У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участі прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні 03 березня 2016 року апеляційну скаргу обвинуваченого на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року у кримінальному провадженні № 120 131 100 900 094 30 відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, що проживає в АДРЕСА_2 , не судимого, -
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст. 187 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю, відраховуючи строк відбуття покарання з моменту його затримання, із зарахуванням в строк відбування покарання знаходження його під вартою з 27 березня 2012 року по 05 серпня 2014 року.
Запобіжний захід до набрання вироком чинності ОСОБА_7 обрано у виді особистого зобов`язання з покладенням на нього обов`язків: прибувати за кожною вимогою до визначеної службової особи із встановленою періодичністю, не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу прокурора та суду, повідомляти прокурора та суд про зміну місця проживання та роботи.
Вирішено питання про долю речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 22 березня 2012 року, приблизно о 23.00 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, разом з невстановленою слідством особою, проходячи по пров. Садовому, 2, в с. Жуляни м. Києва, помітивши раніше невідомого ОСОБА_8 , який проходив по вище вказаному провулку, вступив в злочинну змову з невстановленою слідством особою, спрямовану на заволодіння майном потерпілого шляхом розбійного нападу на нього.
Реалізуючи свій злочинний намір, що направлений на заволодіння чужим майном шляхом розбійного нападу, обвинувачений ОСОБА_9 , діючи спільно та узгоджено з невстановленою слідством особою, підійшов до ОСОБА_8 , в якого в руках була сумка, і, застосовуючи до нього насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, наніс йому декілька ударів рукою в обличчя, від яких ОСОБА_8 не стримався на ногах та впав на асфальтне покриття.
Обвинувачений ОСОБА_9 , продовжуючи свої злочинні дії, спільно із невстановленою слідством особою, подавляючи волю потерпілого ОСОБА_8 , який знаходився на асфальтному покритті, до опору, стали наносити останньому удари ногами в різні частини тіла, заподіявши йому тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми у виді струсу головного мозку, забійних ран слизової верхньої губи зліва, скроневих ділянок зліва та справа, саден голови, які, згідно до висновку судово-медичної експертизи № 808/Е від 21.05.2012 року, віднесені до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (за критерієм тривалості розладу здоров`я).
Продовжуючи свої злочинні дії невстановлена слідством особа, згідно відведеної їй ролі, погрожуючи застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_8 направила в його бік предмет схожий на пістолет, вимагаючи передачі майна, що належало потерпілому.
Обвинувачений ОСОБА_9 та невстановлена слідством особа, подолавши волю потерпілого ОСОБА_8 до опору, оглянули сумку останнього та заволоділи гаманцем, вартістю 150 грн., в якому знаходились гроші в сумі 50 грн., пропуском в комп`ютерний клуб Шок, вартістю 10 грн., мобільним телефоном марки Nokia-6120 вартістю 1.300 грн., в якому знаходилась сім-картка мобільного оператора Лайф, вартістю 25 грн., на рахунку якої було 27 грн., мобільним телефон Nokia, вартістю 250 грн., в якому знаходилась сім-картка мобільного оператора Лайф, вартістю 25 грн., на рахунку якої було 15 грн., мобільним телефоном Samsung GT-E1080W, вартістю 200 грн., в якому знаходилась сім-картка мобільного оператора Київстар, вартістю 25 грн., на рахунку якої було 20 грн., та з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, завдавши потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 2.097 гривень.
Не погоджуючись із зазначеним вироком, обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати та постановити свій вирок, яким призначити йому покарання у виді 2 років 4 місяців позбавлення волі або у виді 5 років позбавлення волі з відстрочкою на 3 роки або направити справу на новий розгляд в іншому складі суду.
При цьому обвинувачений посилається на те, що суд при ухваленні вироку взяв до уваги тільки показання потерпілого та його матері, але не врахував, що не було впізнання. Що стосується впізнання його потерпілим по фотознімках, то суд правильно протокол цієї процесуальної дії визнав недопустимим доказом, проте не врахував цю обставину при ухваленні вироку, як і те, що телефони, які він-обвинувачений нібито викрав, згідно роздруківок, продовжували телефонувати.
Крім того вказує, що заяву про вчинення злочину потерпілий написав тільки після його-обвинуваченого показань.
За наведеним вважає, що призначене йому покарання у виді 7 років позбавлення волі є необґрунтованим.
В судові засідання призначені на 09 липня та 23 липня 2015 року обвинувачений ОСОБА_7 не з`явився.
В судовому засіданні 17 вересня 2015 року ОСОБА_7 пояснив, що він, ставлячи в апеляційній скарзі питання про розгляд провадження за обов`язкової його участі, змінив адресу, а тому викликів до суду апеляційної інстанції не отримував.
Крім того, в даному засіданні він відмовився від захисника ОСОБА_10 , в присутності останнього, та просив відкласти розгляд провадження для залучення іншого захисника на власний розсуд, клопотання про що було задоволено.
01 жовтня 2015 року залучений обвинуваченим ОСОБА_7 до участі в провадженні захисник ОСОБА_6 заявив клопотання про відкладення розгляду провадження для його ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, яке було задоволено.
15 жовтня 2015 року за клопотанням обвинуваченого ОСОБА_7 відбувалося відкладення розгляду провадження у зв`язку з хворобою захисника ОСОБА_6 , який в послідуючому жодного документу щодо поважності причин своєї неявки в судове засідання не надав.
22 жовтня, 23 листопада, 30 листопада 2015 року та 11 лютого, 16 лютого, 03 березня 2016 року в судове засідання не з`являвся обвинувачений ОСОБА_7 з причин, як повідомляв захисник ОСОБА_6 , його-обвинуваченого хвороби.
Але сторона захисту на підтвердження поважності причин неявки ОСОБА_7 надала тільки виписку з медичної карти стаціонарного хворого за період 22-26 листопада 2015 року.
05 листопада, 17 грудня 2015 року та 23 лютого 2016 року в судове засідання не з`явилися ні обвинувачений, ні захисник. Про причини своєї неявки суд апеляційної інстанції не повідомили.
Про неявку в судові засідання захисника ОСОБА_6 та неповідомлення суд апеляційної інстанції про причини своєї неявки, у тому числі 23 лютого 2016 року, була проінформована голова Київської міської кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, з проханням проінформувати його про наступне судове засідання.
За наведеним, в сукупності, колегія суддів 03 березня 2016 року, вислухавши думку прокурора про можливість розгляду провадження в даному судовому засіданні за відсутності обвинуваченого, думку захисника ОСОБА_6 , що покладався на розсуд суду, прийняла рішення про розгляд провадження за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 , не вважаючи, що цим будуть порушені його права, оскільки в судовому засіданні представляє його інтереси захисник адвокат ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення захисника, що підтримав доводи апеляційної скарги обвинуваченого про скасування вироку суду та направлення провадження на новий розгляд в суд першої інстанції, пояснення прокурора, що заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим, провівши судові дебати, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 по пред`явленому йому обвинуваченню винуватим себе не визнав та відмовився давати показання.
Проте, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні розбійного нападу на ОСОБА_8 за попередньою змовою групою осіб підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.
Так, потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що 22 березня 2012 року, він приблизно о 23.00 годин повертався додому по АДРЕСА_3 . При ньому були три мобільних телефони: Nokia-6120, вартістю 1.300 гривень, в якому знаходилася сім-картка мобільного оператора Лайф, вартістю приблизно 25 грн., чи були гроші на рахунку, він не пам`ятає; Nokia, вартістю приблизно 200-250 грн., в якому знаходилася сім-картка мобільного оператора Лайф, вартістю приблизно 25 грн., на рахунку якої було приблизно 20 грн.; Samsung GT-E1080W, вартістю 200 грн., в якому знаходилась сім-картка мобільного оператора Київстар, вартістю 25 грн., не пам`ятає чи були на рахунку гроші; сумка, гаманець, в якому були 50 грн., пропуск в комп`ютерний клуб, вартість не пам`ятає. Також не пам`ятає чи було інше майно.
Коли він проходив по провулку Садовому в с. Жулянах м. Києва, то на нього було вчинений розбійний напад. А саме, на нього напали ззаду і він не бачив, хто наніс удар рукою в голову. Далі нападаючі його повалили на землю і наносили удари ногами по голові. Потім його підняли та відвели до стовпа, де вдарили головою об стовп. Нападаючих було двоє. ОСОБА_7 його тримав, а інший нападаючий стояв збоку. Після цього, ОСОБА_9 та невідомий пройшли з ним трохи, а потім, поваливши його на землю, почали бити ногами в різні частини тіла та голову. Інший невідомий нападник йому погрожував предметом схожим на пістолет.
Вдома, він виявив, що в нього зникли вищевказані речі.
Мама викликала міліцію та швидку допомогу. Працівники міліції, які приїхали раніше, ніж швидка допомога, повторно викликали карету швидкої допомоги, яка відвезла його в лікарню, де йому зашили голову. В лікарні він пробув вісім днів, а потім ще близько двадцяти днів він лікувався вдома. У нього були тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми голови та численні гематоми.
Матеріальна шкода йому завдана більше, ніж на 2.000 грн., яка часткова відшкодована шляхом повернення викраденого.
На такі ж обставини вказала і свідок ОСОБА_11 , стверджуючи про те, що її син потерпілий ОСОБА_8 прийшов додому 22 березня 2012 року весь побитий та в брудному одязі, що був також у крові.
Працівникам міліції, що приїхали на виклик, син розповів, що його двоє осіб, сильно побивши, пограбували, забравши перелічені сином речі та гроші.
В лікарні син перебував 8 днів, а потім ще 30 днів - під спостереженням місцевого невропатолога.
Два телефони, що були у сина відібрані нападниками, повернуті, а один - не повернуто.
Спричинення потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень під час розбійного нападу на нього підтверджується показаннями свідка ОСОБА_12 фельдшера швидкої медичної допомоги, що приїхав на виклик, свідка - лікаря ОСОБА_13 , даними медичної документації та медичної картки стаціонарного хворого № 403.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 808/Е від 21 травня 2012 року, у ОСОБА_8 були виявлені тілесні ушкодження у виді: закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, забійних ран слизової верхньої губи зліва, скроневих ділянок зліва та справа, саден голови, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (за критерієм тривалості розладу здоров`я)
Як указала в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_14 , обвинувачений ОСОБА_9 є її старшим сином.
26 березня 2012 року, в період з 19:00 годин до них додому прийшли працівники міліції. Сина вона покликала прийти додому телефонним дзвінком. Коли співробітники міліції запитали у нього чи брав він телефони і де вони, син відповів, що брав, та дістав з кишені два мобільних телефони і віддав їх працівникам міліції, не пояснивши при цьому, де він взяв, але сказав працівниками міліції поїхали. Ніякого тиску в її присутності на сина- ОСОБА_7 працівники міліції не вчиняли.
Їй син- ОСОБА_7 , на її запитання при побаченні: Що сталося?, особисто повідомив про те, що він гуляв з хлопцями і так вийшло, але деталі не розповів. Не вказав він і на те, що на нього чиниться тиск з боку співробітників міліції.
Як указують дані протоколу огляду місця події від 26 березня 2012 року, в присутності понятих з правої внутрішньої кишені куртки ОСОБА_15 , в яку він був одягнутий, було виявлено та вилучено мобільний телефон Nokia ІМЕІ: НОМЕР_1 та мобільний телефон Samsung GT-E1080W ІМЕІ: НОМЕР_2 .
Обвинувачений ОСОБА_9 при цьому пояснив, що ці мобільні телефони він відкрито викрав 22 березня 2012 року, приблизно о 23:40 годині в с. Жуляни в м. Києві у раніше йому невідомого чоловіка.
Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що він як понятий, був присутній при виявленні та вилученні 26 березня 2012 року у обвинуваченого ОСОБА_15 вказаних мобільних телефонів.
Дані телефони були оглянуті відповідно до протоколу огляду предметів від 03 квітня 2012 року та постановою від 03 квітня 2012 року визнані речовими доказами по справі та передані на зберігання потерпілому ОСОБА_8 .
Під час досудового розслідування і обвинувачений ОСОБА_7 визнавав свою винуватість у вчиненні розбою.
Так, у явці з повинною від 26 березня 2012 року, він власноручно вказував, що 22 березня 2012, близько 23 год., перебуваючи по провулку Садовому, 2, в с. Жуляни м. Києві у невідомого йому чоловіка забрав два мобільних телефон Nokia-6120 та телефонSamsung, які залишив собі в користуванні.
Згідно з даними протоколу відтворення обстановки і обставин події від 28 березня 2012 року, обвинувачений ОСОБА_9 вказав на обставини здійснення ним та іншою особою розбою відносно ОСОБА_8 з застосуванням до потерпілого насильства небезпечного для життя і здоров`я потерпілого, а також з погрозою застосування такого насильства та заволодіння майном останнього.
Перевірені в суді першої інстанції доводи обвинуваченого ОСОБА_7 щодо застосування до нього недозволених методів працівниками міліції, які свого підтвердження не знайшли і на них обвинувачений не посилається в апеляційній скарзі.
Не свідчать про відсутність події кримінального правопорушення вчинення розбою відносно ОСОБА_8 і доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 щодо того, що він за часом раніше дав показання, ніж написав заяву про злочин потерпілий, бо ОСОБА_8 з закритою черепно-мозковою травмою голови та численними гематомами перебував у лікарні.
Проте, подія дачі ОСОБА_7 показань раніше, ніж дав свої пояснення потерпілий, сама по собі вказує саме на добровільність та правдивість первісних показань обвинуваченого ОСОБА_7 , що в основному узгоджуються з показаннями потерпілого.
Доводи обвинуваченого про те, що після події правопорушення мобільні телефони потерпілого знаходилися у мережі зв`язку - не спростовує обставин користування ними після вчинення правопорушення відносно ОСОБА_8 чи ОСОБА_7 , чи іншими особами, що також не може вплинути на правильність висновків суду про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні розбою відносно потерпілого.
Судом першої інстанції було визнано недопустимим доказом в провадженні - протоколу пред`явлення потерпілому ОСОБА_8 фотознімків для впізнання від 27 березня 2012 року, з наведенням мотивів цього рішення.
На що має вплинути ця обставина, з апеляційної скарги обвинуваченого, який при мотивуванні апеляційних вимог загалом не спростовує свою участь у розбійному нападі на ОСОБА_8 за наведених у вироку суду обставин кримінального правопорушення, - не вбачається.
З урахуванням викладеного, дослідивши вказані та інші докази у провадженні, в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов ґрунтовного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном потерпілого ОСОБА_8 , поєднаний із застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу та погрозою застосування такого насильства (розбій), за попередньою змовою групою осіб, кваліфікувавши його дії за ч. 2 ст. 187 КК України.
Призначене ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 187 КК України в повній мірі відповідає загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України.
При цьому, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції були враховані наступні обставини: тяжкість вчиненого злочину, що віднесений законом до тяжких злочинів; конкретні обставини провадження; особа обвинуваченого, що вперше притягається до кримінальної відповідальності, посередньо характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря психіатра чи нарколога не перебуває, страждає на певне захворіння; відсутність обставини, що пом`якшує його покарання; наявність обставини, що обтяжує його покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння; його відношення до вчиненого - та призначено покарання в мінімальних межах санкції, встановленої в ч. 2 ст. 187 КК України, яке є необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Колегія суддів, за наведених вище обставин, не вбачає жодних підстав для зміни вироку та пом`якшення ОСОБА_7 покарання, у тому числі із застосуванням до нього положень ст. 69 КК України та ст. 75 КК України, як про це висловлено прохання в апеляційній скарзі обвинуваченого.
При цьому слід вказати, що і сама апеляційна скарга обвинуваченого не містить доводів того, що призначене йому судом першої інстанції покарання є явно несправедливим внаслідок його суворості.
Не вказані в апеляційній скарзі і доводи на обґрунтування апеляційних вимог обвинуваченого про скасування вироку суду та направлення справи на новий судовий розгляд.
В суді апеляційної інстанції захисник ОСОБА_6 не послався на підстави для призначення нового судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, обмежившись лише висловлюванням даного прохання.
Колегія суддів, перевіряючи в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України дані апеляційні вимоги обвинуваченого, також не вбачає підстав, регламентованих приписами ст.ст. 412, 415 КПК України, для скасування вироку та призначення нового розгляду провадження в суді першої інстанції.
За викладеним, апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року у кримінальному провадженні № 120 131 100 900 094 30 відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3