Ухвала іменем україни 17 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретаріОСОБА_4 ,
розглянула в судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0002284, за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на вирок Кіровського районного суду

м. Кіровограда від 17 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 22 жовтня 2015 року щодо

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця

м. Кіровограда, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою:

АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Кіровського районного суду

м. Кіровограда від 25 липня 2013 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121

КК України,

за участю прокурораОСОБА_6 ,
засудженогоОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И Л А:
У касаційній скарзі засуджений посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду кримінального провадження, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить змінити судові рішення та перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 121 КК України на ст. 118 КК України і призначити покарання в межах санкції зазначеної статті. При цьому зазначає, що суди правильно встановивши обставини справи невірно кваліфікували його дії, оскільки умислу на заподіяння тілесних ушкоджень, внаслідок яких настала смерть потерпілого, у нього не було. Зазначає, що суд не дав оцінки протиправним діям потерпілого, що носили загрозливий та провокаційний характер, оскільки ОСОБА_8 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння хотів завдати йому тілесних ушкоджень, а він, сприймаючи такі дії, як реальну загрозу, лише оборонявся. Стверджує, що з огляду на характеристики пневматичного пістолета, він фізично не міг усвідомлювати чи спрогнозувати виникнення тяжких тілесних ушкоджень у потерпілого. Апеляційний суд переглядаючи кримінальне провадження, помилки місцевого суду не усунув, оскільки його дії не перекваліфікував та не навів підстав, з яких апеляційні скарги визнано необґрунтованими.

Крім того, до початку розгляду справи засуджений звернувся до суду із заявою, в якій порушує питання про виключення з обвинувачення посилання суду, як на доказ, на відеозаписи проведених слідчих дій у кримінальному провадженні, оскільки, на його думку, вони були навмисно пошкодженні невідомими особами та не відтворюються.

Вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від

17 липня 2015 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 121

КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років. Вироком суду також вирішено питання щодо речових доказів і судових витрат.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 21 березня 2015 року приблизно о 20.15 год., знаходячись біля буд. 62 по вул. В. Биківська у м. Кіровограді, на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, діючи умисно та цілеспрямовано, здійснив постріл з пістолету системи «Флобер» в область грудної клітки ОСОБА_8 , спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді рани на передній поверхні грудної клітки зліва, яка продовжується в рановий канал, проникаючий в грудну порожнину з ушкодженням верхніх долей лівої легені і крововиливом в ліву плевральну порожнину, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент спричинення.
Смерть ОСОБА_8 настала в результаті гострої крововтрати, яка розвилася в результаті сліпого вогнепального проникаючого поранення грудної клітини з пошкодженням лівої легені.
Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від

22 жовтня 2015 року вирок районного суду залишено без зміни.
Заслухавши доповідь судді; думку засудженого, який підтримав свою касаційну скаргу, просив скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції або перекваліфікувати його дії на ст. 118 КК України; захисника, який підтримав касаційну скаргу подану засудженим та просив її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги засудженого; перевіривши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про наступне.
Відповідно до вимог ст. 433 КПК України до компетенції касаційного суду не відноситься перевірка обставин, зазначених у ст. ст. 410, 411 КПК України щодо неповноти судового розгляду справи, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи. У зв`язку з наведеним, доводи засудженого в цій частині у касаційному порядку перегляду не підлягають.

Оцінка доказів, згідно з положеннями ст. 94 КПК, є виключною компетенцією суду, який постановив вирок, і ці вимоги закону судом першої інстанції дотримані у повному обсязі.

Доводи засудженого про неправильну кваліфікацію його дій, відсутність умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та перебування у стані необхідної оборони є безпідставними.
Як вбачається з матеріалів провадження, висновки про доведеність вини ОСОБА_5 в умисному заподіянні ОСОБА_8 тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, місцевий суд зробив на підставі зібраних у кримінальному провадженні та детально досліджених в судовому засіданні доказах, в їх сукупності та взаємозв`язку.
Судом першої інстанції встановлено, що 21 березня 2015 року ОСОБА_5 , на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин із ОСОБА_8 , з пістолету системи «Флобер» здійснив постріл в ліву частину грудної клітини потерпілого, заподіявши йому тяжких тілесних ушкоджень, від яких настала смерть.
Зазначені висновки суд зробив на підставі показань засудженого ОСОБА_5 , який розповів, що він 21 березня 2015 року з товаришами приїхав до свого будинку на повідомлення дружини про те, що невідомий чоловік ходить по двору, стукає по вікнам, де побачив ОСОБА_8 , який був в стані алкогольного сп`яніння та нецензурно лаявся. Після пострілу в повітря, ОСОБА_8 пішов з двору. Через деякий час ОСОБА_8 повернувся з невідомим чоловіком, при цьому поводив себе агресивно, лаявся, замахувався якимось предметом і він (засуджений) не цілячись зробив постріл у потерпілого.
Показання засудженого підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , зазначивши, що після того, як ОСОБА_5 вистрелив в бік потерпілого, останній продовжив затівати бійку із засудженим. В свою чергу ОСОБА_5 наніс ОСОБА_8 удар кулаком в область обличчя, після чого потерпілий впав на землю та почав харчати.
Суд також взяв до уваги показання: свідка ОСОБА_11 , який пояснив, що в день вчинення злочину, у вечорі, вони з ОСОБА_8 на вул. В. Биківскій зустріли чотирьох хлопців, серед яких був засуджений. ОСОБА_8 та ОСОБА_5 почали словесно з`ясовувати відносини і в цей час він почув хлопок та повернувшись побачив, що ОСОБА_5 відводив від грудей ОСОБА_8 предмет схожий на пістолет. ОСОБА_8 зробив декілька шагів і почав падати, а ОСОБА_5 в цей момент ударив його ногою по тулубу та рукою в обличчя; свідка ОСОБА_12 , який підтвердив обставини, що відбувались в день вчинення злочину, та пояснив, що бачив, у ОСОБА_8 в руках якийсь предмет, а також, як в нього стріляв засуджений; свідка ОСОБА_13 , який пояснив, що

21 березня 2015 року ОСОБА_5 , розповідав, що один чоловік заборгував йому гроші та коли вони йшли по вулиці, засуджений заходив у двір якогось будинку, щоб переконатись чи є там автомобіль боржника; потерпілої ОСОБА_14 , яка зазначила, що

21 березня 2015 року вона дізналась, що її брата вбили, а наступного дня стало відомо, що стріляв ОСОБА_5 .
Крім того, вина засудженого підтверджується дослідженими судом доказами, а саме: протоколом огляду місця події, з якого убачається, що виявлено труп ОСОБА_8 з тілесними ушкодженнями; протоколом огляду трупа ОСОБА_8 та свідоцтвом про його смерть; протоколом впізнання, згідно якого свідок ОСОБА_11 впізнав ОСОБА_5 , як особу, яка 21 березня

2015 року стріляла в потерпілого; протоколами слідчих експериментів за участю свідка ОСОБА_11 та ОСОБА_15 , а також засудженого ОСОБА_5 , в ході яких вони розповіли про обставини злочину; висновком судово-трасологічної експертизи №102, з якого убачається, що предмет, який було вилучено з трупа ОСОБА_8 , ймовірно є частиною (кулею) «довгого патрона» Флобера, або частиною (дробиною) мисливського патрона; висновками судово-медичних експертиз, відповідно до яких на трупі ОСОБА_8 виявлено пошкодження у вигляді рани на передній поверхні грудної клітки зліва, триваюче в рановий канал, що проникає в грудну порожнину з пошкодженням верхньої долі лівої легені і крововиливом в ліву плевральну порожнину (1500 мл крові), смерть ОСОБА_8 настала в результаті гострої крововтрати, яка розвилася в результаті сліпого вогнепального поранення грудної клітини з пошкодженням лівої легені, пошкоджень характерних для падіння, боротьби, самооборони, на трупі не виявлено. Причиною смерті стали деякі морфологічні признаки шокової реакції, крововилив в легені, крововилив в м`які тканини без клітинної реакції.
Мотивуючи відсутність підстав для застосування положень

ст. 36 КК України, суд першої інстанції правомірно зазначив у вироку, що ОСОБА_5 здійснив постріл в потерпілого за межами свого домоволодіння, що свідчить про те, що вторгнення до житла засудженого не було, та в цей момент потерпілий не посягав на життя чи здоров`я дружини та дитини засудженого, оскільки їх на місці вчинення злочину не було. Крім того, допитані свідки підтвердили, що ОСОБА_11 також не нападав на ОСОБА_5 , що вказує про відсутність групового нападу зі сторони ОСОБА_8 і ОСОБА_11 на засудженого.

Крім цього, предмет, яким зі слів засудженого та деяких свідків, погрожував потерпілий ОСОБА_5 , на місці події виявлено не було, описати, що це був за предмет свідки та засуджений не змогли. А, свідок ОСОБА_15 в ході слідчого експерименту взагалі не вказував на наявність у потерпілого такого предмету.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що дії ОСОБА_8 не створювали реальну загрозу заподіяння шкоди ОСОБА_5 , а тому вважати, що він здійснюючи постріл в область грудної клітини потерпілого, перебував в стані необхідної оборони, підстав не має.
Оцінивши сукупність зібраних у справі доказів, враховуючи характер, локалізацію поранення, знаряддя злочину, суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 121 КК України.
Доводи засудженого та його захисника, щодо необхідності перекваліфікації дій ОСОБА_5 на ст. 118 КК України, повно та всебічно були перевірені судом апеляційної інстанції і обґрунтовано відхилені, оскільки суперечать доказам, зібраним у справі.
Апеляційний суд повно, всебічно та об`єктивно дослідив фактичні обставини справи, наявні докази в їх сукупності, перевірив усі наведені на захист засудженого доводи та обґрунтовано дійшов висновку, що дії ОСОБА_5 були спрямовані на заподіяння ОСОБА_8 умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

При цьому, в ухвалі суду зазначено, що доводи ОСОБА_5 про те, що місцевим судом не надано оцінки показанням свідка ОСОБА_16 з приводу погроз та нападів на нього, з боку потерпілого ОСОБА_8 , під час прогулянок із дитиною, а також показів потерпілої ОСОБА_14 , щодо вживання ОСОБА_8 алкогольних напоїв, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки такі свідчення можуть лише характеризувати особу потерпілого, але при цьому не впливають на фактичні обставини справи.

З такими висновками судів погоджується і колегія суддів, оскільки судові рішення належним чином мотивовані та вважати їх необґрунтованими чи сумнівними підстав немає.
Твердження засудженого про необхідність виключення з обвинувачення посилання суду, як на доказ, на відеозаписи проведених слідчих дій, оскільки вони були навмисно пошкодженні та не відтворюються, спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Так, з матеріалів справи вбачається, що вищезазначені відеозаписи, що містяться на носіях інформації та на яких зафіксовано проведення слідчих експериментів (які є додатками до протоколів проведених у провадженні слідчих експериментів) належним чином відтворюються, а наявні на них ушкодження не є суттєвими.

Крім того, протоколи проведених слідчих експериментів з додатками є доказами зібраними у встановленому законом порядку, належним чином досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст. 94 КПК України.

Призначене ОСОБА_5 покарання відповідає положенням статей 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419

КПК України, є законною та вмотивованою. Істотних порушень кримінального процесуального закону або неправильного застосування кримінального закону при розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, колегією суддів не виявлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги засудженого відсутні.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 433, 434, 436

КПК України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від

22 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни.
Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3