Провадження № 1-в/461/284/16
УХВАЛА

Іменем України

02.12.2016 р.

Галицький районний суд міста Львова

у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

представника Львівської УВП УДПТС

України у Львівській області (№ 19) ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, -

ВСТАНОВИВ:

16.10.2015 року до суду з Львівської установи виконання покарань УДПтС України у Львівській області (№ 19) надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення відповідно до ст. 81 КК України від відбування покарання за вироком Франківського районного суду м. Львова від 23.01.2014 року. Засуджений посилається на те, що він відбув 2/3 частини покарання та має право на умовно-дострокове звільнення.

Засуджений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні клопотання підтримали та просив задовольнити.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечував, зазначивши, що засуджений не довів свого виправлення, характеризується негативно, в установі не працював та до нього не може бути застосовані норми ст. 81 КК України

Представник Львівської установи виконання покарань (№ 19) під час розгляду справи зазначив, що клопотання ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення не може бути задоволено судом, оскільки засуджений відповідно до норм Кримінально-виконавчого кодексу України не мав права самостійно звертатися до суду з подібним клопотанням. У задоволенні клопотання просив відмовити.

Заслухавши думки учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_5 був засуджений вироком Франківського районного суду м. Львова від 23.01.2014 року за ч. 1 ст. 259 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі (т.1,а.с.100-101). Фактично ОСОБА_5 почав відбувати покарання з моменту його затримання органами внутрішніх справі 24.05.2014 року (а.с.150). Відтак, на момент подання клопотання (16.10.2015 року) засуджений відбув 2/3 частини покарання, а на момент розгляду справи відбув покарання повністю та утримується в установі попереднього ув`язнення по іншому кримінальному провадженню.

Судом враховуються, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання це дострокове звільнення засудженого від подальшого відбування призначеного йому покарання за умови, що він своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Частина 1 ст. 81 КК України встановлює вичерпний перелік покарань, при відбуванні яких можливе умовно-дострокове звільнення. Загальним для них є те, що всі вони є строковими. Умовно-дострокове звільнення можливе лише стосовно покарань у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі. Це звільнення умовне тому, що воно здійснюється під певною, встановленою у законі умовою, недодержання якої тягне за собою часткове або повне відбування тієї частини строку покарання, від якої особа була умовно-достроково звільнена.

В розумінні ст.81 КК України підставами застосування умовно-дострокового звільнення є:

1) доведеність виправлення засудженого (матеріальна підстава);

2) фактичне відбуття ним не менше половини, двох третин, трьох чвертей встановленого вироком суду строку покарання (формалізована підстава).

Засуджений може бути достроково звільнений судом тільки у разі, якщо він довів своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Частиною 3 ст. 154 КВК України передбачено, що подання до суду про застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення установа виконання покарань надсилає до суду в порядку, передбаченому КПК України.

Згідно ст.539 КПК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до ст. 81 КК України застосовується суддею суду за місцем відбування покарання засудженим за спільним поданням органу, що відає відбуванням покарання, і спостережної комісії.

Згідно з рекомендаціями постанови Пленуму Верховного Суду України№ 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність.

Як вбачається з матеріалів справи, про умовно дострокове звільнення самостійно клопоче засуджений ОСОБА_5 .

Відповідно до ч.3 ст. 154 КВК України стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статтей 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосоване умовно дострокове звільнення від відбування покарання або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань надсилає подання до суду у порядку, встановленому кримінально процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленої КК України частини покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно дострокового звільнення від відбування покарання або до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Як вбачається з характеристики на засудженого, останній тримається у Львівській УВП УДПтС України у Львівській області з 26.05.2014 року та за час перебування в установі характеризується посередньо. За характером неврівноважений, нестримний в висловлюваннях, замкнений в собі, у взаємовідносинах з іншими ув`язненими конфліктний. Зневажливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується в побуті. По відношенню до представників адміністрації не тактовний, їх вимоги виконує лише під контролем.

Згідно акту судово-психіатричного експерта №164, ОСОБА_5 хоч і не страждає психічним захворюванням, але виявляє органічний розлад особистості та поведінки унаслідок ураження головного мозку змішаного ґенезу із нерізко вираженим психоорганічним синдромом /Т.1 а.с.49 особової справи/.

Розглянувши матеріали клопотання, заслухавши думку засудженого, його захисника, прокурора та представника установи попереднього ув`язнення, дослідивши особову справу засудженого, його характеристику, враховуючи тяжкість вчиненого ним злочину, зокрема його характер та спосіб вчинення, особу засудженого, суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання слід відмовити, оскільки останній не довів своє виправлення, а відтак і надалі залишається небезпечним для суспільства. Крім того, засудженим був порушений порядок звернення з даним клопотанням до суду.

З урахуванням викладеного, у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст.81 КК України , -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м. Львова протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1