Дата документу Справа № 336/1862/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/1862/15-к Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/566/16 Доповідач у 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст. 186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційного суду Запорізької області апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 квітня 2015 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Молочки, Чуднівського району, Житомирської області, громадянина України, українця, з неповною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого з 11 лютого 2015 року за адресою: Запорізька область, Приморський район, с. Подспор`є, фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в силу ст. 89 КК України не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Учасники судового провадження

Прокурор ОСОБА_7 ,

обвинувачений ОСОБА_6 ,

захисник ОСОБА_8 ,

Встановлені вироком суду обставини справи:

24 лютого 2015 року, близько 00-45 години, ОСОБА_6 , маючи умисел відкрите викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, штовхнув правою рукою у праве плече потерпілу ОСОБА_9 , від чого вона впала на землю, після цього відкрито вкрав майно останньої, а саме: мобільний телефон «Samsung CT-C3222» в корпусі чорного кольору 1імей № НОМЕР_1 , 2імей № НОМЕР_2 вартістю 339,44 грн.; жіночу куртку «MISS MISS OLIVE» синього кольору вартістю 377,34 грн.; мобільний телефон «Нокиа 113» в корпусі чорного кольору, імей № НОМЕР_3 вартістю 432,88 грн., чим завдав потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 1 149, 66 грн.

Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 квітня 2015 року ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Постановлено запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишити у вигляді тримання під вартою. Строк відбуття покарання відраховувати з 25 лютого 2015 року.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 в дохід держави понесені по справі судові витрати в сумі 306, 90 грн., пов`язані із залученням експерта для проведення товарознавчої експертизи.

Питання речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 19 серпня 2015 вирок місцевого суду змінено.

На підставі ст..75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком тривалістю 3 роки з покладенням відповідних обов`язків, передбачених п.п.2.3.4 ст.76 КК України.

Зі вступної частини вироку суду виключено вказівку про наявність у ОСОБА_6 судимості за вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 17.10.2001 року, яким останнього було засуджено за ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі.

В решті вирок суду залишено без зміни.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 лютого 2016 року ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 19 серпня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи доведеність винуватості та кваліфікацію його дій, просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким у вступній та мотивувальній частинах навести відомості про те, що він є особою, яка раніше не судима, а також у мотивувальній частині зазначити в якості обставин, що пом`якшують покарання відшкодування шкоди. З урахуванням відомостей, які суттєво знижують ступінь небезпеки, пом`якшуючих покарання обставин, відомостей, які позитивно його характеризують, застосувати ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки.

В обґрунтування своїх вимог обвинувачений ОСОБА_6 посилається на незаконність та необґрунтованість вироку суду через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого. Зазначає, що як орган досудового розслідування, так і суд безпідставно посилалися на те, що він раніше судимий, хоча відповідно до довідки форми Б, він 31 травня 2006 року був звільнений з місць позбавлення волі за відбуттям строку покарання, а тому, враховуючи строк погашення судимості за злочин, передбачений ч. 1 ст. 115 КК України складає 8 років, то відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 89 КК України, він вважається особою, що не має судимості. Крім того, як під час досудового розслідування так і судового розгляду не було враховано в якості обставин, пом`якшуючих покарання - відшкодування потерпілій ОСОБА_9 шкоди у повному обсязі, що вплинуло на безпідставне незастосування до нього ст. 69-1 КК України, також судом не враховано його позитивної характеристики, суб`єктивне ставлення до скоєного, що виразилось у щиросердечному каятті внаслідок чого йому призначено невмотивоване покарання у виді реального позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді; заслухавши обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; позицію прокурора який не підтримав апеляційну скаргу та просив відхилити її, залишити судове рішення без змін; провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у скоєнні ним інкримінованого йому злочину, за обставин, викладених у вироку; про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі ОСОБА_6 в порядку, передбаченому ст. 349 КПК України.

Судом першої інстанції дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції правильно визнав щире каяття та повне визнання вини.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 - судом не встановлено.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи покарання ОСОБА_6 виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, на обліку у ЗОПБ та ЗОНД не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно; обставинами, що пом`якшують покарання визнано: щире каяття та повне визнання провини; обставини, що обтяжують покарання відсутні.

Разом з тим, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом першої інстанції помилково взято до уваги, наявність у ОСОБА_6 судимості, на що вірно вказано в апеляційній скарзі обвинуваченого. Так, ОСОБА_6 17 жовтня 2001 року був засуджений Михайлівським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 115 КК України до 7 років позбавлення волі, звільнився 31 травня 2006 року умовно-достроково від відбування покарання у виді обмеження волі з Дружелюбівського виправного центру Запорізької області (а.п.39) і після цього пройшло більше восьми років до моменту вчинення ним останнього злочину (24 лютого 2015 року).

Таким чином, відповідно до вимог с. 89 КК України ОСОБА_6 , вважається особою, що не має судимості, внаслідок чого дані про судимість підлягають виключенню із вступної та мотивувальної частини вироку.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого заслуговують на увагу.

Так, відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Частиною 3 цієї статті встановлено, що підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинений злочин, визначаються ст. 69 КК України.

Статтею 69 вказаного Кодексу передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Враховуючи те, що з моменту вчинення злочину минув значний час і за цей час ОСОБА_6 від органів досудового слідства і суду не ухилявся, нових злочинів не вчиняв, особу ОСОБА_6 (який позитивно характеризується, має постійне місце проживання та роботи), обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, визнання вини, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про можливість призначення ОСОБА_6 покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, за якою його визнано винним.

За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне змінити вирок суду і пом`якшити засудженому покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 69 КК України до 3 років. Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Водночас колегія суддів, враховуючи ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_6 злочину, який відповідно до ст.12 КК України віднесений до категорії тяжких, обставини скоєння злочину, а також дані про особу ОСОБА_6 , який раніше відбував покарання за скоєння особливо тяжкого злочину (судимість погашена відповідно до ст..89 КК України), не знаходить підстав для застосування ст. 75 КК України та звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які були би підставою для скасування вироку суду, у справі не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 квітня 2015 року щодо ОСОБА_6 змінити.

Застосувати до ОСОБА_6 ст.69 КК України та знизити покарання за ч.2 ст.186 КК України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк відбування покарання у вигляді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 25 лютого 2015 року по 19 серпня 2015 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Виключити зі вступної частини вироку вказівку про наявність у ОСОБА_6 судимості за вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 17 жовтня 2001 року, яким останнього засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді 7 років позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Початок строку відбування покарання відраховувати з моменту фактичного затримання.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня його проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий:

Судді: