№ 1-кп/317/194/2016
№ 317/2351/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 червня 2016 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області

в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2

за участю:

прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя, Запорізької області матеріали кримінального провадження № 0000389 у відношенні: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ганноопанлинка, Приазовського району Запорізької області, громадянина України, не працюючого, раніше не судимого, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до Указу Виконуючого обов`язки Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», в Україні оголошено початок проведення часткової мобілізації.

На виконання зазначеного Указу ОСОБА_4 призвано на військову службу у зв`язку із мобілізацією 25 квітня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В той же день ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 та поставлено на всі види забезпечення.

06 жовтня 2014 року солдату ОСОБА_4 була надана відпустка з терміном повернення до 16 жовтня 2014 року.

Однак 16 жовтня 2014 року солдат ОСОБА_4 для подальшого проходження військової служби до місця несення служби військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокувалась в районі населеного пункту АДРЕСА_2 з відпустки не прибув.

Таким чином, солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не з`явився вчасно з відпустки до місця несення служби військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокувалась в районі населеного пункту АДРЕСА_2 без поважних причин.

13 листопада 2014 року ОСОБА_4 повернувся до розташування частини.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Допитаний в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та пояснив, що він проходив військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 .

06 жовтня 2014 року йому було надано відпустку з терміном повернення до 16 жовтня 2014 року. Однак, повернувся до своєї військової частини він лише 13 листопада 2014 року.

У скоєному щиро розкаюється.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 407 КК України визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, сторона обвинувачення та сторона захисту не висловлюють жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд вважає недоцільним дослідження доказів у справі, оскільки дані обставини ніким не оспорюються й у суду немає сумнівів у добровільності позиції сторін кримінального провадження, суд приймає рішення щодо проведення судового розгляду в даному кримінальному провадженні в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Прийнявши до уваги добровільні пояснення обвинуваченого, враховуючи обставини кримінального провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведена та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 407 КК України, оскільки він не з`явився вчасно на службу з відпустки без поважних причин тривалістю понад десять діб, але не більше місяця.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, особу винного, який раніше не судимий, за місцем проходження служби та місцем мешкання характеризується позитивно, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує: щире каяття у скоєному та з`явлення з зізнанням.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , судом не встановлено.

При визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд виходить з того, що останній повністю визнав свою провину у скоєнні злочину, проявив щире каяття, самостійно звернувся з зізнанням, характеризується добре та не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра.

За таких обставин, враховуючи особу винного, для досягнення цілей, встановлених ст. 50 КК України, суд вважає доцільним призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у вигляді штрафу.

Речові докази та витрати на залучення експертів в кримінальному провадженні відсутні.

Суд не вбачає підстав для обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст.ст. 349, 370, 374 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 70 (сімдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 1190 (одна тисяча сто дев`яносто) гривень 00 копійок.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через Запорізький районний суд Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1