печерський районний суд міста києва
Справа № 757/9767/16-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2016 року Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю сторони кримінального провадження слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві провадження за клопотанням слідчого СВ Печерського УП ГУНП України в м. Києві ОСОБА_3 про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В :
Слідчий СВ Печерського УП ГУНП України в м. Києві ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням, погодженим із прокурором, про арешт тимчасово вилученого майна.

В обґрунтування клопотання зазначив, що в провадженні СВ Печерського УП ГУНП України в м. Києві, перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.02.2016 за № 0001451, за ознаками складу злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в грудні 2015 року, між ПАТ "Державна продовольча зернова корпорація України" () та ТОВ «Медфармсервіс» () були розпочаті переговори, щодо закупівлі зерна кукурудзи 3-го класу, проте дані переговори не мали ніяких результатів.

В подальшому, а саме 20.01.2016, невстановлені слідством особи, діючи за попередньою змовою групою осіб, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах, використовуючи попередні відносини, які склалися між ПАТ "ДПЗКУ" та ТОВ «Медфармсервіс», шляхом обману, здійснили посередництво між зазначеними суб`єктами господарювання, щодо закупівлі зерна кукурудзи 3-го класу за цінами купівлі, які б влаштовували покупця ПАТ "ДПЗКУ" та за цінами продажу, які б влаштовували продавця ТОВ «Медфармсервіс», повідомивши неправдиві відомості про те, що ТОВ «Медфармсервіс» не має звертати уваги на ціну, зазначену в договорі, що різниця, якої не вистачає для реалізації за тією ціною, яку бажає продавець, буде виплачено покупцем за окремою додатковою угодою в якості доплати за високу якість товару в розмірі 3,5 мільйонів гривень.

В подальшому, діючи умисно та з метою створення умов, необхідних для вчинення злочину, будучи обізнаними про те, що в ТОВ «Медфармсервіс» відкрито розрахунковий рахунок в ПАТ «Полтава-банк» (МФО 331489) № НОМЕР_1 , невстановлені слідством особи використали реквізити ТОВ «Медфармсервіс» без відома останнього, та здійснили незаконне відкриття рахунку із підбором цифр схожих до реального рахунку, а саме № НОМЕР_2 в ПАТ «Полтава-банк» (МФО 331489) на ТОВ «Медфармсервіс», з метою подальшого його використання при вчиненні шахрайських дій.

Продовжуючи свої протиправні дії направлені на доведення злочинного умислу до кінця, діючи за попередньою змовою та групою осіб, невстановлені слідством особи, надали неправдиву інформацію ПАТ "ДПЗКУ", щодо реальних банківських реквізитів ТОВ «Медфармсервіс» та повідомили про необхідність сплати грошових коштів за товар (зерна кукурудзи) на заздалегідь підготовлений ними рахунок № НОМЕР_2 відкритий незаконно від імені ТОВ «Медфармсервіс» в ПАТ «Полтава-банк» (МФО 331489).

В подальшому, ПАТ "ДПЗКУ" діючи добровільно та вважаючи, що воно діє у власних інтересах або не на шкоду їм, бажаючи виконати обовязки покладені на нього договором купівлі-продажу від 18.02.2016 № ПОЛ0207-С, укладеного між ним та ТОВ «Медфармсервіс», здійснило перерахування грошових коштів із свого розрахункового рахунку № НОМЕР_3 відкритого в ПАТ «УКРЕКСІМБАНК» на розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 відкритий незаконно від імені ТОВ «Медфармсервіс» в ПАТ «Полтава-банк» (МФО 331489).

Оскільки ТОВ «Медфармсервіс» не мало будь-якої інформації щодо відкритого незаконно на його реквізити в ПАТ «Полтава-банк» (МФО 331489) розрахункового рахунку № НОМЕР_2 , останнє відповідно не мало можливості будь-яким чином користуватись та розпоряджатись даним рахунком. В свою чергу, невстановлені слідством особи, які вчинили шахрайські дії та умисно і незаконно відкрили р/р № НОМЕР_2 , мали доступ до нього та могли на власний розсуд розпоряджатися ним. Тому, орган досудового слідства приходить до висновку, що невстановлені слідством особи, діючи шахрайським шляхом, довели свій злочинний умисел до кінця та незаконно заволоділи грошовими коштами належних ПАТ "ДПЗКУ"на загальну суму 21 250 020,00 грн., що у 600 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину, тим самим спричинили настання збитків останньому в особливо великих розмірах.

З огляду на зазначене орган досудового слідства приходить до висновку, що грошові кошти на р/р № НОМЕР_2 , який відкрито на реквізити ТОВ «Медфармсервіс» () в ПАТ «Полтава-банк» (МФО 331489) є предметом вчиненого злочину, тому, з метою дієвості досудового розслідування,слідству необхідно застосувати заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 170 КПК України (накладення арешту на майно).

Заслухавши пояснення слідчого в обґрунтування доводів та вимог клопотання, вивчивши клопотання та долучені до нього матеріали кримінального провадження, приходжу до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу ( ч. 2 ст. 170 КПК України).

Можливість накладення арешту на майно, яке відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167, ст. 98 КПК України, закон не пов`язує з наявністю в кримінальному провадженні підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду завдану їх діями, а також спеціальної мети - забезпечення цивільного позову чи можливої конфіскації майна.

Згідно з ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, в тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Між тим, всупереч вимогам ст. 171 КПК України, долучені до клопотання матеріали кримінального провадження не містять достатніх даних для висновку про ймовірно злочинний характер діяльності ТОВ «Медфармсервіс». Так, надані слідчому судді матеріали підтверджують лише існування господарських взаємовідносин між заявником та ТОВ «Медфармсервіс», ПАТ "ДПЗКУ", які самі по собі не підтверджують факту заволодіння майном потерпілої сторони шляхом шахрайства та не можуть слугувати підставою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Доводи клопотання містять лише загальний опис фактичних обставин справи, які не вказують на вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, за викладених у клопотанні обставин.

Водночас, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Зважаючи на викладене, органом досудового розслідування не доведено та при розгляді клопотання не встановлено доказів для безспірного висновку, що грошові кошти на рахунку ТОВ «Медфармсервіс» () відповідають критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, що б виправдовувало доцільність накладення арешту на вказане майно, а відтак слідчий суддя відмовляє в задоволенні клопотання.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 107, 167, 170, 172,173 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :
В задоволенні клопотання слідчого СВ Печерського УП ГУНП України в м. Києві ОСОБА_3 про арешт майна, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1