Справа № 640/5773/16-к
н/п 1-кс/640/3400/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2016 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю слідчого - ОСОБА_3 ,

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , наказом №4-к від 15.01.2004 Державної установи «Інститут неврології, психіатрії та наркології Національної академії медичних наук України» (далі - ДУ ІНПН НАМН) з 15.01.2004 призначений на посаду завідуючого відділенням нейроінфекцій та розсіяного склерозу.
Відповідно до посадової інструкції, затвердженої директором ДУ ІНПН НАМН та функціональних обов`язків, завідувач відділенням ОСОБА_5 :
- здійснює керівництво клінікою відділу нейроінфекцій та розсіяного склерозу;
- організує ліковально - профілактичну та адміністративно - господарську діяльність відділення, співпрацює з іншими відділеннями;
- раціонально використовує ліжковий фонд, медичну техніку й оснащення;
- здійснює контроль за правильним веденням медичної документації;
- несе відповідальність за стан роботи відділення та рівень медичного обслуговування хворих.
В клопотанні слідчий вказує, що ОСОБА_5 , будучі службовою завідуючого відділенням нейроінфекцій та розсіяного склерозу Державної установи «Інститут неврології, психіатрії та наркології Національної академії медичних наук України» (далі - ДУ ІНПН НАМН) вимагав для себе від ОСОБА_6 неправомірну вигоду - грошові кошти в сумі 3500 грн. за госпіталізацію до підвідомчого йому відділення, які отримав у своєму службовому кабінеті частками 20.11.2015 р., 23.11.2015 та 24.02.2016 р.
Крім того, ОСОБА_5 , діючи з метою особистого збагачення протиправним шляхом, у зв`язку із займаною посадою будучи усвідомленим щодо порядку проходження медичної комісії обласної медико-соціальної експертної комісії та підтвердження групи інвалідності, запевнив ОСОБА_6 у тому, що у зв`язку зі складністю проходження медичної комісії, останній не зможе самостійно її пройти та підтвердити групу інвалідності, запропонував ОСОБА_6 передати йому грошові кошти в сумі 8000 грн. у якості неправомірної вигоди за здійснення ним впливу на прийняття рішення співробітниками обласної медико-соціальної експертної комісії щодо продовження групи інвалідності, які частками отримав від ОСОБА_6 22.03.2016 та 12.04.2016, знаходячись у своєму службовому кабінеті.
12.04.2016 ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368 та ч. 3 ст. 369-2 КК України.
12.04.2016 ОСОБА_5 повідомлено про підозру в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду дій з використанням наданого їй службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та в одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.
Згідно з інформацією з КП «Харківське міське БТІ» №281/3 від 18.03.2016 за підозрюваним ОСОБА_5 у власності знаходиться:
- на праві спільної сумісної власності частина квартири АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 18.08.1998 р. ОПЖФ Харківського науково-дослідного інституту технологій машинобудування р.№30.
Слідчий зазначає, що з урахуванням обгрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368 та ч. 3 ст. 369-2 КПК України, санкція яких передбачає можливу конфіскацію майна підозрюваного, орган досудового розслідування, враховуючи положення ст. 170 КПК України, просить накласти арешт на вказане нерухоме майно, що належить на праві власності підозрюваному ОСОБА_5 з метою забезпечення можливої конфіскації майна.
При розгляді клопотання в судовому засіданні слідчий його підтримав.
Підозрюваний ОСОБА_5 у судове засідання не викликався, на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, з метою забезпечення арешту майна.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 цього Кодексу, а саме: запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав до задоволення клопотання, оскільки слідчий довів наявність вважати, що було вчинено кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 368 та ч. 3 ст. 369-2 КК України, 12.04.2016 р. підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень, а тому з метою забезпеченняможливої конфіскації майна, що передбачає санкція даних статей Кримінального кодексу України, вважає за доцільне накласти арешт на зазначене у клопотанні слідчого нерухоме майно, що належить підозрюваному ОСОБА_5 на праві приватної власності.
Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст.107 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -
Накласти арешт на нерухоме майно, яке належить на праві приватної власності підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на частину квартири АДРЕСА_1 (форма власності - приватна, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 18.08.1998 р. ОПЖФ Харківського науково-дослідного інституту технологій машинобудування р.№30).
Відповідно до ст. 175 КПК Укрїани ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1