Справа № 367/7470/16-к
Провадження по справі № 1-в/367/1744/2016
У Х В А Л А
Іменем України
29 листопада 2016 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:
Головуючого судді ОСОБА_1
При секретарі ОСОБА_2 ,
з участю
прокурора ОСОБА_3 ,
представника БВК № 85 ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5
засудженого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Бучанської ВК № 85 клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,-
ВСТАНОВИВ:
Засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду із клопотаннями про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким та просив замінити йому позбавлення волі на виправні роботи.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 своє клопотання підтримав, просив задовольнити його в повному обсязі. Пояснив, що він приймав участь у роботах по благоустрою установи виконання покарання на добровільних засадах без оплати праці. Має ряд хронічних хвороб. Зазначив, що за час відбування покарання зробив для себе висновки та бажає подальше покарання відбувати у знайомого на підприємстві, куди він його обіцяв влаштувати після звільнення. Також пояснив, що не шкоду, яку стягнуто з нього вироком суду він за час відбування покарання не погасив, оскільки не отримував заробітну плату.
Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_6 підтримав просив задовольнити його в повному обсязі. Зазначив, що Директором ТОВ «Хімтрансагро» ОСОБА_7 надане гарантійний лист із зобов,язанням працевлаштувати засудженого на посаді менеджера з окладом у 1500 гривень.
В судовому засіданні представник БВК № 85 не заперечував проти задоволення клопотання засудженого та застосування до нього ст. 82 КК України, оскільки вважав, що засуджений став на шлях виправлення та має п,ять заохочень.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого в частині заміни невідбутої частини покарання на виправні роботи, оскільки таке покарання може бути застосовано до особи, яка має місце роботи. Засуджений ні до його засудження ні під час відбування покарання працевлаштований не був. Вважав, що оскільки засуджений, згідно з характеристикою установи виконання покарання, став на шлях виправлення, він заслуговує на застосування до нього ст. 82 КК України, однак просив суд заміни покарання у вигляді позбавлення волі на більш м`яке у вигляді обмеження волі.
Заслухавши думку учасників розгляду клопотання, вивчивши клопотання, матеріали особової справи на засудженого, суд вважає, що клопотання засудженого про заміну невідбутої частини покарання більш м,яким підлягає до задоволення частково, а саме, в частині застосування до засудженого заміни покарання більш м`яким, клопотання засудженого слід задовольнити, а в частині обрання більш м,якого покарання у вигляді виправних робот відмовити, з таких підстав.
В судовому засіданні встановлено, що вироком П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 30.10.2013 року ОСОБА_6 засуджено за скоєння злочину передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого. Строк відбуття покарання засудженому згідно вироку суду рахується з 31.05.2012 року. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.04.2014 року вищевказаний вирок було залишено без змін. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 16.03.2016 року засудженому було зараховано строк попереднього ув`язнення в строк відбування покарання з 31.05.2012 року по 03.04.2014 року, відповідно до ст. 72 КК України.
Згідно із довідкою начальника відділу КВСР БВК № 85 станом на 29.11.2016 року невідбута частина основоного покарання складає 2 роки 7 місяців 28 днів.
Відповідно до характеристики від 21.10.2016 року засуджений ОСОБА_6 став на шлях виправлення та заслуговує на застосування до нього ст. 82 КК України, заміну покарання більш м`яким. Також, відповідно до характеристики, засуджений ОСОБА_6 прибув до БВК № 85 для відбування покарання 13.05.2014 року. За час відбування покарання в БВК № 85 зарекомендував себе наступним чином: режим відбування покарання порушував, за що був 5 разів притягнутий до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи, на даний час стягнення зняті та погашені в установленому законом порядку. Після проведеної виховної роботи, засуджений змінив своє відношення до встановленого порядку відбування покарання, дотримується норм, які визначають порядок відбування покарання, виявив бажання працювати та залучався до робіт з благоустрою відділення СПС та установи виконання покарання, на добровільних засадах без оплати праці, згідно ст. 118 КВК України. До виконання поставлених завдань ставиться відповідально, проявляє розумну ініціативу. Приймає активну участь та є ініціатором робіт з поліпшення житлово-побутових умов засуджених. За сумлінну поведінку та ставлення до праці від адміністрації установи має 5 заохочень. Рішенням комісії БВК №85 Київської області від 07.04.2015 року було відмовлено засудженому у переведенні до дільниці соціальної реабілітації. Рішенням комісії БВК № 85 Київської області та спостережної комісії Ірпінського міськвиконкому Київської області від 04.08.2016 року було вирішено відмовити в поданні по заміні покарання більш м`яким згідно ст. 82 КК України, так як засуджений сам відмовився, згідно його заяви.
Згідно ч. 3 ст. 82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Як передбачено п. 3 ч. 4 ст. 82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і вчинила новий умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
Судом встановлено, що ОСОБА_6 раніше судимий, 28.04.1998 року П`ятихатським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 144, ч. 3 ст. 19, ч. 4 ст. 19, ч. 2 ст. 123, ч. 1 ст. 222 КК України до покарання у вигляді 7 років позбавлення волі. Звільнений 10.02.2003 року умовно-достроково на невідбутий термін покарання строком 1 рік 8 місяців 20 днів. Дані злочини відносяться до умисних особливо тяжких, невеликої тяжкості та тяжких, відповідно.
Також, судом встановлено, що на даний момент ОСОБА_6 засуджений вироком П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 30.10.2013 року за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.04.2014 року вищевказаний вирок було залишено без змін.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 16.03.2016 року засудженому було зараховано строк попереднього ув`язнення в строк відбування покарання з 31.05.2012 року по 03.04.2014 року, відповідно до ст. 72 КК України. Даний злочин, вчинений ОСОБА_6 , відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, вчинених умисно.
З матеріалів особової справи вбачається, що на момент розгляду судом клопотання засудженого, залишок невідбутого покарання засудженим складає 2 роки 7 місяців 28 днів позбавлення волі, тобто засуджений на даний час відбув встановлений ст. 82 КК України строк, 2/3 частини призначеного судом основного покарання.
Сумлінна поведінка, в розумінні ст. 82 КК України, є не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, порушення правил внутрішнього розпорядку, вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, а й активна форма його поведінки: активна участь у суспільному житті і сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення загального рівня, сумлінне ставлення до навчання, гарна поведінка в побуті, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин та ін..
Сумлінне ставлення до праці, в розумінні ст. 82 КК України, є свідома участь у суспільно корисній праці, систематичне виконання і перевиконання виробничих завдань, внесення раціоналізаторських пропозицій, винахідницькі відкриття, сумлінне виконання трудових обов`язків і дорученої роботи, якість її виконання, прагнення до вдосконалення наявного фаху, спеціальності, придбання спеціальності або підвищення ділової кваліфікації, відсутність трудових порушень, прогулів, відмов від роботи, дбайливе ставлення до довіреного майна, інструментів, суворе додержання правил охорони праці і техніки безпеки тощо.
Як вбачається із матеріалів особової справи, засуджений за час відбування призначеного судом основного покарання отримав 4 стягнення у вигляді ДіЗО та 1 стягнення у виді суворої догани, останнє стягнення отримав 23.11.2015 року, вказані стягнення погашені та зняті у встановленому законом порядку.
Як вбачається з характеристики наданої установою виконання покарань засуджений ОСОБА_6 працював та залучався до робіт з благоустрою відділення СПС та установи виконання покарань на добровільних засадах, втім, в матеріалах особової справи наказ начальника установи про залучення засудженого до робіт без оплати праці відсутній. Згідно довідки стягнень та заохочень засуджений ОСОБА_6 отримав 5 заохочень за сумлінну поведінку та ставлення до праці.
Відповідно до ч. 1 ст. 82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
За таких підстав, суд вивчивши надані установою виконання покарань матеріали, які характеризують особу засудженого приходить до висновку, що до засудженого може бути застосована судом заміна невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.
Так, при вирішенні даного питання суд керувався ППВСУ від 24 жовтня 2003 р. №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", зокрема, в постанові зазначено, що правильне вирішення питання про застосування виправних робіт значною мірою залежить від ретельного з`ясування даних про особу підсудного (працездатність, сімейний стан, поведінка на роботі, і за місцем проживання, ставлення до праці тощо).
Також відповідно до п. 12 ППВСУ від 24 жовтня 2003 р. №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", то виправні роботи можуть бути призначені лише працюючим особам.
Таким чином, оскільки, в матеріалах даного кримінального провадження, особової справи засудженого та інших оглянутих документах, суд встановив, що засуджений ОСОБА_6 до арешту не працював, по прибуттю в установу виконання покарань, а саме в БВК № 85 працевлаштований на виробництві, або контрагентських підприємствах не був, та на даний момент не працює, це унеможливлює зясування даних про особу, а саме працездатність засудженого, його фах, його ставлення до праці та поведінку на роботі.
Наявний в матеріалах кримінального провадження гарантій лист від директора ТОВ «ХІМТРАНСАГРО» за вих.. № 398 від 28.07.2016 року ОСОБА_7 не зобов`язує директора прийняти на роботу засудженого, оскільки такий документ не передбачений трудовим законодавством. Крім того, суду не надано на день слухання справи, тобто на 29.11.2016 року, жодних доказів, що гарантійний лист ТОВ «ХІМТРАНСАГРО» від 28 липня 2016р. про працевлаштування засудженого ОСОБА_6 є актуальним, позиція директора підприємства не змінилась та дане підприємство має вільні робочі місця або посади для працевлаштування засудженого.
Крім того, суд враховує ,що даний документ може бути формальним, через відсутність у нього юридичної сили, оскільки директор ТОВ «ХІМТРАНСАГРО» ОСОБА_7 , як повідомив сам засуджений ОСОБА_6 , є знайомим останнього. До того ж, можливість призначення такого покарання, як виправні роботи, під гарантії працевлаштування законодавством не передбачена.
Відповідно до ч. 1 ст. 57 КК України, покарання у виді виправних робіт встановлюється на строк від шести місяців до двох років і відбувається за місцем роботи засудженого. Із суми заробітку засудженого до виправних робіт провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків.
Суд наголошує на тій обставині, що визначення виду більш мякого покарання згідно діючого КК України є прерогативою суду, а не установи виконання покарань чи засудженого, тому суд критично відноситься до зазначення виду більш мякого покарання у клопотання засудженого ОСОБА_6 щодо заміни покарання більш мяким покаранням на виправні роботи.
Крім того, при визначенні строку покарання у виді виправних робіт судом було застосовано положення ППВСУ від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», зокрема абз. 1 п. 4, де зазначено що у випадках, коли максимальна межа більш м`якого покарання, що встановлена відповідною статтею Загальної частини КК України є меншою строку невідбутої частини покарання, строк більш м`якого покарання не може перевищувати цю межу.
Оскільки, невідбута частина основного покарання ОСОБА_6 складає 2 роки 7 місяців 28 днів, суд вважає, що більш м`яке покарання у виді виправних робіт строком 2 роки буде не достатнім для подальшого повного виправлення засудженого та попередження скоєння ним нових злочинів, оскільки покарання є заходом примусу, яке полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Також судом враховується, що збитки, завдані вчиненим засудженим злочином на даний момент не відшкодовані, відповідно до довідки від 13.10.2016 року наявної в матеріалах кримінального провадження, в установі виконання покарання перебувають виконавчі листи на засудженого ОСОБА_6 на суму 2 546 287 гривень 00 копійок.
За таких обставин суд вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_6 більш мякого покарання у виді виправних робіт буде суперечити реалізації принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин, даним рішенням суду виконується мета кримінального покарання - як її каральної так і виправної складової.
Підсумовуючи вищевикладене, суд зазначає про той факт, що застосування інституту звільнення від покарання та його відбування щодо засудженого ОСОБА_6 спрямоване на звуження меж кримінально-правової репресії для стимулювання виправлення засудженого, адаптації його до норм соціальної поведінки та вимог дотримання правопорядку.
З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку про те, що засуджений ОСОБА_6 заслуговує на застосування до нього положення ст. 82 КК України, заміну невідбутої частини призначеного основного покарання більш м`яким покаранням, тому клопотання засудженого ОСОБА_6 задовольняє частково.
На підставі ст. 82 КК України, та керуючись ст. 376, ст. 537, ст. 539 КПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким задовольнити частково.
Засудженому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , невідбуту частину основного покарання за вироком П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 30.10.2013 року за ч. 4 ст. 187 КК України у виді 2 років 07 місяців 28 днів позбавлення волі замінити більш м`яким покаранням у виді 2 років 07 місяців 28 днів обмеження волі.
Повний текст ухвали був складений, в межах строків, визначених ч. 2 ст. 376 КПК України та проголошений 01 грудня 2016 року о 13 годині 45 хвилин.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд Київської області протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим з моменту отримання копії ухвали.
Суддя: ОСОБА_1