Справа № 302/303/16/к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

07.07.2016 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченої - ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , потерпілої - ОСОБА_8 , представника потерпілої - адвоката ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Міжгірського районного суду Закарпатської області від 06 травня 2016 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с.Нанково Хустського району, мешканка АДРЕСА_1 , одружена, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей, з повною загальною середньою освітою, не працююча, раніше не судима,
засуджена за ч.2 ст.286 КК України і призначено покарання у виді 5 (п`яти років) позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання, якщо вона протягом 3 (трьох) років не вчинить новий злочин і своє поведінкою доведе виправлення.
На підставі ст.76 КК України зобов`язано не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_6 особисте зобов`язання, продовжено до набрання вироком законної сили.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь судового експерта ОСОБА_10 320 грн. витрат за проведення судової автотехнічної експертизи.
Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винною та засуджено за те, що вона 02 грудня 2015 року близько 10-ої години, в порушення вимог п.2.1а Правил дорожнього руху України, керуючи без посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, технічно справним автомобілем марки «FIAT» моделі «SKUDO» номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись на автошляху Хуст-Долина, головною дорогою в м.Хуст в напрямку смт.Міжгір`я, між населеними пунктами с.Запереділля та смт.Міжгір`я Міжгірського району, грубо порушила вимоги пунктів 1.5,12.1 та 1.10 Правил дорожнього руху України, не обрала безпечну швидкість руху, не врахувала дорожню обстановку, не дотрималась обов`язку в тому, що її дії, як учасника дорожнього руху не повинні створювати небезпеку руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян та не врахувала дорожні умови, внаслідок чого на підйомі прямої ділянки дороги, допустила виїзд за межі дорожнього полотна проїжджої частини дороги правої смуги руху, наїхала на схил гори з правої сторони по руху, де керований нею транспортний засіб перекинувся через ліву сторону зі схилу гори на узбіччя автодороги. В результаті ДТП пасажир автомобіля марки «FIAT» моделі «SKUDO» номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_11 , яка знаходилась на передньому крайньому справа пасажирському сидінні, отримала згідно висновку судово-медичної експертизи №511 від 07.12.2015 року, тілесні ушкодження у виді: важкої хребтоспінальної травми шийного відділу хребта, яка супроводжувалась переломо-вивихом шийного хребця з пошкодженням спинного мозку, набряком легень та речовини головного мозку, гострою серцево-судинною недостатністю, що обумовило зупинку серцевої та легеневої діяльності, припинення функцій ЦНС, які виникли від виступаючих частин салону даного транспортного засобу та різкого «хлистоподібного» руху голови (згинанні, розгинанні) шийного відділу хребта під час ДТП і знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_11 05.12.2015 року о 12 год. 10 хв. в Обласному клінічному центрі нейрохірургії та неврології м.Ужгород.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеність винуватості ОСОБА_6 у пред`явленому їй обвинуваченні, фактичні обставини справи та кваліфікацію її дій, посилаючись на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, внаслідок його суворості, просить вирок суду змінити в частині покарання, призначивши ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України більш м`яке покарання, без позбавлення права керування транспортними засобами, а в задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 відмовити. Вказує, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 не в повній мірі врахував особу обвинуваченої, визнання нею вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, її поведінку після ДТП та добровільне відшкодування заподіяної шкоди потерпілій в розмірі 100000 грн. та 400 доларів США , а тому вважає, що судом при постановлені вироку та обрані виду і міри покарання ОСОБА_6 порушено вимоги ст.65 КК України. Крім того просить повністю відмовити в задоволенні цивільного позову потерпілої, посилаючись на необхідність пред`явлення потерпілою таких вимог до страховика, у зв`язку із укладеним між власником автомобіля «FIAT» моделі «SKUDO» номерний знак НОМЕР_1 - ОСОБА_12 та Страховою компанією «Аско-Медсервіс» полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що на думку захисника відповідатиме вимогам ст..1194 ЦК України та роз`ясненням п.16 Постанови пленуму ВССУ від 1.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Інші учасники судового розгляду апеляційних скарг та заперечень не подавали.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, обсяг його оскарження, доводи захисника ОСОБА_7 та обвинуваченої ОСОБА_6 на підтримку своїх апеляційних скарг, думку прокурора про часткове задоволення апеляційної скарги в частині виключення із вироку вказівки про додаткове покарання обвинуваченій, потерпілої ОСОБА_8 та її представника - адвоката ОСОБА_9 про законність рішення суду першої інстанції та безпідставність поданої апеляції, провівши судові дебати, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_6 в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, які учасниками судового провадження не оскаржуються, тому в цій частині вирок не перевіряється.
Із вироку суду першої інстанції видно, що призначаючи обвинуваченій ОСОБА_6 покарання суд, у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставину, що пом`якшує покарання, - щире каяття, відсутність обставин, що його обтяжують, а також особу винної, її вік, стан здоров`я, позитивну характеристику, навність на утриманні двох малолітніх дітей, вперше притягується до кримінальної відповідальності та обґрунтовано дійшов висновку про призначення ОСОБА_6 основного покарання у виді п`яти років позбавлення волі із застосуванням ст. 75, 76 КК України, враховуючи при цьому обставини та наслідки кримінального правопорушення, а також позицію потерпілої.
Своє рішення щодо виду та розміру основного покарання суд належно мотивував, і таке відповідає вимогам закону щодо мети покарання, а відтак є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_6 та попередження нових злочинів.
Разом з тим, відповідно до роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2015р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» призначення покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами особі, яка взагалі не мала права керувати транспортним засобом, є неможливим.
В матеріалах кримінального провадження відсутні дані про те, що ОСОБА_6 має посвідчення водія на право керування транспортними засобами.
Проте, як вбачається з вироку, суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 додаткове покарання виді позбавлення права керування транспортними засобами, мотивуючи таке рішення необхідністю запобігання можливого вчинення нею подібних злочинів у майбутньому.
Оскільки обвинувачена ОСОБА_6 не може бути позбавлена права керування транспортними засобами, оскільки не отримувала це право, такий висновок суду першої інстанції, колегія суддів вважає порушенням вимог кримінального закону, а тому в частині призначення додаткового покарання вирок підлягає зміні, а апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в цій частині задоволенню.
Щодо покликань апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 стосовно надмірно великого розміру стягнутої з обвинуваченої ОСОБА_6 на користь потерпілої моральної шкоди та необхідності відмови в задоволенні такого, то наведені доводи на увагу не заслуговують, виходячи з наступних підстав.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, потерпілою ОСОБА_8 під час судового розгляду в суді першої інстанції було заявлено цивільний позов про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100000 (сто тисяч) грн.. та матеріальної в розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) грн.
Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог потерпілої ОСОБА_8 , судом відповідно до ст.. 128, 129 КПК України, ст.ст.23,1167 ЦК України та п. 9 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» враховано як характер та обсяг страждань потерпілої, яка є донькою померлої ОСОБА_11 , й інші обставини, зокрема, страждання, психологічний стрес та неспокій, пов`язані з трагічною загибеллю матері та її спостерігання за стражданнями інших близьких осіб від цієї втрати, так і відсутність належного підтвердження завдання потерпілій ОСОБА_8 матеріальної шкоди та прийнято обґрунтоване рішення в частині часткового задоволення цивільного позову потерпілої, що на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Наведені захисником ОСОБА_7 в апеляційній скарзі твердження про те, що обвинувачена ОСОБА_6 не являється належним цивільним відповідачем по відшкодуванню шкоди потерпілої, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки між власником джерела підвищеної небезпеки ОСОБА_12 та Страховою компанією «Аско-Серсервіс» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що посвідчений страховим полісом №АІ/4684455, і, на думку захисника, саме страховою компанією повинно здійснюватись відшкодування шкоди, є необґрунтованими.

Згідно висновку Верховного Суду України, викладений у його постанові у справі №6-2808цс15, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача застрахована, а у разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Тому, доводи апеляційної скарги щодо неправильного вирішення судом першої інстанції у даному кримінальному провадженні цивільного позову, колегія суддів вважає безпідставними, які задоволенню не підлягають і апеляцію в цій частині слід відхилити.

Враховуючи, що суд першої інстанції при ухваленні вироку в частині призначення обвинуваченій ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність що, у відповідності до вимог п.4 ч.1 ст.409 КПК України, є підставою для зміни судового рішення з виключенням із резолютивної частини додаткового покарання, апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Міжгірського районного суду Закарпатської області від 06 травня 2016 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання, змінити.

Виключити з резолютивної частини вироку Міжгірського районного суду Закарпатської області від 06 травня 2016 року щодо ОСОБА_6 посилання на призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Вважати ОСОБА_6 засудженою за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді 5 (п`яти років) позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Судді: