АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11 кп /796/1597/2016Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 186, ч. 2 КК Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
19 жовтня 2016 рокуколегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
При секретареві ОСОБА_5 ,
За участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 , народжений ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Стара Руса Новгородської області Російської Федерації, громадянин України, офіційно не працює, зареєстрований та мешкає у АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий: 1) 10 лютого 2003 року Печерським районним судом міста Києва за ч.2 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном 2 роки; 2) 22 травня 2005 року Шевченківським районним судом міста Києва за ч.2 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 5 років; 3) 22 липня 2010 року Голосіївським районним судом міста Києва за ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ст. 395 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік; 4) 9 жовтня 2012 року Оболонським районним судом міста Києва за ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 186, ч.2 ст. 186, ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць; 5) 28 лютого 2013 року Солом`янським районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, 24 березня 2016 року звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання;
засуджений за ч.2 ст. 15; ч.2 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки із зарахуванням у строк покарання час попереднього ув`язнення, в межах цього кримінального провадження, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Цим же вироком також вирішено долю речових доказів.
Справу розглянуто в порядку ст. 349 КПК України.
Розглянувши матеріали кримінального провадження та апеляційну скаргу, судова колегія, -
в с т а н о в и л а :
ОСОБА_7 засуджений за повторне відкрите викрадення чужого майна, яке він, за вироком, вчинив 2 квітня 2016 року, приблизно о 17 год. 50 хв., знаходячись в приміщенні продуктового магазину, що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Рокосовського,10, підійшовши до потерпілої ОСОБА_9 , яка в той час вносила у банкомат ПАТ КБ «Приват Банк» гроші, та вихватив з її рук гроші у сумі 5 500 грн. після чого почав тікати, але не довів злочин до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки за рогом будинку АДРЕСА_2 , був затриманий перехожими громадянами.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій не піддаючи сумнівам правильність висновків суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи і юридичної кваліфікації скоєного, водночас, посилаючись на щире каяття, позитивну характеристику з місця проживання, відсутність претензій у потерпілої сторони, просить призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Заслухавши доповідь судді, виступи обвинуваченого на підтримку апеляційних вимог, прокурора проти їх задоволення, дослідивши у визначених межах матеріали кримінального провадження, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши та обговоривши доводи апелянта в сукупності з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів визнає наступне.
Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_7 за описаних у вироку обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15; ч.2 ст. 186 КК України були отримані в порядку застосування положень ст. 394 КПК України, порушень процедури застосування цієї правової норми в апеляційному засіданні не виявлено та ніхто не заявив про такі порушення і не піддав сумнівам правильність вказаних висновків у цьому засіданні, а тому судова колегія згадані висновки не перевіряє, не оцінює і погоджується з ними.
Що ж стосується виду, міри покарання, висновків щодо неможливості звільнення обвинуваченого від його відбування з випробуванням або призначення покарання відповідно до положень ст. 69 КК України, справедливість чого оскаржує апелянт, то при вирішенні вказаних питань суд, і це прямо зазначено у вироку, відповідно до положень ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який по закону віднесено до категорії тяжких; відомості про особу винуватця, який раніше був неодноразово засуджений, але належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і вчинив новий умисний корисливий злочин.
Водночас суд взяв до уваги відсутність обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжували б покарання та наявність обставини, яка його пом`якшує в силу ст. 66 цього ж кодексу, а саме щире каяття та негативну оцінку обвинуваченим в судовому засіданні скоєного ним, а також відсутність негативних характеристик, не перебування на спеціальних обліках у лікарів наркологів чи психіатрів та відсутність матеріальних претензій від потерпілої.
Саме з урахуванням всього вказаного вище суд прийшов до висновку про необхідність призначити ОСОБА_7 покарання у виді реального позбавлення волі, але на мінімальний строк, передбачений санкцією правової норми, за якою його засуджено.
Ці висновки, попри певні недоліки стилю викладення, суд переконливо обґрунтував і вмотивував у вироку, а тому судова колегія з ними погоджується, бо ОСОБА_7 призначено справедливе покарання.
При цьому колегія суддів також має на увазі, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення у цій частині, послався фактично на ті ж обставини, які ОСОБА_7 поклав в основу своїх апеляційних вимог, а інших будь-яких доводів на обґрунтування цих вимог він в апеляційній скарзі не навів, його ж твердження про позитивну характеристику по місцю проживання матеріалами кримінального провадження не підтверджене, та й не могло бути підтверджене, бо, звільнившись з місць позбавлення волі на підставі ухвали Березанського міського суду від 16 березня 2016 року, він вже 2 квітня цього ж року вчинив нове кримінальне правопорушення.
Таким чином, визнаючи вирок щодо ОСОБА_7 законним, обґрунтованим, вмотивованим і справедливим, не знаходячи підстав для його зміни чи скасування, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду першої інстанції, - без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, судова колегія, -
п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 на вирок Оболонського районного суду міста Києва від 11 липня 2016 року відносно нього залишити без задоволення, а вказаний вирок суду першої інстанції, - без змін.
Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України визнати, що в строк відбування покарання ОСОБА_10 зараховано строк попереднього ув`язнення у зв`язку з цим кримінальним провадження з 2 квітня по 19 жовтня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення, вона може бути оскаржена касаційним порядком до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців після проголошення, а засудженим, оскільки він утримується під вартою, в той же строк від дня отримання ним копії цієї ухвали.

Судді: