У Х В А Л А

20 вересня 2016 року м. Київ

Суддя Верховного Суду України ОСОБА_3, розглянувши заяву захисника ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 червня 2016 року,

в с т а н о в и в:

Волочиський районний суд Хмельницької області вироком від 11 серпня 2015 року засудив ОСОБА_2 за частиною другою статті 307 Кримінального кодексу України (далі - КК) із застосуванням статті 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк п'ять років без конфіскації майна.

На підставі статті 75 КК ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку тривалістю три роки, та покладено на нього обов'язки, передбачені пунктами 2, 3, 4 частини першої статті 76 КК.

Цим же вироком ОСОБА_2 виправдано за частиною першою статті 317 КК та за частиною другою статті 307 КК за епізодом незаконного збуту особливо небезпечного наркотичного засобу 29 вересня 2014 року.

Апеляційний суд Хмельницької області 16 листопада 2015 року вирок місцевого суду скасував та постановив свій вирок, яким засудив ОСОБА_2: за частиною другою статті 307 КК на шість років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, крім житла; за частиною першою статті 317 КК на три роки позбавлення волі, а на підставі статті 70 КК за сукупністю злочинів визначив остаточне покарання - шість років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, крім житла.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 23 червня 2016 року вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_2 змінив - виключив з мотивувальної частини вироку вказівку про те, що ОСОБА_2 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, у решті судові рішення залишив без зміни.

Захисник ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 звернулася до Верховного Суду України (далі - Суд) із заявою, в якій порушує питання про перегляд ухвали суду касаційної інстанції з підстави, передбаченої пунктом 2 статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Зазначає, що суд касаційної інстанції припустився неоднакового застосування статей 86, 246, 271, 290 КПК, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень у кримінальних провадженнях.

На підтвердження своїх доводів про відмінність у правозастосуванні захисник долучила до заяви копії ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 квітня 2015 року, 2 лютого 2016 року та від 6 червня 2016 року, з яких, на її думку, вбачається, що касаційний суд інакше, ніж у провадженні щодо ОСОБА_2, застосував вищевказані норми процесуального закону.

Перевіривши відповідність заяви вимогам статей 448, 449 КПК, вважаю, що заява містить недоліки, які перешкоджають вирішенню питання про допуск справи до провадження Суду.

Згідно зі статтею 444 КПК Суд переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом. Перелік підстав для перегляду судових рішень Судом визначений у статті 445 КПК, він є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 448 КПК у заяві про перегляд судового рішення Судом має міститись, у тому числі, обґрунтування підстав для перегляду судового рішення, передбачених статтею 445 КПК.

З огляду на вимоги пункту 2 статті 445 КПК заявник має конкретизувати передбачені цим Кодексом норми права, які, на його думку, застосовано неоднаково.

Як убачається зі змісту заяви, її подано без додержання зазначених вище вимог закону.

Так, згідно з доктринальними положеннями, норма права складається з гіпотези (опису умов дії правової норми, тобто вказівки на ті життєві обставини, за наявності яких реалізується її диспозиція), диспозиції (належної або можливої поведінки за наявності передбачених гіпотезою обставин) та санкції (наслідків або заходів державного примусу на випадок недотримання чи порушення припису, визначеного у диспозиції). При цьому структура саме кримінальної процесуальної норми містить свої особливості, оскільки юридична техніка КПК допускає розміщення гіпотези, диспозиції та санкції в межах різних його статей.

Однак захисник у заяві зазначила лише статті КПК, які, на її думку, застосовані касаційним судом неоднаково, проте не конкретизувала, в яких із них розміщено гіпотезу, диспозицію, не мотивувала юридичні наслідки порушення норми КПК та не вказала, яким чином це вплинуло на законність судового рішення. Водночас лише сукупність вказаних складових становить поняття норми права, неоднакове застосування якої може бути підставою для перегляду судових рішень Судом.

Також заявникові слід мати на увазі, що, згідно із повноваженням Суду та його усталеною практикою, неоднаковість застосування касаційним судом процесуальних норм перевіряється шляхом порівняння висновків цього суду, сформульованих стосовно застосування однієї і тієї самої норми права, передбаченої КПК.

На порушення наведених вимог закону захисником у заяві не обґрунтовано, які висновки суд касаційної інстанції виклав у мотивувальній частині оспорюваної ухвали з приводу застосування зазначених у заяві норм, передбачених статтями 86, 246, 271 і 290 КПК, та в чому вони суперечать правовим позиціям касаційного суду в ухвалах, наданих для порівняння.

За таких обставин захисникові необхідно надати строк для усунення вказаних недоліків.

Керуючись статтею 450 КПК,

у х в а л и в:

Про вказані недоліки заяви повідомити захиснику ОСОБА_1 та надати їй строк для їх усунення до 20 жовтня 2016 року.

У разі, якщо зазначені недоліки не буде усунено в установлений строк, заяву буде повернуто заявниці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду України ОСОБА_3