Справа № 462/72/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/447/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2016 року. м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_7 на ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 10 березня 2016 року відносно ОСОБА_8 ,

з участю прокурора ОСОБА_9 ,
потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_10 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 10 березня 2016 року ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.172 КК України на підставі ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження в справі закрито.

На дане рішення суду прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати, та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

У своїх доводах на підтвердження апеляційних вимог прокурор покликається на те, що ухвала суду є незаконною і такою, що підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. З матеріалів справи вбачається, що підготовче судове засідання 10.03.2016 року проводилося без участі потерпілого ОСОБА_11 , при цьому відсутні дані про його належне повідомлення про час, дату та місце розгляду справи, що на думку апелянта є істотним порушенням кримінального процесуального закону.

Також, прокурор звертає увагу суду на той факт, що 12.03.2016 року Львівською місцевою прокуратурою №2 погоджено підозру ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0002408 від 24.07.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, а тому на думку прокурора суд неправомірно звільнив ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції потерпілий ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції. Потерпілий вважає, що ухвала районного суду є незаконною та необґрунтованою, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. На думку потерпілого, суд, повинен був переконатись, чи є у діях ОСОБА_8 склад злочину, передбаченого ч.1 ст. 172 КК України, і чи є вина ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину. Також, потерпілий звертає увагу суду на той факт, що ОСОБА_8 ухилявся від досудового слідства, оскільки відповідно до постанов слідчого з 27.10.2015 року по 30.10.2015 року обвинувачений був оголошений у розшук, а тому не міг бути звільнений від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України. Крім того потерпілий вказує, що 12.03.2016 року ОСОБА_8 була пред`явлена підозра у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, а оскільки обвинувачений вчинив новий злочин, то він не може бути звільнений від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції прокурор та потерпілий ОСОБА_7 повністю підтримали свої апеляційні скарги, обвинувачений ОСОБА_8 заперечив проти поданих апеляційних скарг.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача про обставини справи і зміст апеляційних скарг, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені дослідженими судом доказами.

Згідно п.2 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про закриття провадження у випадку встановлених підстав, передбачених пунктами 4-8 ч.1 або ч.2 ст.284 цього кодексу.

Приведений перелік підстав закриття провадження на стадії підготовчого судового засідання є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Так, відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.4 ст.286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Однією із підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності є закінчення строків давності. Строк давності - це передбачений ст.49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовими підставами звільнення особи від кримінальної у зв`язку з закінчення строків давності є:

-закінчення встановлених ч.1 ст.49 КК України строків;

-відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч.ч.2-4 ст.49 КК України).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є:

-притягнення особи як обвинуваченого;

- згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності (ст.ст.284-288 КПК України).

При апеляційному розгляді колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні задовольняючи клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 про звільнення останнього від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України належним чином перевірив як матеріально-правові, так і процесуально-правові підстави звільнення особи від кримінальної відповідальності та за наслідками розгляду клопотання прийняв законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Так, на момент прийняття ухвали від 10.03.2016 року судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_8 згідно обвинувального акту обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.172 КК України, який у відповідності до ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі, та у відповідно до п.1 ч.1 ст.49 КК України до якого застосовується строк давності у два роки.

З обвинувального акту вбачається, що початком перебігу строку давності є день, коли був вчинений злочин 28.02.2014 року, а отже судом першої інстанції на момент прийняття ухвали від 10.03.2016 року було встановлено, що минули два роки строку давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за вчинення даного злочину.

Також під час розгляду судом першої інстанції клопотання захисника обвинуваченого про звільнення останнього від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, ОСОБА_8 підтримав клопотання і дав свою згоду на таке звільнення від кримінальної відповідальності, що підтверджується журналом судового засідання та технічним носієм інформації фіксування судового процесу (диском).

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_8 підтвердив, що при розгляді клопотання захисника про його звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, судом першої інстанції йому було роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. На що він свідомо і добровільно погодився на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Крім того із матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції належним чином перевірив наявність чи відсутність обставин, що порушують перебіг строку давності (ч.ч.2-4 ст.49 КК України) та у судовому рішенні навів обґрунтовані мотиви відсутності таких обставин, з якими повністю погоджується колегія суддів.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 жодним чином не ухилявся від досудового слідства або суду, про що свідчать медичні документи про перебування підозрюваного в закладі охорони здоров`я у зв`язку з стаціонарним лікуванням, що також під час судового розгляду підтвердив процесуальний прокурор ОСОБА_6 ..

Також судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_8 не вчинив іншого нового злочину, що підтверджуються інформаційною довідкою УМВС України у Львівській області від 15.10.2015 року про відсутність відомостей про притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності та листом Львівської місцевої прокуратури №2 від 09.03.2016 року про те, що ОСОБА_8 19.10.2015 року було оголошено підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.172 КК України, інших повідомлень ОСОБА_8 про підозру у вчиненні будь-яких інших злочинів прокурором не погоджувалось.

Таким чином апеляційні вимоги прокурора та потерпілого ОСОБА_7 про незаконність оскаржуваної ухвали через те, що ОСОБА_8 в подальшому 12.03.2016 року було повідомлено підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, не заслуговують на увагу, оскільки станом на момент ухвалення судового рішення від 10.03.2016 року судом першої інстанції чітко було встановлено відсутність будь-яких офіційних відомостей про вчинення ОСОБА_8 інших злочинів.

Також не може братись до уваги апеляційна вимога прокурора про незаконність оскаржуваної ухвали через те, що підготовче судове засідання відбулось за відсутності одного з потерпілих ОСОБА_11 , оскільки як вірно зазначено місцевим судом у матеріалах справи є письмова заява потерпілого ОСОБА_11 про проведення судового розгляду за його відсутності.

Крім того потерпілий ОСОБА_11 не з`явився і на апеляційний розгляд, хоча про час та місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином та про причини неявки не повідомив, що у відповідності до ч.4 ст.405 КПК України не перешкоджає проведенню розгляду.

Апеляційні вимоги потерпілого ОСОБА_7 щодо незаконності ухвали суду першої інстанції через те, що суд не переконався у правильності кваліфікації дій обвинуваченого, а саме чи є у діях ОСОБА_8 склад злочину, передбаченого ч.1 ст. 172 КК України, і чи є вина ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, не ґрунтуються на вимогах закону та явно виходять за межі дій, які має вчинити місцевий суд під час підготовчого судового засідання (ст.314 КПК України).

Крім того апеляційна вимога потерпілого ОСОБА_7 щодо незаконності ухвали суду першої інстанції через те, що ОСОБА_8 ухилявся від досудового слідства, оскільки відповідно до постанов слідчого з 27.10.2015 року по 30.10.2015 року обвинувачений був оголошений у розшук, а тому не міг бути звільнений від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, не може бути взята до уваги, оскільки таке твердження потерпілого повністю спростовується наведеними вище обставинами, які повно та всебічно були досліджені місцевим судом та належними чином перевірені колегією суддів при апеляційному розгляді.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому відмовляє прокурору та потерпілому ОСОБА_7 в задоволенні їхніх апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419, 426 КПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 10 березня 2016 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора та потерпілого без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий :
Судді :