено вимоги ст. 334 КПК України, ст. 75 КК України, оскільки у вироку не умотивував та не зазначив конкретних обставин, на підставі яких суд прийшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, звільнивши останнього від відбування покарання з випробуванням;

-потерпілий ОСОБА_9 просить вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим за ч. 1 ст. 122 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, в іншій частині просить вирок суду залишити без змін.

Свої вимоги умотивовує наступними доводами.

Не погоджується із застосуванням при призначенні ОСОБА_8 покарання положень ст. 75 КК України, та звільненням обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Вважає, що судом першої інстанції не достатньо враховано особу винуватого, зокрема, залишено поза увагою характеристику обвинуваченого, з якої убачається, що ОСОБА_8 з часів навчання у школі проявляв схильність до бійок, неправомірних вчинків (дану характеристику судом не долучено до матеріалів кримінального провадження, оскільки відхилено відповідне клопотання сторони захисту).

Крім того, як зауважує потерпілий, обвинувачений ОСОБА_8 не вибачився за свої неправомірні дії, не визнав своєї винуватості, взагалі заперечив факт спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, завданої кримінальним правопорушенням шкоди не відшкодував;

-адвокат обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції скасувати, закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Вважає, що висновки суду, викладені в судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, судом допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

Адвокат в поданій ним апеляційній скарзі відтворює показання свідків захисту та свідків обвинувачення, що надані останніми в судовому засіданні, наводить висновок експерта № 5 від 19.01.2015 року (за яким у ОСОБА_8 наявні тілесні ушкодження у вигляді численних тілесних ушкодження голови та тулубу, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, і які виникли від не менше 10 ударів), зазначає, що зазначені докази у їх сукупності свідчать про те, що 18 січня 2015 року, приблизно о 01 годині 00 хвилин, ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та інші особи, з хуліганських мотивів, напали на ОСОБА_8 , в ході чого спричинили тому легкі тілесні ушкодження, а ОСОБА_8 , в свою чергу, в порядку самозахисту, наніс ОСОБА_9 удар пляшкою з-під пива по голові.

Тож, адвокат обвинуваченого переконаний, що ОСОБА_8 знаходився у стані необхідної оборони, що, у даному випадку, виключає злочинність діяння.

Однак, суд першої інстанції не надав належної оцінки показанням свідків та потерпілого разом із іншими доказами, та надав переваги показанням двох свідків, які є друзями потерпілого ( ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ).

Не надаючи оцінки показанням свідка ОСОБА_16 в їх сукупності із висновком СМЕ, суд спростував ці показання показаннями свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

Вислухавши доповідь судді-доповідача, у дебатах думку прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні, просив скасувати вирок суду першої інстанції, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, призначити покарання у виді обмеження волі на строк три роки, думку представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 , котрий підтримав доводи апеляційної скарги потерпілого, просив скасувати вирок суду першої інстанції, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим за ч. 1 ст. 122 КК України, призначити покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, адвоката обвинуваченого ОСОБА_7 , та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, подану адвокатом в інтересах обвинуваченого, просили скасувати вирок суду першої інстанції, закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних у провадженні доказів, які у повному обсязі досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду провадження, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Не зважаючи на не визнання ОСОБА_8 своєї вини, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, підтверджується сукупністю зібраних по справі достовірних доказів.
Відповідно до показань потерпілого ОСОБА_9 , наданих у судовому засіданні суду першої інстанції, - 17 січня 2015 року, опівночі він разом з теперішньою дружиною ОСОБА_17 зайшов у бар, в якому був ОСОБА_18 . Замовивши біля барної стійки кофе, він почув, що ОСОБА_19 і ОСОБА_18 затіяли сварку, а потім побачив, як ОСОБА_18 наніс удар ОСОБА_19 в обличчя. Потім ОСОБА_18 підбіг до свого столика і взяв порожню скляну пляшку з-під пива і почав знову наближатись до ОСОБА_19 . Він став на шляху ОСОБА_18 і попросив залишити пляшку, висловивши зауваження. У цей час ОСОБА_18 наніс йому удар пляшкою в область голови, пляшка розлетілась і порізала обличчя. Від удару він зробив декілька кроків назад до барної стійки і там упав, побачивши що у нього біжить кров. До нього підійшли ОСОБА_13 і ОСОБА_19 , які допомогли підвестись і вийти з бару. У той день він був госпіталізований до обласної лікарні, де лікувався протягом двадцяти п`яти днів.

Згідно із показаннями свідка ОСОБА_12 , наданими суду першої інстанції,- у той день він близько першої години ночі прийшов в бар з дівчиною ОСОБА_20 . Вони танцювали. Потім його штовхнув ОСОБА_18 . Вони почали розмовляти і ОСОБА_18 його ударив в обличчя. Потім він побачив, як ОСОБА_18 ударив пляшкою ОСОБА_21 . У ОСОБА_21 пішла кров, тому він разом зі ОСОБА_13 почали надавати потерпілому першу допомогу, викликавши «швидку».

У відповідності до показань свідка ОСОБА_22 , наданих під час його допиту у судовому засіданні суду першої інстанції, - він відпочивав у барі разом з ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 . У барі він бачив і ОСОБА_27 , який пізніше прийшов у бар зі своєю дівчиною. Потім між ОСОБА_28 і ОСОБА_29 виникла сварка. Після того, як сварка припинилась, свідок бачив, як ОСОБА_18 взяв порожню пляшку і на зауваження ОСОБА_21 , ударив останнього пляшкою. Потім він підійшов до ОСОБА_21 і допоміг вийти з бару. Потім зателефонували батькам, які приїхали і забрали ОСОБА_21 ;

Відповідно до показань свідка ОСОБА_30 , наданими свідком у судовому засіданні суду першої інстанції, - на той час вона працювала барменом. В ніч з 17 на 18 січня 2015 року в бар прийшов ОСОБА_18 зі своєю дівчиною. Він придбав напої і сів за столик. Пізніше до бару зайшов ОСОБА_21 зі своєю дівчиною, який замовив і став за барною стійкою пити кофе. Потім вона зробила ОСОБА_18 зауваження, який сварився з хлопцями. Чумачок ухопив пляшку, а ОСОБА_21 зробив йому зауваження. Вона побачила, як ОСОБА_18 ударив ОСОБА_21 пляшкою в область голови. Потім ОСОБА_21 почали надавати допомогу. У той день у барі ОСОБА_18 вживав пиво, а ОСОБА_21 замовляв і пив лише кофе;

Згідно із показаннями свідка ОСОБА_31 під час судового розгляду судом першої інстанції, - вона бачила, як перед закриттям бару виникла сварка між двома хлопцями відвідувачами бару. ОСОБА_32 стояв біля барної стійки і пив кофе. ОСОБА_33 після сварки з ОСОБА_19 ухопив зі столу пляшку. ОСОБА_21 зробив йому зауваження, а ОСОБА_18 у відповідь наніс йому удар пляшкою в область голови;

Як встановлено показаннями свідка ОСОБА_34 у судовому засіданні суду першої інстанції, - він разом з ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_29 відпочивали у сусідньому барі, а потім прийшли в бар «Бахус». Він спочатку залишився на дворі, а коли зайшов у приміщення, то побачив, як ОСОБА_33 ударив пляшкою в ліву частину голови ОСОБА_38 ;

Відповідно до показань свідка ОСОБА_17 в ході судового розгляду судом першої інстанції, - у той день вона, ОСОБА_32 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 і ОСОБА_41 відпочивали в іншому барі, а потім пішли до знайомих в бар «Бахус». Вони зайшли в бар, привітались із знайомими; ОСОБА_32 пішов до барної стійки, а вона вийшла з приміщення бару. Потім, коли вона повернулась, то побачила, як ОСОБА_32 стояв спиною до виходу, поряд стояв ОСОБА_33 із пляшкою в руці. ОСОБА_21 зробив йому зауваження, а ОСОБА_18 у відповідь ударив його. ОСОБА_21 упав під барною стійкою, підбіг ОСОБА_39 , викликали «швидку». Потім приїхали батьки і забрали ОСОБА_21 ;

Згідно із показаннями свідка ОСОБА_42 у судовому засіданні суду першої інстанції, - її син ОСОБА_32 разом з його дівчиною ОСОБА_43 пішли відпочивати в бар. Приблизно без десяти хвилин на першу годину на телефон чоловіка надійшов дзвінок, яким повідомили, що син отримав травму. Вони з чоловіком зібрались, відразу приїхали в бар і побачили сина з тілесним ушкодженням; він тримався рукою за голову. Вони забрали сина і автомобілем поїхали на Кіровоград в обласну лікарню, де синові надали медичну допомогу. Він перебував на лікування приблизно 24 26 днів;

У відповідності до наданих у судовому засіданні суду першої інстанції показань свідка ОСОБА_44 , - у той вечір він приїхав з м. Кіровограда в Мар`янівку та відпочивав у барі «Бахус». В приміщенні бару він бачив ОСОБА_27 з його дівчиною. Потім він бачив, як ОСОБА_40 «зчепився» з ОСОБА_28 ; їх «розборонили». Потім він бачив, як ОСОБА_33 пішов до столу, де сиділа його дівчина, взяв порожню пляшку і повертався назад в те місце, де відбувся конфлікт. ОСОБА_32 знаходився біля барної стійки і зробив ОСОБА_45 зауваження. У відповідь ОСОБА_33 наніс пляшкою удар в область голови ОСОБА_38 . Потім до ОСОБА_21 почали підходити інші відвідувачі, а він викликав «швидку» і зустрічав її на дорозі.

Як встановлено показаннями свідка ОСОБА_46 , наданими ним у судовому засіданні під час судового розгляду судом першої інстанції, - він зі своєю дівчиною та знайомими приїхав з м. Кіровограда в село Мар`янівка та зайшли в бар «Бахус». Потім він зі своєю дівчиною вийшов на вулицю, а коли вони повертались і підходили до бару, було чути крики. Потім вийшов ОСОБА_21 , у якого обличчя було в крові. ОСОБА_21 попросив зателефонувати батькам зі свого телефону.

Крім наведених доказів, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується й наступними доказами матеріалів кримінального провадження :
-протоколом огляду місця події від 18 січня 2015 року приміщення бару «Бахус», відповідно якому на площадці перед вхідними дверима бару виявлено сліди речовини червоно-бурого кольору;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 14 лютого 2015 року, відповідно якому потерпілий ОСОБА_9 розповів і показав, як 18 січня 2015 року близько 00 годин 30 хвилин у приміщенні бару «Бахус» на зауваження ОСОБА_18 без будь-яких пояснень наніс йому один удар порожньою пляшкою в ліву частину голови;

-висновком судово-медичної експертизи № 61 від 14 квітня 2015 року, відповідно якому у ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у виді внутрішньочерепної травми в формі забою головного мозку середнього ступеня тяжкості, рани обличчя зліва;

-висновком судово-медичної експертизи № 125 від 22 травня 2015 року, відповідно якому дані тілесні ушкодження могли виникнути від одного удару в ліву частину голови порожньою скляною пляшкою з послідуючим травмуванням лівої частини обличчя кромкою розбитої пляшки при обставинах, які вказані під час слідчого експерименту з участю потерпілого ОСОБА_9 14 лютого 2015 року;

-висновком судово-медичної експертизи № 36 від 23 червня 2015 року, відповідно якому тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, яка виявлена у громадянина ОСОБА_9 , відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, які викликали стійку втрату працездатності 15%;

-протоколом проведення слідчого експерименту з участю свідка ОСОБА_22 , відповідно якому свідок розповів і показав про обставини нанесення ОСОБА_18 удару порожнею скляною пляшкою в область голови потерпілого ОСОБА_21 ;

-протоколом проведення слідчого експерименту з участю свідка ОСОБА_47 , відповідно якому свідок розповіла і показала обставини нанесення удару потерпілому ОСОБА_21 , який скоїв ОСОБА_18 .

Таким чином, на підставі досліджених доказів, ОСОБА_8 обґрунтовано визнано винуватим у вчиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто, умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, а дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі адвокатом, який діє в інтересах обвинуваченого, з приводу того, що, на переконання сторони захисту, наявні докази у їх сукупності свідчать про те, що 18 січня 2015 року, приблизно о 01 годині 00 хвилин, ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та інші особи, з хуліганських мотивів, напали на ОСОБА_8 , в ході чого спричинили тому легкі тілесні ушкодження, а ОСОБА_8 , в свою чергу, в порядку самозахисту, наніс ОСОБА_9 удар пляшкою з-під пива по голові, й знаходився у стані необхідної оборони, що, у даному випадку, виключає злочинність діяння, - свого підтвердження не знайшли.

Доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, інкримінованого досудовим розслідуванням і за яке його засуджено, підтверджується достовірними та належними доказами, що їх наведено вище, - показаннями потерпілого ОСОБА_9 , свідків, письмовими матеріалами, тощо.

Суперечностей у показаннях потерпілого ОСОБА_9 , порівняно із показаннями свідків у кримінальному провадженні щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, колегія суддів не убачає.

Як потерпілий, так і зазначені вище свідки надали показань про те, що обвинуваченим ОСОБА_8 спричинено потерпілому удар скляною пляшкою з-під пива в ліву частину голови потерпілого.

Також, як встановлено доказами у даному кримінальному провадженні, вказані дії обвинуваченим вчинені на зауваження потерпілого з приводу неналежної поведінки обвинуваченого в барі, де відпочивав як обвинувачений, так і потерпілий.

Підстави ставити під сумнів правдивість показань потерпілого ОСОБА_9 , а також і ряду свідків - у колегії суддів відсутні.

Також не знайшли свого підтвердження ті аргументи апеляційної скарги сторони захисту, що суд першої інстанції не надав належної оцінки показанням свідків та потерпілого разом із іншими доказами, та надав переваги показанням двох свідків, які є друзями потерпілого ( ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ); і крім того суд не надав оцінки показанням свідка ОСОБА_16 в їх сукупності із іншими доказами.

Як убачається безпосередньо за змістом вироку суду першої інстанції, - суд надав належної юридичної оцінки показанням усіх допитаних під час судового розгляду свідків, у сукупності із іншими дослідженими доказами (аркуші провадження 157-160).

Також, судом в оскаржуваному судовому рішенні зазначено й умотивовано, з яких підстав судом критично оцінено показання обвинуваченого ОСОБА_8 з приводу його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, у якому той обвинувачується (аркуш провадження 160).

Щодо посилань адвоката обвинуваченого на те, що судом не оцінено показань свідка ОСОБА_16 , - вони є безпідставними.

У вироку суду першої інстанції зазначено, з яких підстав суд вважає показання, надані означеним свідком під час її допиту в суді першої інстанції, недостовірними, і якими доказами у кримінальному провадженні вони спростовуються.

Є також необґрунтованими доводи апеляційної скарги адвоката обвинуваченого про те, що судом першої інстанції, при ухваленні стосовно обвинуваченого обвинувального вироку, надано переваги показанням двох свідків, які є друзями потерпілого свідкам ОСОБА_48 та ОСОБА_49 .

Показання усіх допитаних судом свідків оцінено у сукупності, до того ж, про обставини вчинення кримінального правопорушення, як їх встановлено, надали показань й свідки ОСОБА_31 та ОСОБА_30 (на час вчинення кримінального правопорушення бармен), які не є приятелями ні обвинуваченого, а ні потерпілого, тож, вочевидь, не є зацікавленими особами, чи особами, які б підтримували сторону захисту чи обвинувачення.

Позицію обвинуваченого ОСОБА_8 , яка полягає у невизнанні своєї винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та посилання сторони захисту на вчинення обвинуваченим тілесних ушкоджень у стані необхідної оборони, колегія суддів оцінює як намагання уникнути кримінальної відповідальності та небажання нести покарання за вчинене кримінальне правопорушення.

Необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересна та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Як встановлено доказами кримінального провадження, потерпілий ОСОБА_9 не вчинював жодних дій, які б могли спонукати обвинуваченого діяти в стані необхідної оборони.

Зауваження потерпілого ОСОБА_9 з приводу агресивної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 щодо сторонніх осіб в барі, де проводили час як потерпілий, обвинувачений, та к й інші особи, - об`єктивно не є небезпечним посяганням, яке б виправдовувало заподіяння удару скляною пляшкою з-під пива в область голови потерпілого, внаслідок якого потерпілому заподіяно тілесні ушкодження та поранення обличчя.

Що до доводів сторони захисту про наявність у обвинуваченого ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, як на доказ того, що ряд осіб у барі, в день вчинення кримінального правопорушення, провокували обвинуваченого на свару та бійку, й обвинувачений вимушений був діяти в стані необхідної оборони, - колегія суддів зауважує на таке.

Матеріали кримінального провадження, дійсно, містять висновок експерта № 05 від 19.01.2015 року, яким встановлена наявність у обвинуваченого ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень, виникнення яких відповідає строку, яким датується вчинення кримінального правопорушення (аркуш провадження 145 том 2).

Проте, вказаний висновок жодним чином не спростовує та не виключає винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у заподіянні ним тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_50 , проте може бути предметом звернення обвинуваченого, та розслідування в межах іншого кримінального провадження.

Відтак, доводи апеляційної скарги сторони захисту під час апеляційного перегляду судового рішення суду першої інстанції свого підтвердження не знайшли.

Також є такими, що не підлягають задоволенню й доводи апеляційних скарг сторони обвинувачення (прокурора та потерпілого) з приводу того, що судом першої інстанції при ухваленні вироку стосовно ОСОБА_8 не взято до уваги особу обвинуваченого, і безпідставно звільнено останнього від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до ст. 65 КК України, ч. 2 її, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Статтею 50 КК України регламентовано: покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Як убачається з вироку суду першої інстанції, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не судимий і до кримінальної відповідальності не притягався (аркуш провадження 116, 117-118, 119 том 1), відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому.

З урахуванням вказаних обставин, суд першої інстанції, прийшов до висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 без його ізоляції від суспільства, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про надання можливості обвинуваченому стати на шлях виправлення шляхом призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Відносно доводів апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_9 про те, що судом першої інстанції залишено поза увагою характеристику обвинуваченого, з якої убачається, що ОСОБА_8 з часів навчання у школі проявляв схильність до бійок, неправомірних вчинків, і дану характеристику судом не долучено до матеріалів кримінального провадження, оскільки відхилено відповідне клопотання сторони захисту, - зазначається наступне.

Наявність негативної характеристики обвинуваченого ОСОБА_8 за місцем його навчання у технікумі, - уособлено не впливає на правильність прийнятого судом рішення про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, оскільки таке рішення ухвалене на підставі ряду проаналізованих обставин (в тому числі характеристик особи) у сукупності.

Щодо того, що вказану характеристику безпідставно не долучено до матеріалів кримінального провадження, - означене дійсності не відповідає.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, характеристику особи обвинуваченого, надану директором коледжу імені М.П. Сая, долучено до матеріалів кримінального провадження ще на стадії досудового розслідування (аркуш провадження 121, 123, том 1).

Відносно того, що, як на те вказує потерпілий, - обвинувачений ОСОБА_8 не вибачився за свої неправомірні дії, не визнав своєї винуватості, взагалі заперечив факт спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, завданої кримінальним правопорушенням шкоди не відшкодував, - колегія суддів зауважує, - визнання винуватості є виключно правом обвинуваченого, а доведеність винуватості або навпаки, на підставі дослідження та оцінювання сукупності доказів, - прерогативою суду.

Що до відшкодування обвинуваченим завданої кримінальної правопорушенням шкоди вона стягнута на користь потерпілого за його цивільним позовом, відповідно до положень норм кримінального процесуального закону та цивільного права, рішенням суду; добровільне ж відшкодування обвинуваченим шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, - може бути враховане судом при призначенні обвинуваченому покарання, як обставина, яка пом`якшує його відповідальність, проте відсутність добровільного відшкодування з боку обвинуваченого такої шкоди - не передбачене законодавцем до врахування, як обставину, яка обтяжує відповідальність обвинуваченого.

Відтак, зважаючи на зазначене, колегія суддів прийшла до висновку про те, що доводи апеляційних скарг свого підтвердження не знайшли, а тому підстави до скасування або зміни оскаржуваного удового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_9 , адвоката, який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , - ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 16 червня 2016 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили негайно з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді: /підписи/
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .
Відповідає оригіналу:
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2