Дата документу Справа № 323/3244/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1274/16 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 323/3244/15-к
Категорія: ст. 286 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 вересня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

законного представника ОСОБА_9

представника потерпілої адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001087, щодо
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Оріхова Запорізької області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
встановила:
До суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою від 27.07.2016 року звернувся захисник ОСОБА_7 /а.п. 209-212/, в якій просить скасувати вирок Оріхівського районного суду від 01.06.2016 року щодо ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 286 КК України та закрити кримінальне провадження у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_11 в суді і вичерпані можливості їх отримати. Також просить дослідити у кримінальному провадженні певні докази, а саме: протокол додаткового огляду місця події /а.п. 128/ та висновок експерта, що проводив судово-автотехнічну експертизу /а.п. 148-151/.

Апелянт вважає, що має місце невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, що полягає у: невірному зазначенні даних про механізм ДТП та безпідставному твердженні про несправність гальмівної системи, а саме:

- безпосередні очевидці події свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 назвали механізм ДТП, який кардинально суперечить формулюванню обвинувачення, при цьому, інші очевидці ДТП відсутні, будь-якими іншими доказами показання цих свідків не спростовані;

- суд визнав доведеним факт керування водієм мопедом із несправною гальмовою системою, що є порушенням ПДР, при цьому, висновок про несправність гальмової системи переднього колеса мопеда зробив на підставі протоколу огляду мопеду, який відбувся 20.10.2015 року, тобто понад півтора місяці з дня ДТП;

- судом не взято до уваги покази понятих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 про справність системи гальмування, які могли істотно вплинути на його висновки.

Також судом були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки були прийняті як допустимі, докази сторони обвинувачення, які проведені з численними порушеннями вимог КПК України, а саме: протокол огляду транспортного засобу від 20.10.2015 року; протокол додаткового огляду місця події від 01.10.2015 року; висновок експерта №583/15 від 15.10.2015 року, які відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України не можуть бути допустимими доказами;

- ДТП відбулася 02.09.2015 року, огляд транспортного засобу проведено 20.10.2015 року, на підставі якого зроблено висновок про несправність системи гальмування, при цьому у порушення вимог ч. 1, ч. 3 ст. 237 КПК України висновок про працездатність гальмової системи був зроблений не компетентним спеціалістом безпосередньо після події ДТП, який би міг пояснити, чи дійсно система гальмування переднього колеса є непрацюючою, наскільки вона вийшла з ладу та внаслідок якого саме впливу;

- додатковий огляд 01.10.2015 року місця події за участю ОСОБА_11 слідчим було проведено з порушенням вимог ч. 1 ст. 237 КПК України, оскільки слідчий не здійснював огляд місцевості, а запропонував ОСОБА_11 вказати на швидкість руху його транспортного засобу в момент ДТП, вказати швидкість пішохода в момент ДТП та здійснив посекундне співставлення дій водія та пішохода перед ДТП та у момент наїзду мопеда на пішохода;

- статус ОСОБА_11 у протоколі від 01.10.2015 року визначено як водій, що не передбачено КПК України, при цьому, іншим статусом ОСОБА_11 (свідок, підозрюваний тощо) під час цієї процесуальної дії наділено не було, внаслідок чого йому не роз`яснювалися будь-які права, зокрема, ст. ст. 59, 63 Конституції України;

- оскільки судово-автотехнічна експертиза проведена на підставі даних, відображених у протоколі додаткового огляду місця події, який є недопустимим доказом, то й сам висновок експерта є недопустимим.

Крім того, має місце й неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке полягає в тому, що у вироку судом в основу підтвердження вини ОСОБА_11 покладені докази, які не лише є непрямими і фактично підтверджують лише сам факт ДТП без підтвердження будь-чиєї вини, а й прямо засвідчують його невинуватість, а саме: протоколи огляду місця події, висновок судово-медичного-експерта, показання потерпілої ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_16 жодним чином не підтверджують винуватість ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення; покази свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 спростовують механізм ДТП, який викладений у формулюванні обвинувачення, покази свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 спростовують твердження про те, що гальма переднього колеса не працювали, отже, в основу вини судом покладено протокол додаткового огляду місця події, складений із численними істотними порушеннями кримінального процесуального законодавства і висновок судової автотехнічної експертизи, в основу якого покладені незаконно здобуті дані під час наведеного додаткового огляду місця події, при цьому, будь-які інші докази, які б підтверджували винуватість ОСОБА_11 , відсутні.

Зазначеним вироком ОСОБА_11 визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до чотирьох років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України обвинувачений звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на два роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. 2-4 ч. 1 ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.

Постановлено стягнути з ОСОБА_11 : на користь держави судові витрати за проведення автотехнічної експертизи в сумі 736 грн. 56 коп.; на користь ОСОБА_9 у рахунок відшкодування матеріальних збитків 2 293 грн. 04 коп. та у рахунок відшкодування моральної шкоди 3 000 грн.

Вирішена доля речового доказу на підставі ст. 100 КПК України.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги; захисника обвинуваченого, яка підтримала апеляційну скаргу та просить її задовольнити і підтвердила, що факт ДТП з участю її підзахисного та травмування неповнолітньої потерпілої не ставляться під сумнів; прокурора із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги; потерпілу, її законного представника та представника - адвоката ОСОБА_10 ; вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.

Згідно з вироком суд, визнав обвинуваченого винним у тому, що він 02 вересня 2015 року, приблизно об 11 годині 30 хвилин, не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, керуючи мопедом «Ventus VS50QT», без реєстраційного номеру, з несправним гальмівним приводом переднього колеса, незареєстрованим в органах Державної інспекції, не маючи поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, рухався по проїжджій частині вул. Запорізької в м. Оріхові Запорізької області з боку вул. Миру в напрямку вул. Гоголя.

В цей же час, проїжджу частину вул. Запорізької в м. Оріхові, зліва направо, по ходу руху мопеда, під керуванням водія ОСОБА_11 , перетинала неповнолітній пішохід ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Під час руху, в районі будинку АДРЕСА_2 , водій ОСОБА_11 , маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити неповнолітнього пішохода ОСОБА_8 та маючи при цьому технічну можливість уникнути наїзду на неї шляхом своєчасного застосування гальмування керованого ним мопеду за умови справності гальмівного приводу переднього колеса, належних заходів не вжив.

Своїми діями водій ОСОБА_11 порушив вимоги п.п. 2.1 а), г), 2.9 в), 31.4.1 а) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, внаслідок чого скоїв наїзд на неповнолітнього пішохода ОСОБА_8 , яка згідно з висновком судової медичної експертизи № 4009 М від 12.10.2015 року отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Під час апеляційного розгляду при з`ясуванні позиції апелянта було встановлено, що апелянт ставить під сумнів висновки суду щодо фактичних обставин дорожньо-транспортної пригоди за участі її підзахисного та потерпілої і вважає, що суд не дав оцінки суперечливим показам свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , не обґрунтував свої висновки в частині доведеності вини її підзахисного, не врахував, що покази зазначених свідків спростовують схему ДТП, на підставі даних якої була проведена судова автотехнічна експертиза, а також не врахував, що докази, надані стороною обвинувачення для дослідження, є недопустимими. На думку апелянта, саме ці обставини вплинули на законність і обґрунтованість обвинувального вироку.

При цьому захисник підтвердила, що сторона захисту доказів на спростування обвинувачення - суду не надавала, клопотань про допит судових експертів по зробленим ним по провадженню експертним висновкам - не заявляла.

З огляду на положення ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд не дотримався зазначених вимог закону та вимог ст. 374 КПК України в частині змісту вироку, згідно з якими, у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, суд повинен зазначити: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, тобто кваліфікацію дій винної особи, а також докази на підтвердження встановлених судом обставин, що вимагає викладення їх змісту, а також мотиву неврахування окремих доказів.

Суд, дійшовши висновку про доведеність обвинувачення, в частині фактичних обставин зазначив про те, що потерпіла перетинала проїжджу частину вул. Запорізької в м. Оріхові зліва направо, тобто згідно зі схемою ДТП, з урахуванням якої експерт автотехнік робив свої висновки, потерпіла перетинала проїжджу частину зі сторони вул. Запорізької.

При цьому свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , будучи очевидцями події, суду пояснювали, що бачили потерпілу зі сторони автозаправки, яка розмовляла по телефону, а потім біля дороги зупинилась, що вказує на те, що потерпіла перетинала дорогу зправа наліво.

Виходячи із зазначених протиріч, суд саме ці пояснення свідків, які не перевірив на узгодженість з іншими доказами, поклав в обґрунтування обвинувачення.

У свою чергу, під час судового розгляду ані сторона обвинувачення, ані сторона захисту, не дотримались такої загальної засади, як змагальність, яка передбачає самостійне обстоювання їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими кримінальним процесуальним законом.

Не дивлячись на бездіяльність сторін, колегія суддів вважає, що суд, дотримуючись вимог ст. ст. 9, 370, 374 КПК України, повинен був і мав на те реальну можливість з`ясувати наведені обставини, і отже, усунути протиріччя під час допиту потерпілої, свідків та допитати експертів за власною ініціативою згідно з ч. 1 ст. 356 КПК України.

Виходячи зі змісту апеляційної скарги та допущених судом порушень вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів позбавлена можливості з`ясувати обставини, які не були предметом перевірки та оцінки під час судового розгляду в суді першої інстанції, та усунути допущені неповноту та протиріччя.

Допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону колегія суддів вважає істотними, які свідчать про невідповідність здійсненого судового провадження судом першої інстанції такій загальній засаді кримінального провадження, як законність (ст. 9 КПК України), що тягне за собою скасування вироку з призначенням нового розгляду у тому ж суді першої інстанції в іншому його складі з дотриманням вимог ст. ст. 415, 416 КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 від 27.07.2016 року в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 01 червня 2016 року по кримінальному провадженню щодо ОСОБА_11 скасувати та призначити новий розгляд у тому ж суді першої інстанції в іншому його складі.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4