Справа № 169/603/15-к Провадження №11-кп/773/147/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 2 ст. 272 КК України. Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 квітня 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
представника цивільного відповідача ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000164 за апеляційною скаргою цивільного відповідача Ковельського міжрайонного управління водного господарства в особі начальника ОСОБА_11 на вирок Турійського районного суду від 12 січня 2016 року щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Угли Ковельського району Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, працюючого слюсарем в Ковельському міжрайонному управлінні водного господарства, не судимого,

обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України

В С Т А Н О В И В :
В апеляційній скарзі цивільний відповідач Ковельське міжрайонне управління водного господарства в особі начальника ОСОБА_11 , просить вирок суду в частині цивільного позову змінити, зменшивши суму стягнутої моральної шкоди. Апеляцію обгрунтовує тим, що стягнутий судом розмір моральної шкоди не відповідає дійсним обставинам справи, не ґрунтується на належних і допустимих доказах та є дещо завищеним. Просить, врахувавши ступінь вини самого ОСОБА_12 , який з власної ініціативи, без дозволу відповідального за виконання робіт спустився в котлован та те, що потерпілій вже була виплачена матеріальна та моральна шкода підприємством в розмірі 60 000. грн., колективом підприємства надано грошову допомогу в сумі 5 000 грн., а також виплачено страхову суму фондом страхування в розмірі 128 000 грн.. Просить зменшити суму моральної шкоди, яка судом першої інстанції стягнута на користь потерпілої до 90 000 гривень.

Вироком Турійського районного суду Волинської області від 12 січня 2016 року ОСОБА_10 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права займати посади, що пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій у сфері виконання робіт з підвищеною небезпекою на виробництві, строком на 3 роки.

На підставі ст.ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом трьох років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України:

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання;

- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Цивільний позов ОСОБА_7 задоволено частково, стягнуто з Ковельського міжрайонного управління водного господарства на користь ОСОБА_7 150000 (сто п`ятдесят тисяч) грн. моральної шкоди.

У решті позовних вимог відмовлено.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 4 750 грн. (чотири тисячі сімсот п`ятдесят) грн. процесуальних витрат на правову допомогу.

Цим вироком ОСОБА_10 засуджений за те, що він, працюючи на посаді завідуючого майстернею Ковельського міжрайонного управління водного господарства, будучи особою, на яку відповідно до його посадової інструкції від 26 січня 2005 року покладено обов`язки з охорони праці та техніки безпеки, будучи відповідальним згідно наказу Ковельського МУВГ №44 від 17 червня 2015 року за виконання робіт на недіючій насосній станції Коритницької осушувальної системи, що поблизу с. Руда Турійського району Волинської області, які відповідно до п.89 Переліку робіт, затвердженого наказом Державного комітету України з питань охорони праці №15 від 26 січня 2005 року відносяться до робіт з підвищеною небезпекою, під час виконання їх 18 червня 2015 року порушив правила безпеки, передбачені п.п. 1.6, 3.1, 3.14, 3.15, 3.16, 3.18, 3.19, 3.22, 3.38 Інструкції №59 з охорони праці.

Так, ОСОБА_10 під час виконання земляних робіт в зоні розташування підземних комунікацій на глибині понад 2 м., грубо порушив вищевказані пункти зазначеної інструкції, затвердженої наказом начальника Ковельського МУВГ №35 від 11 жовтня 2012 року тим, що під час виконання працівниками Ковельського МУВГ робіт з демонтажу трубопроводу на недіючій насосній станції Коритницької осушувальної системи, вибраний з котловану грунт, був розміщений на відстані ближче 0.5 м. від краю котловану, вертикальні стіни котловану не були укріплені, місце копання котловану не було огороджене, у бровки котловану не були встановлені бортові дошки. Внаслідок вищевказаних порушень відбувся обвал грунту на ОСОБА_12 , який проводив роботи на дні котловану, в результаті чого він загинув.

Зазначені порушення правил безпеки при виконанні робіт з підвищеною небезпекою на виробництві допущені ОСОБА_10 знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю ОСОБА_12 .

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким і в якому обсязі він оскаржений, виклав доводи апеляційної скарги, пояснення представника Ковельського міжрайонного управління водного господарства ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_10 і його захисника ОСОБА_9 , які апеляційну скаргу підтримали та просять її задовольнити, потерпілу ОСОБА_7 і прокурора ОСОБА_6 , які заперечили апеляцію, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляція до задоволення не підлягає.

Висновок суду про вчинення ОСОБА_10 злочину за обставин, викладених у вироку, ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав правильну юридичну оцінку і кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 272 КК України, що не оспорюється в апеляції.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи вирок щодо ОСОБА_10 в межах апеляційної скарги цивільного відповідача Ковельського міжрайонного управління водного господарства в особі начальника ОСОБА_11 , колегією суддів встановлено, що доводи апеляції про неправильне застосування судом закону при вирішені цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди є безпідставними.

Потерпілою ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженню заявлено цивільний позов Ковельського міжрайонного управління водного господарства про стягнення в тому числі 609 000 грн. моральної шкоди, завданої смертю її сина під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на виробництві.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Як встановлено апеляційним переглядом, суд першої інстанції, цивільний позов вирішив, виходячи із вимог ст.ст. 23, 1168, 1172 ЦК України та п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (душевних, фізичних, психічних), яких зазнав позивач, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Врахувавши наведені обставини, а також характер та глибину страждань потерпілої, у зв`язку із втратою сина, її душевні страждання, які негативно вплинули на звичайний спосіб життя та стан її здоров`я, суд задовольнив цивільний позов потерпілої в частині грошового відшкодування моральної шкоди частково, ухваливши стягнути в її користь моральну шкоду в розмірі 150 000 грн.

Визначений розмір моральної шкоди за конкретних обставин, на думку суду апеляційної інстанції, судом визначений з дотриманням вимог закону та відповідає спричиненим моральним стражданням потерпілої, вимогам розумності та справедливості і є посильним для сплати цивільним відповідачем, а тому вважати його необґрунтовано завищеним, колегія суддів підстав не вбачає.

Безпідставними є доводи апелянта про зарахування у визначену суму моральної шкоди виплачених потерпілій працівниками підприємством 60 000 гривень та 5 000 гривень.

Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

З матеріалів провадження встановлено, що потерпілій дійсно працівниками Ковельського міжрайонного управління водного господарства була надана у зв`язку із смертю її сина грошова допомога в сумі 5 000 грн. на поховання та 60 000 грн. на встановлення пам`ятника загинувшому ОСОБА_12 . Ці обставини в апеляційному суді підтвердила потерпіла ОСОБА_7 . Про те, що кошти від колективу підприємства в сумі 60000 грн., потерпіла отримала для встановлення пам`ятника сину підтверджується і розпискою ОСОБА_7 від 02 липня 2015 року (а.п. 246).

Будь-які докази того, що дана сума потерпілій виплачена безпосередньо підприємством як моральна шкода (касовий чек, тощо) у матеріалах провадження відсутні. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Оскільки працівники підприємства з власної ініціативи надали матеріальну допомогу матері потерпілого, то дана сума не може бути зарахована як відшкодування моральної шкоди підприємством потерпілій, а тому суд першої інстанції правильно не зарахував суму цих коштів в рахунок виплати підприємством моральної шкоди.

Також не підлягає врахуванню при визначенні розміру моральної шкоди потерпілій ОСОБА_7 страхове відшкодування, виплачене Фондом соціального страхування у зв`язку із смертю її сина від нещасного випадку в сумі 128 000 гривень, про що вказує відповідач в апеляції. Крім того, суд вірно зазначив у вироку, що від виплати страхового відшкодування не зменшились моральні страждання і переживання ОСОБА_7 , а також те, що дана виплата не є відшкодуванням моральної шкоди.

Безпідставним є також і посилання апелянта не те, що при визначенні розміру моральної шкоди не взято до уваги рішенням суду від 12 листопада 2015 року, яким з Ковельського МУВГ на користь потерпілої стягується щомісячно шкода завдана смертю в сумі 1060 грн. до досягнення дочкою ОСОБА_13 14 років, оскільки дане стягнення теж немає відношення до відшкодування моральної шкоди потерпілій.

Вирок суду, в тому числі і в частині стягнення моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_7 є законним, обґрунтованим і вмотивованим, тому підстав для зменшення розміру моральної шкоди про що вказує в скарзі апелянт, апеляційний суд не вбачає.

За наведених обставин, апеляційна скарга цивільного відповідача Ковельського міжрайонного управління водного господарства в особі начальника ОСОБА_11 задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу цивільного відповідача Ковельського міжрайонного управління водного господарства в особі начальника ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Турійського районного суду від 12 січня 2016 року щодо ОСОБА_10 без зміни.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ потягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий
Судді