Справа № 750/9944/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/333/2016
Категорія - ч. 2 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0004985 від 29 вересня 2015 року за апеляційними скаргами першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 січня 2016 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, не одруженого, останнє місце проживання: АДРЕСА_1 , останнє місце реєстрації: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 05.06.1997 р. Новозаводським районним судом м. Чернігова за ч.ч.2, 3 ст.140, ч.1 ст.222, ч.1 ст.223 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 10.07.2001 р. Печерським районним судом м. Києва за ч.ч.2, 3 ст.140, ч.ч.2, 3 ст.17-140 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- 13.05.2009 р. Чернігівським районним судом Чернігівської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

- 11.10.2010 р. Чернігівським районним судом Чернігівської області за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі;

обвинуваченого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України,

з участю учасників кримінального провадження: прокурора ОСОБА_9 , обвинуваченого - ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_11 ,

в с т а н о в и л а:

До апеляційного суду Чернігівської області надійшли апеляційні скарги першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_6 , та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 .

Прокурор просить вирок Деснянського районного суду від 20.01.2016 року стосовно ОСОБА_8 в частині вирішення цивільного позову про стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_11 скасувати і в задоволенні позову відмовити. В доповненій апеляційній скарзі прокурор просив перекваліфікувати дії обвинуваченого з п.6. ч.2 ст. 115 КК України на ч.1 ст.115 КК України.

Захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду змінити та засудити ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.6 ч.2 ст.115 КК України і призначено йому покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, що є власністю засудженого.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_8 постановлено обчислювати з моменту затримання з 10 липня 2015 року.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_8 , до набрання вироком законної сили, залишено без змін .

Зараховано ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання згідно вимог ч.5 ст.72 КК України.

Цивільний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 4350 грн. у відшкодування заподіяної майнової шкоди, та 300 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 2978 грн. 48 коп. процесуальних витрат.

Питання про долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 , 08 липня 2015 року, приблизно о 15 год, перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , з метою умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині для одержання матеріальних благ для себе, наніс ОСОБА_12 не менше 12 ударів молотком в область обличчя та волосистої частини голови, чим спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми: забійних ран волосистої частини голови, забійної рани на підборідді, масивних крововиливів в шкірно-м`язевий лоскут голови; вдавленого перелому правої тім`яної кістки; двох багатоуламкових дірчастих переломів лівої тім`яної кістки, багатоуламкового перелому потиличної кістки, лінійних переломів лобної, лівої тім`яної та потиличної кісток, субарахноїдальних крововиливів по випуклій поверхні лівої півкулі, правої лобно-тім`яної частки, по базальній поверхні обох лобних та обох скроневих, по випуклій поверхні обох потиличних часток, множинних вогнищ забою речовини головного мозку по випуклій поверхні лівої півкулі, правої лобно-тім`яної частки, обох потиличних часток, по базальній поверхні обох скроневих часток, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 579 від 27.08.2015 р. відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Смерть ОСОБА_12 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок забою головного мозку, який виник внаслідок відкритої черепно-мозкової травми із переломом кісток склепіння та основи черепа.

В подальшому, 08 липня 2015 р., доводячи до кінця свій злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_12 з корисливих мотивів, а саме, заволодіння майном потерпілої, ОСОБА_8 заволодів грошовими коштами у сумі 4350 грн., золотим ланцюжком вартістю 2588 грн., золотим браслетом вартістю 1872 грн., золотим хрестиком вартістю 648 грн., двома золотими каблучками із синтетичним камінням загальною вартістю 1995 грн., золотою каблучкою заручною вартістю 1764 грн., мобільним телефоном марки «Samsung» вартістю 468 грн. 12 коп., стартовим пакетом оператора мобільного зв`язку «Лайф» вартістю 20 грн. та стартовим пакетом оператору мобільного зв`язку «Київстар» вартістю 20 грн., що належали ОСОБА_12 , а всього майном ОСОБА_12 на загальну суму 13725 грн. 12 коп.

Прокурор не оспорюючи кваліфікацію дій, доведеності вини обвинуваченого вважає, що вирок суду підлягає скасуванню в частині вирішення цивільного позову потерпілого у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Вказує, що судом у порушення вимог ч. 2 ст. 1168 ЦК України частково задоволено цивільний позов ОСОБА_11 , на користь якого ухвалено стягнути моральну шкоду в сумі 300000 грн., оскільки він не є належною особою у зв`язку з непроживанням однією сімєю з потерпілою ОСОБА_12 доповненій апеляційній скарзі прокурор просив перекваліфікувати дії обвинуваченого з п.6. ч.2 ст. 115 КК України на ч.1 ст.115 КК України, оскільки зазначає, що умисел на заволодіння майном виник у винного після вбивства, а тому він не може нести відповідальність за умисне вбивство з корисливих мотивів.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що вирок є незаконним, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано закон про кримінальну відповідальність та через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує, що ОСОБА_8 визнає вину в нанесенні тілесних ушкоджень потерпілій, а тому повинен притягуватися до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 115 КК України, та ніяк не за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України. На думку захисту, вирок суду ґрунтується виключно на доказах сторони обвинувачення, які не узгоджуються з показаннями допитаних свідків, а також з іншими матеріалами провадження. Вважає частину доказів у справі недопустимою, а саме, доручення про призначення групи слідчих від 09.07.2015 року, протокол огляду місця події від 09.07.2015 р., постанова про призначення судово-медичної експертизи від 09.07.2015 року, висновок судмедексперта № 579 від 09.07.2015 р., показання свідка ОСОБА_13 . Протокол огляду місця події від 09.07.2015 р., постанову про призначення судово-медичної експертизи від 09.07.2015 року, висновок судмедексперта № 579 від 09.07.2015 р. вбачає недопустимими, оскільки такі слідчі дії вчинені не уповноваженою на те службовою особою слідчим ОСОБА_14 . Також інформація про цього слідчого відсутня у ЄРДР та у постанові про призначення групи слідчих від 09.07.2015 р., а сам слідчий не був допитаний в судовому засіданні. Наголошує, що досудовим слідством належними та допустимими доказами не було встановлено причину смерті та вартість викраденого майна. На думку апелянта, жодних доказів про те, що ОСОБА_8 вчинив вбивство з корисливих мотивів у судовому засіданні не було надано та не досліджено. Вважає безпідставним задоволення цивільного позову у сумі 300000 грн. моральної шкоди. Вбачає неправомірною несплату судового збору потерпілим ОСОБА_11 .

Заслухавши доповідача, прокурора, який наполягав на задоволенні його апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити їх скаргу з викладених в ній підстав, потерпілого, який погодився з апеляційною скаргою прокурора та заперечував проти апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що скарга прокурора підлягає задоволенню повністю, а захисника частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного у вироку діяння за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, який підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка в сукупності з іншими доказами.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні за п.6 ч.2 ст.115 КК України не визнав. Цивільний позов потерпілого визнав частково. Надавав вкрай беззв`язні, заплутані та суперечливі показання, які зводяться до того, що він дійсно скоїв вбивство потерпілої, але не з корисливих мотивів, а сам не знає навіщо, внаслідок сварки або з ревнощів, причин для яких у нього не було. До знайомства з потерпілою він фактично не мав місця проживання, увесь час перебував у лікарні, лікувався від алкоголізму. Потерпіла працювала у лікарні медичною сестрою і запропонувала йому жити з нею. Він погодився і з кінця 2014 року вони проживали разом у квартирі потерпілої за зазначеною вище адресою. Потерпіла хворіла на цукровий діабет, він доглядав за нею. Конфліктів у них не виникало. Бувало, що потерпіла на кілька днів закривала його у квартирі і не випускала. Одного разу він вирішив піти, залишивши ключі під килимком, але за 2-3 дні повернувся. 08.07.2015 р. потерпіла раптом сказала обвинуваченому, що зробила велику помилку, забравши його з лікарні до себе, та що у неї є інший чоловік. Обвинувачений про цьому розумів, що іншого чоловіка бути не може. Потерпіла розірвала спільні фотографії та записки, а коли обвинувачений хотів піти, вона його не випустила та сказала, що здасть його до психіатричної лікарні, напише на нього заяву до міліції, що нібито він вкрав ноутбук. Потім він наніс потерпілій удари молотком, але не розумів, що робить. Після цього вийшов на вулицю, а хвилин через 20-40 повернувся у квартиру. Він побачив, що потерпіла мертва, поцілував її, зайшов до ванної та умився. Зняв шорти, одягнув джинси та кросівки. Перебував у такому стані, що не хотів жити. Зняв з трупа потерпілої кільця, ланцюжок з хрестиком, дістав з сумочки банківську картку, 350 грн., а також узяв телефон та зарядку до нього. Браслет не брав, оскільки його не було. Він збирався йти до брата потерпілої повідомляти, що він зробив, і дані речі були необхідні йому на доказ його слів. Потім він пішов до магазину, де придбав деякі продукти харчування та горілку, розрахувався банківською карткою потерпілої. Коли вжив горілку, зрозумів, що цього не досить. Він зняв з картки через банкомат 3000 грн. Придбав ще горілки. Телефон чи викинув, чи комусь віддав. Потім зустрів міліціонера і звернувся до нього, щоб той його затримав, але міліціонер відмовився. Потім обвинувачений пішов здаватися до відділу УМВС. Прикраси потерпілої при цьому заховав у носок, щоб не загубити. Заявив, що щиро кається у скоєному.

Не зважаючи на таку позицію обвинуваченого, його вина в інкримінованому йому злочину підтверджується доказами по справі, які були предметом перевірки суду першої інстанції.

Потерпілий ОСОБА_11 показав, що ОСОБА_12 доводилась йому сестрою. Влітку 2014 року вона розлучилась із чоловіком і дуже переживала з цього приводу. Згодом вона познайомилась із іншим чоловіком ОСОБА_8 . З обвинуваченим потерпілий знайомий мало. 08.07.2015 р. ОСОБА_12 не відповідала на дзвінки, і потерпілий попросив подругу сестри сходити до неї. 09.08.2015 р., приблизно о 16 год, було виявлено труп ОСОБА_12 , та зникнення коштовних прикрас. Іншого чоловіка, окрім обвинуваченого, у потерпілої не було. Підтримав цивільний позов про стягнення з обвинуваченого 13725 грн. 12 коп. майнової та 600000 грн. моральної шкоди.

Із пояснень свідка ОСОБА_15 вбачається, що ОСОБА_12 доводилась їй сестрою. Коли потерпілу покинув чоловік, вона дуже переживала. Крім ОСОБА_8 , іншого чоловіка у неї не було. З обвинуваченим спочатку були гарні відносини. Потерпіла була добра і неконфліктна. Зникло обручальне та два звичайних кільця, браслет, ланцюжок з хрестиком та телефон. Телефон пізніше повернув невідомий чоловік, який сказав, що знайшов його біля якогось кафе під деревом.

Свідок ОСОБА_16 показала, що була подругою потерпілої. Про стосунки потерпілої з обвинуваченим знає з грудня 2014 року. Потерпіла розповідала про ОСОБА_8 , що він любить випити і раніше жив у підвалі. Під час спільного проживання обвинувачений одного разу вкрав спирт, 400 грн. і зник. Через деякий час повернувся, вибачався, і потерпіла йому вибачила. Інших чоловіків у потерпілої не було. Того дня їй зателефонувала ОСОБА_17 і спитала про потерпілу, яка не виходила на зв`язок. Свідок знала, що цього дня потерпіла мала йти до лікаря і, перевіривши це, дізналася, що потерпіла до лікаря не з`явилась. Свідок разом з ОСОБА_17 пішли додому до потерпілої і приблизно о 16 год. виявили її труп. Охарактеризувала потерпілу як врівноважену і неконфліктну особу. Потерпіла хворіла на цукровий діабет, але стороннього догляду не потребувала.

Допитаний свідок ОСОБА_13 показав, що має досвід роботи ювеліром і був запрошений в якості спеціаліста для оцінки вартості золотих прикрас потерпілої. Вироби були вживані, але він оцінив вироби як нові, виходячи з вартості золота на час оцінки.

Допитана в якості свідка ОСОБА_18 надала показання, що була колегою по роботі потерпілої. Випадково вона дізналася, що потерпіла живе з колишнім пацієнтом ОСОБА_8 , якого хотіла вилікувати. Розповідала, що їй не вистачає грошей, обвинувачений не зміг влаштуватися на роботу. У день загибелі о 14 год. вона розмовляла з потерпілою по телефону.

Свідок ОСОБА_19 показала, що працює старшою медсестрою Чернігівської обласної лікарні і знає, що потерпіла познайомилась з обвинуваченим, коли той проходив у них курс лікування. Потерпіла розповідала, що ОСОБА_8 говорить їй хороші слова, читає вірші. Свідок попереджала, що обвинувачений не вперше на лікуванні і не зміниться. Якось обвинувачений спитав сестру-господарку, чи може він, на її думку, вбити людину? На її здивування ОСОБА_8 відповів: "Ви ще нас не знаєте!". Сестра-господарка всім розповідала про цей випадок.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_20 показав, що є колишнім чоловіком потерпілої. Шлюбні відносин вони припинили влітку 2014 року. Один раз він заходив за речами і бачив у квартирі ОСОБА_8 . У потерпілої були такі коштовності: дві каблучки без каменя, одна обручка, ланцюжок з хрестиком, браслет.

Допитана свідок ОСОБА_17 показала, що є дружиною потерпілого ОСОБА_11 . З обвинуваченим вона познайомилась на Великдень 12 квітня 2015 року. Вони з потерпілою проживали разом і були у гарних стосунках. 08 липня 2015 р., о 15-15:30 год. вона зателефонувала потерпілій, але та не відповідала. На наступний день свідок телефонувала ОСОБА_16 і дізналася, що потерпіла не з`явилася на запланований прийом до лікаря. Вони з ОСОБА_16 пішли до квартири потерпілої і виявили її труп.

Свідок ОСОБА_21 показав, що 09.07.2015 р. працював на посаді заступника начальника слідчого відділу ЧМВ УМВС України в Чернігівській області. Оглянувши у судовому засіданні постанову про доручення на проведення досудового розслідування групі слідчих від 09.07.2015 р. та доручення слідчим на проведення досудового розслідування від 09.07.2015 р., свідок підтвердив, що вони підписані саме ним. Наявність двох документів з одного приводу однією датою пояснив тим, що вірогідно вони виносились у різний час і таким чином він доповнив групу слідчих, виходячи з необхідності.

Крім показань свідків вина обвинуваченого підтверджується також:

- протоколом огляду місця події від 09.07.2015р. та відеозапису до нього, у квартирі АДРЕСА_3 , згідно яких у приміщенні кухні виявлено труп ОСОБА_12 з видимими тілесними ушкодженнями голови. Також виявлено численні сліди речовини бурого кольору на стінах, підлозі та раковині мийки. Під трупом виявлено молоток зі слідами речовини бурого кольору. Вилучено, поміж іншого, молоток, зразки речовини бурого кольору та волосся, сліди пальців рук, сигаретні недопалки ( т.1 а.п. 78-91);.

- висновком експерта № 579 від 09.07.2015, згідно якого смерть ОСОБА_12 настала від забою головного мозку, який виник внаслідок відкритої черепно-мозкової травми із переломами кісток склепіння та основи черепа: забійні рани волосистої частини голови, забійна рана на підборідді, масивні зливні крововиливи в шкірно-м`язевий лоскут голови; вдавлені переломи правої тім`яної кістки; два багатоуламкові дірчасті переломи лівої тім`яної кістки, багатоуламковий перелом потиличної кістки, лінійні переломи лобної, лівої тім`яної та потиличної кісток, субарахноїдальні крововиливи по випуклій поверхні лівої півкулі, правої лобно-тім`яної частки, по базальній поверхні обох лобних та обох скроневих, по випуклій поверхні обох потиличних часток, множинні вогнища забою речовини головного мозку по випуклій поверхні лівої півкулі, по випуклій поверхні правої лобно-тім`яної частки, по випуклій поверхні обох потиличних часток, по базальній поверхні обох скроневих часток. Тілесні ушкодження заподіяні внаслідок не менш як 12 травмуючих впливів від дії тупого (их) предмета (ів) з обмеженою контактуючої поверхнею і вираженим ребром, яким міг бути молоток, вилучений в ході огляду місця події. Смерть потерпілої настала 08.07.2015 протягом невеликого проміжку часу (до години) після заподіяння тілесних ушкоджень. Тілесних ушкоджень, що могли б свідчити про самозахист потерпілої, не виявлено (т. 1 а.п. 98-110);

- копією лікарського свідоцтва про смерть № 790, згідно якого ОСОБА_12 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Причина смерті: внутрішньочерепна травма з переломом кісток склепіння та основи черепу (т.1 а.п. 111);.

- протоколом проведення слідчого експерименту від 11.07.2015р. та відеозапису до нього, де обвинувачений розповів та показав на місці обставини вчинення кримінального правопорушення, що збігаються з пред`явленим обвинуваченням, протоколом огляду місця події та висновком судово-медичної експертизи. Під час слідчого експерименту вилучено чоловічі шорти, на які обвинувачений вказав як на одяг, що був на ньому під час вчинення кримінального правопорушення (т. 1 а.п. 167-169);

- протоколом затримання ОСОБА_8 від 10.07.2015 р., з якого видно, що під час затримання у нього у правій шкарпетці виявлено пластиковий пакет з хрестиком з металу жовтого кольору, два ланцюжки з металу жовтого кольору, три каблучки з металу жовтого кольору (т. 1 а.п. 161);

- протоколом огляду від 10.07.2015 р., згідно якого на вилучених у обвинуваченого футболці, кросівках, джинсах, а також чоловічих шортах, вилучених на місці події, виявлені плями речовини бурого кольору (т. 1 а.п. 162-163);

- висновком експерта № 161 від 23.07.2015 р., згідно якого на вилученому на місці події молотку виявлено кров, фрагменти мозкової, жирової тканини та фрагмент шкіри жіночої генетичної статі, що можуть походити від потерпілої ОСОБА_12 (т. 1 а.п. 56-58);

- висновком експерта № 645, 948 (б) від 21.07.2015р., згідно якого на поверхні молотка, вилученого у квартирі, слідів рук не виявлено (т.1 а.п. 227-232);

- протоколом огляду предмету від 15.07.2015 р. оглянуто вироби з жовтого металу, вилучені у обвинуваченого: ланцюжок, браслет, три кільця та хрестик, а також бирки та товарний чек, що підтверджують вартість виробів. Також оглянуто товарний чек та гарантійний талон на телефон "Самсунг". Згідно протоколів пред`явлення речей до впізнання від 15.07.2015, потерпілий ОСОБА_11 упізнав зазначені ювелірні вироби як такі, що належали його сестрі ОСОБА_12 (т. 1 а.п. 179-184);

- висновком експерта № 401 від 12.07.2015 р, відповідно до якого у квартирі АДРЕСА_3 виявлені сліди пальців рук обвинуваченого (т. 1 а.п. 204-216);

- висновками експертів № 136, № 137, № 138 від 13.07.2015 р., відповідно до яких не виключається походження від потерпілої ОСОБА_12 крові людини, яка виявлена на стіні кухні, холодильнику та каструлі у квартирі АДРЕСА_3 .(т. 1 а.п. 243-251, т. 2 а.п. 2-5);

- висновком експерта № 153 від 13.07.2015 р., згідно якого виявлені у квартирі недопалки цигарок міг курити обвинувачений (т. 2 а.п 13-15);

- висновком судово-товарознавчої експертизи № 2303-2305/15-24 від 17.08.2015, згідно якого вартість мобільного телефону потерпілої складає 468 грн. 12 коп., двох стартових пакетів - по 20 грн. (т. 2 а.п. 44-46);

- висновком судово-товарознавчої експертизи № 2166-2171/15-24 від 20.08.2015, згідно якого вартість гладкої каблучки з хрестиком станом на 08.07.2015 складає 1764,00 грн., вартість ланцюжка - 2588,00 грн., вартість браслета - 1872,00 грн., вартість хрестика - 648,00 грн. Вартість каблучок з камінням не встановлена.(т. 2 а.п. 50-53);

- явка з повинною від 10.07.2015р., згідно якої обвинувачений повідомляє, що він, знаходячись у квартирі АДРЕСА_3 , наніс 10 ударів молотком в область голови ОСОБА_12 , після чого зняв золоті вироби і залишив собі.(т. 1 а.п. 120);

- висновками судово-психіатричної експертизи № 502/481 та № 482 від 18.08.2015 р., згідно яких у ОСОБА_8 на час вчинення кримінального правопорушення і на даний час має місце дисоціальний розлад особистості. За своїм психічним станом він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Може вірно сприймати обставини, які мають значення для справи, та давати про них правильні показання, йому не показане застосування примусових заходів медичного характеру. На період часу, до якого відноситься кримінальне правопорушення, клініко-психологічних ознак фізіологічного афекту не виявлено. Мають місце психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю з синдромом залежності, але в умовах, що виключають вживання, протиалкогольне лікування на даний час йому не показане.(т.2 а.п. 30-36, 38-41);

- дорученням від 09.07.2015 р. від імені начальника СВ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_22 , згідно якого проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні доручено слідчим ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_14 . Постановою про доручення проведення досудового розслідування групі слідчих від 09.07.2015, винесеною Т.в.о.начальника СВ ЧМВ МВС України в Чернігівській області ОСОБА_21 , проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні доручено слідчим ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 (т. 1 а.п. 236);

Відповідно до вимог ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

В основу вироку та доведеності вини ОСОБА_8 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, суд першої інстанції поклав докази, що отримані на досудовому провадженні, які отримані законним шляхом і містяться в процесуальних документах та які досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Разом з тим, сукупність доказів у справі беззаперечно свідчить про наявність вини ОСОБА_8 у скоєнні вбивства.

Питання вирішення допустимості чи недопустимості доказів регламентована вимогами ст.ст. 86-90 КПК України, положення яких передбачає такі процесуальні порушення, які тягнуть за собою безумовну недопустимість доказів, або ж їх допустимість залежить від розсуду суду.

Відповідно до положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

З цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так й ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати остаточну оцінку кожного доказу з точки зору його належності, допустимості, достовірності і достатності.

За змістом п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 р. Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано. Під час розгляду цієї справи суд у повній мірі дотримався зазначених вимог закону, переглянувши відео на відповідних носіях із зафіксованими слідчими діями, які проведені з дотриманням вимог чинного законодавства.

А тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився у питаннях про оцінку доказів їх належність, допустимість, достовірність і достатність, оскільки вони одержані судом в установленому законом порядку, перевірені і досліджені безпосередньо судом, узгоджуються між собою. Згідно вимог ст. 94 КПК України суд дослідив докази, обґрунтував вирок саме тими доказами, які були досліджені у суді, а тому доводи захисника щодо визнання доказів недопустимим не заслуговують на увагу.

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи прокурора та захисника щодо кваліфікації дій ОСОБА_8 .

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи в п.10 визначено, що за п.6 ч.2 ст.115 КК України як учинене з корисливих мотивів умисне вбивство кваліфікується в разі, коли винний, позбавляючи життя потерпілого, бажав одержати у зв`язку з цим матеріальні боага для себе або інших осіб (заволодіти грошима, коштовностями, цінними паперами, майном тощо), одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків ( одержати спадщину, позбавитися боргу, звільнитися від платежу тощо) або досягти іншої матеріальної вигоди. При цьому не має значення, чи одержав винний ту вигоду, яку бажав одержати внаслідок убивства, а також коли виник корисливий мотив до початку чи під час вчинення цього злочину. Якщо умисел на заволодіння майном виник у винного після вбивства, вчиненого з інших мотивів, кваліфікація його дій за п.6 ч.2 ст.115 КК виключається.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, як на досудовому слідстві, так і у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 пояснював, що він дійсно скоїв вбивство потерпілої, але не з корисливих мотивів, а внаслідок сварки або з ревнощів, тобто на грунті раптово виниклих неприязних відносин. Зрозумівши, що потерпіла померла, вирішив зняти з її трупа кільця, ланцюжок з хрестиком, дістав із сумочки банківську карту, 350 грн., та мобільний телефон із зарядним пристроєм.

Крім того, як було встановлено судом, потерпілий ОСОБА_11 та свідки ОСОБА_20 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 підтвердили лише факт зникнення золотих прикрас потерпілої. Відтак, жодних доказів на підтвердження корисливого мотиву у обвинуваченого наведено не було.

Отже, ОСОБА_8 визнає вину в тому, що наносив тілесні ушкодження потерпілій, та враховуючи те, що корисливий мотив вбивства потерпілої не встановлено, тому обвинуваченого слід притягувати до кримінальної відповідальності та кваліфікувати його дії за ч. 1 ст. 115 КК України як умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_12 , а тому доводи прокурора та захисника в цій частині є обгрунтованими.

При вирішенні питання про вид та міру покарання обвинуваченому, суд відповідно до вимог ст.ст. 65, 66 КК України врахував ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, наявність цивільного позову, думку потерпілого щодо призначення покарання, особу обвинуваченого, а саме, його вік, освіту, стан здоров`я, майновий та сімейний стан, спосіб його життя, те, що він не працює, задовільну характеристику за місцем останнього відбування покарання, що раніше обвинувачений неодноразово притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності, врахував обставину, що пом`якшує покарання зявлення із зізнанням, обставину, що обтяжує покарання, а саме рецидив злочину, і обґрунтовано призначив йому міру покарання у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, що є його власністю.

На думку колегії суддів, перекваліфікація дій обвинуваченого не впливає на міру покарання, яка призначена судом першої інстанції, оскільки виходячи із способу скоєння злочину, його обставин, механізму заподіяння тілесних ушкоджень внаслідок яких настала смерть потерпілої, характеру і ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, даним, що характеризують його особу призначення максимальної міри покарання передбаченої санкцією ч.1 ст.115 КК України є справедливим.

Твердження сторони захисту про те, що протокол огляду місця події від 09.07.2015 р., постанова про призначення судово-медичної експертизи від 09.07.2015 року, висновок судмедексперта № 579 від 09.07.2015 р. є недопустимими доказами по справі, оскільки такі слідчі дії вчинені не уповноваженою на те службовою особою, а саме слідчим ОСОБА_14 , інформація про якого відсутня у ЄРДР та у постанові про призначення групи слідчих від 09.07.2015 р., а сам слідчий не був допитаний в судовому засіданні не заслуговують на увагу, адже постанова про визначення групи слідчих та доручення на проведення досудового розслідування, як вбачається із показань свідка ОСОБА_21 , винесені уповноваженою службовою особою, і всі слідчі дії у кримінальному проваджені проведені зазначеними у цих документах слідчими ( т.1а.с.236).

Разом з тим, вказівка прокурора в апеляційній скарзі про те, що судом у порушення вимог ч. 2 ст. 1168 ЦК України було частково задоволено цивільний позов ОСОБА_11 , на користь якого ухвалено стягнути моральну шкоду в сумі 300000 грн., оскільки він не є належною особою у зв`язку з непроживанням однією сімєю з потерпілою ОСОБА_12 має своє підґрунтя.

Частина 1 ст. 128 КПК України регламентує, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

За правилами ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сімєю.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_11 , який є рідним братом загиблої ОСОБА_12 та який проживає за адресою: АДРЕСА_4 , визнано потерпілим по справі, проте, він фактично однією сімєю із сестрою не проживав.

Отже, судом у порушення вищевказаних вимог закону, частково задоволено цивільний позов ОСОБА_11 , на користь якого ухвалено стягнути моральну шкоду в сумі 300000 грн., який не є належною особою в розумінні ст. 1168 ЦК України в зв`язку з не проживанням однією сімєю з потерпілою ОСОБА_12 .

З огляду на це, вирок суду підлягає зміні з перекваліфікацією дій обвинуваченого з п.6 ч.2 ст.115 КК на ч.1 ст.115 КК України, а в частині вирішення цивільного позову скасуванню.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги: прокурора задовольнити, захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовльнити частково.

Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 січня 2016 року щодо ОСОБА_8 змінити перекваліфікувавши його дії з п.6.ч.2 ст. 115 КК України на ч.1 ст.115 КК України.

Визнати ОСОБА_8 винним за ч.1 ст.115 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років.

Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 січня 2016 року щодо ОСОБА_8 в частині вирішення цивільного позову про стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_11 скасувати і в задоволенні позову відмовити.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії ухвали суду.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4