Ухвала іменем україни 20 вересня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянула в судовому засіданні кримінальну справу за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції та засудженого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 08 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 28 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Вироком Ленінського районного суду м. Кіровоградавід 08 жовтня 2015 року, засуджено:

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Курахове, Марїнського району, Донецької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

- за ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років;

- за ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 146 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців;

- за ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 263 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Тошківка, м. Первомайська, Луганської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , такого, що не має судимості,

- за п.п. 6, 11 ч. 2 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років із конфіскацією усього майна, що належить йому на праві власності;

- за ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 146 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців;

- за ч. 1 ст. 263 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років із конфіскацією усього майна, що належить йому на праві власності.

Стягнуто з ОСОБА_7 та з ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_9 80 000 грн. та 100 000 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 28 грудня 2015 року зазначений вирок змінено, виключено з мотивувальної частини вироку вказівку суду за епізодом вчинення злочину стосовно ОСОБА_10 посилання на ОСОБА_11 , оскільки справу щодо останнього виділено в окреме провадження; виключено з обвинувачення ОСОБА_8 за епізодом вчинення злочину стосовно ОСОБА_10 кваліфікуючу ознаку п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України, умисне вбивство вчинене на замовлення; визнано неналежним доказом та виключено з мотивувальної частини вироку посилання на протокол допиту підозрюваного ОСОБА_7 від 22 липня 2011 року.

Крім того, даний вирок стосовно ОСОБА_7 змінено в частині призначеного покарання та пом`якшено останньому покарання і зазначено вважати ОСОБА_7 засудженим за:
- за ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років;

- за ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 146 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців;

- за ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 263 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

В іншій частині вирок залишено без зміни.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 , діючи як підбурювач, шляхом підкупу схилив до скоєння умисного тяжкого тілесного ушкодження з метою залякування потерпілого, вчинене на замовлення, що спричинило смерть потерпілого.
Крім того, ОСОБА_7 , діючи як організатор злочину, керуючи його підготовкою та вчиненням, забезпечуючи його фінансування, підготував шляхом підшукування співучасників та змови з ними, викрадення людини, вчинене з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, із застосуванням зброї.

Крім того, ОСОБА_7 , діючи як організатор злочину, забезпечивши фінансування його підготовки, незаконно придбав, зберігав, носив та передав вогнепальну зброю та бойові припаси без передбаченого законом дозволу.

ОСОБА_8 вчинив вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з корисливих мотивів, вчинене на замовлення.

Крім того, ОСОБА_8 , діючи за дорученням ОСОБА_7 , за попередньою змовою з ним та ОСОБА_12 , підготував викрадення людини, вчинене з корисливих мотивів, із застосуванням зброї.

Крім того, ОСОБА_8 незаконно придбав, зберігав та носив вогнепальну зброю та бойові припаси без передбаченого законом дозволу.

Злочини вчинено за наступних обставин:

Громадянин України, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, тимчасово проживаючий на території Німеччини в м. Ессен, приблизно в кінці липня 2010 року дізнався, що його сина ОСОБА_13 планують перевести з дільниці соціальної реабілітації у м. Вільнянську для подальшого відбуття покарання до Вільнянської виправної колонії № 20. ОСОБА_13 у період з 26.06.2002 р. по 09.09.2009 р. відбував у Вільнянській ВК-20 покарання у виді позбавлення волі строком 13 років за скоєння умисного вбивства малолітнього ОСОБА_14 , звідки 09.09.2009 р. за сприяння свого батька, був переведений до дільниці соціальної реабілітації, плануючи умовно-достроково звільнитись восени 2010 року.

Особа, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження запідозрив, що поверненню його сина до виправної колонії сприяв батько потерпілого - житель м. Кіровограда ОСОБА_15

24.07.2010 р. особа, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, прибув на територію України і приїхавши 27.07.2010 р. у м. Вільнянськ Запорізької області переконався, що його підозри підтверджуються, і це дає підстави вважати, що ОСОБА_15 може згодом помститися його сину, тому вирішив попередити розвиток таких подій.

Для втілення в дію свого злочинного задуму особа, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, вирішив підшукати осіб, яких можна було б підкупом схилити до вчинення злочину.

31.07.2010 р. особа, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, прибув до м. Севастополя, де зустрівся з раніше знайомим йому ОСОБА_7 і запропонував вчинити відносно ОСОБА_15 злочин за винагороду.

05.08.2010 р. засудженого ОСОБА_13 перевели з дільниці соціальної реабілітації для подальшого відбування покарання до Вільнянської виправної колонії. Особа, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, для втілювання свого злочинного задуму спрямованого на вчинення злочину відносно ОСОБА_15 , підкупом схилив ОСОБА_7 до вчинення злочину, для чого передав йому в м. Кіровограді гроші в сумі 3 000 доларів США. Після цього, сподіваючись, що він зробив усе, що вважав за необхідне для вчинення злочину відносно ОСОБА_15 , а саме шляхом надання матеріальної винагороди залучив особу до виконання злочину та 08.08.2010 р. виїхав із України до Федеративної Республіки Німеччина.

В свою чергу для виконання замовлення особи, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, ОСОБА_7 почав підшукувати особу, здатну спричинити тілесні ушкодження ОСОБА_15 , у ході чого звернувся до раніше знайомого мешканця Луганської області ОСОБА_8 , який за своїми індивідуальними властивостями здатен вчинити злочин за грошову винагороду. В серпні 2010 року, точної дати судом не встановлено, ОСОБА_7 зустрівся з ОСОБА_8 в м. Севастополі і запропонував за грошову винагороду заподіяти тілесні ушкодження ОСОБА_15 .

Отримавши згоду ОСОБА_8 , ОСОБА_7 надав йому 2500 доларів США, а також повідомив інформацію про об`єкт злочину, а саме: прізвище, ім`я, по батькові, місце його проживання, роботи та автомобіль.

Для виконання замовлення особи, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, ОСОБА_8 на початку вересня 2010 року прибув до м. Кіровограда, де орендував квартиру АДРЕСА_3 , та почав готуватися до злочину. Маючи недостатню інформацію про потерпілого, використовуючи мережу Інтернет та візуальне стеження отримав додаткову інформацію про об`єкт злочину.

Проаналізувавши зібрану інформацію, ОСОБА_8 визначив, що найзручнішим часом для скоєння злочину є обідня перерва, коли ОСОБА_15 приїздить додому.

06.09.2010 р., приблизно о 12.00-13.00 год., ОСОБА_8 , підшукавши знаряддя злочину - металеву палицю, а також придбавши будівельні рукавиці, щоб не залишати на знарядді та місці скоєння запланованого злочину слідів, прибув до буд. АДРЕСА_4 , де мешкав ОСОБА_15 і побачивши припаркований ним автомобіль марки Фольксваген Пассат, номерний знак НОМЕР_1 , вирішив, що він приїхав на обідню перерву, після якої вийде з другого під`їзду будинку, та почав його чекати.

Приблизно о 13.10 год. помітивши, що ОСОБА_15 вийшов з під`їзду і прямує до припаркованого неподалік автомобіля марки Фольксваген Пассат, номерний знак НОМЕР_1 , швидко наблизився до останнього зі спини, діючи на ґрунті спонукань до наживи, з метою умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, завдав не менше п`яти ударів металевою палицею в область голови ОСОБА_15 , заподіявши йому тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми, п`яти ран лівої тім`яної потиличної області, крововиливи в м`які тканини голови з внутрішньої поверхні, багатоуламковий перелом кісток склепіння та основи черепу зліва, забій та розтрощення тканин головного мозку. Смерть ОСОБА_15 знаходиться в прямому причинному зв`язку з отриманими травмами і є наслідком відкритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалась переломом склепіння та основи черепа, забоєм тканин головного мозку. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 849 від 15.11.2010 р. вказані тілесні ушкодження мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент їх спричинення та, в даному випадку, призвели до настання смерті ОСОБА_15

06.09.2010 р. про скоєння злочину ОСОБА_8 , використовуючи мобільний телефон з сім-картою «Лайф», зателефонував на аналогічний телефон з абонентським номером «Лайф», який знаходився у користуванні ОСОБА_7 , та повідомив останнього про виконання замовлення, після чого, отримавши від ОСОБА_7 вказівку залишити м. Кіровоград та знищити дану сім-карту «Лайф», з метою приховування слідів злочину, поїхав до смт. Тошківка Первомайського району Луганської області.

ОСОБА_7 цього ж дня о 20.17 год. зі свого мобільного телефону з абонентським номером НОМЕР_2 зателефонував на німецький абонентський номер НОМЕР_3 , що знаходився в користуванні особи, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, який знаходився на території Федеративної Республіки Німеччина та повідомив про виконання замовлення.

Крім того, приблизно в травні 2011 року, невстановлені особи з числа співзасновників ЗАТ СК «Добробут та Захист», що входила до складу групи компаній «Фокстрот», отримавши інформацію про діяльність колишнього голови правління ЗАТ СК «Добробут та Захист» ОСОБА_16 та запідозривши його у привласненні коштів, отриманих від продажу зазначеного товариства, доручили ОСОБА_7 отримати відповідну інформацію та з`ясувати чи відповідають дійсності такі підозри.

ОСОБА_7 , діючи на ґрунті спонукань до наживи, з метою отримання привласнених на його думку ОСОБА_16 коштів, вирішив організувати викрадення ОСОБА_16 .

Приблизно в травні 2011 року, ОСОБА_7 , діючи на власний розсуд, зібравши необхідну інформацію про особу ОСОБА_16 , знаючи суб`єктивні можливості ОСОБА_8 скоїти зухвалий злочин, запропонував йому за грошову винагороду в сумі 6 000 доларів США викрасти ОСОБА_16 та здобути інформацію щодо обставин продажу ЗАТ СК «Добробут та Захист», а також знаходження виручених від цієї угоди коштів, на що ОСОБА_8 погодився та прибув до м. Києва, де ОСОБА_7 , вступивши з ним у попередню змову на вчинення викрадення людини, передав частину винагороди за виконання замовлення в сумі 3000 доларів США та установчі дані про особу ОСОБА_16 : фотознімок, відомості про місце проживання, роботи, автомобіль та членів сім`ї останнього.

ОСОБА_8 , з метою підготовки викрадення ОСОБА_16 в червні 2011 року прибув до м. Києва, де продовжив збирати інформацію про об`єкт злочину, його розпорядок дня, маршрути пересування, наявність та організацію роботи фізичної охорони. Установивши, що ОСОБА_16 охороняється співробітниками СПМ «Титан», ОСОБА_8 вирішив залучити до скоєння злочину свого брата ОСОБА_12 , та діючи з відома та згоди ОСОБА_7 , вступив з ним у попередній зговір на викрадення людини, та доручив придбати вогнепальну зброю і боєприпаси для неї, для подолання можливого опору під час викрадення ОСОБА_16 та його залякування при виконанні подальших вказівок ОСОБА_7 .

Частину отриманих від ОСОБА_7 грошей в сумі 10 000 грн., необхідних для придбання вогнепальної зброї та боєприпасів для неї ОСОБА_8 14.06.2011 р. переказав ОСОБА_12 у м. Лисичанськ Луганської області через відділення ПАТ КБ «Приват Банк», що знаходиться по вул. Луначарського, 24 в м. Києві, розташоване поблизу місця проживання ОСОБА_16 .

Протягом червня-липня 2011 року ОСОБА_8 продовжив збирати інформацію стосовно ОСОБА_16 , щоб визначити зручне місце та час для виконання замовлення.

У цей час, ОСОБА_12 , знаходячись в Луганській області, у невстановленої особи, використовуючи частину грошей, отриманих від ОСОБА_8 банківським переказом, з відома та згоди ОСОБА_7 , незаконно придбав вогнепальну зброю та боєприпаси до неї - пістолет калібру 9 мм моделі «ZORAKI MOD.914-S», № НОМЕР_4 , а також 21 пістолетний патрон калібру 9 мм, 4 пістолетних патрона калібру 7,62 мм та 3 спортивні револьверні патрона калібру 7,62 мм, які є боєприпасами, придатними для стрільби, після чого 17.07.2011 р. потягом сполучення Дебальцево - Хмельницький незаконно перевіз їх з м. Лисичанськ до м. Києва, де спільно із ОСОБА_8 незаконно зберігав у орендованій квартирі по АДРЕСА_5 .

Діючи далі, ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , з метою виконання замовлення ОСОБА_7 , спрямованого на викрадення ОСОБА_16 шляхом незаконного переміщення його з одного місця, де він вільно перебував згідно власної волі до іншого, визначили, що найзручнішим часом та місцем для цього злочину, буде під`їзд будинку за місцем його проживання, по АДРЕСА_6 , коли він повертається з роботи додому, де його вже не супроводжують працівники охорони. При цьому ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , діючи з відома та згоди ОСОБА_7 , планували дочекатися ввечері ОСОБА_16 на сходовій площадці біля ліфту, коли охорони не буде в будинку і скористатися фактором раптового нападу, шляхом погроз застосування зброї викрасти його та перемістити його на верхній технічний поверх будинку. Далі, зателефонувати ОСОБА_7 з метою повідомлення про викрадення ОСОБА_16 та чекати подальших його вказівок.

20.07.2011 р., приблизно о 22.00 год., ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , втілюючи в дію свій злочинний задум, маючи при собі вогнепальну зброю, прибули до будинку АДРЕСА_6 щоб підстерегти ОСОБА_16 та, діючи відповідно плану злочину, викрасти його, однак були затримані працівниками міліції, які, проводячи оперативні заходи по документуванню їх діяльності, завадили їм втілити в дії злочинний задум.

В результаті ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , діючи за попередньою змовою групою осіб, зібравши необхідну інформацію для викрадення ОСОБА_16 , створивши умови для злочину, підготувалися до викрадення людини, однак вчинити дії, безпосередньо спрямовані на злочин, не змогли, оскільки виконавці злочину були затримані працівниками міліції.

У касаційній скарзі прокурор, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та направити справу на новий апеляційний розгляд у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону, істотним порушенням судом вимог кримінально-процесуального закону, та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину й особі засудженого внаслідок м`якості. На обґрунтування своїх вимог прокурор стверджує, що призначене ОСОБА_8 та ОСОБА_7 покарання є надто м`яким, оскільки не відповідає тяжкості вчинених засудженими злочинів та їх особам. Зазначає, що суд безпідставно не визнав обставиною, що обтяжує ОСОБА_7 покарання рецидив злочину. Вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 377 КПК 1960 року. Стверджує, що апеляційний суд не розглянув усіх доводів апеляційних скарг прокурора і потерпілої.

Засуджений ОСОБА_7 у касаційній скарзі, посилаючись на істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, однобічність та неповноту досудового та судового слідства, просить змінити судові рішення та перекваліфікувати його дії з ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 121 КК на ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 122 КК, а за ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 263 КК справу закрити. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що районний суд порушив вимоги ч. 1 ст. 275, ч. 1 ст. 258 КПК 1960 року та вийшов за межі пред`явленого обвинувачення. Стверджує, що під час апеляційного розгляду справи не було дотримано вимог ст. 362 КПК 1960 року та апеляційний суд невірно вказав строк на касаційне оскарження передбачений ст. 386 КПК України. Посилається на те, що недоведена кваліфікуюча ознака «вчинене на замовлення» та безпідставно зазначено «з метою залякування потерпілого». Вважає, що в зв`язку з неправильною кваліфікацією дій ОСОБА_8 були порушені його права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_5 , який підтримав касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 та заперечував щодо скарги прокурора, пояснення захисника ОСОБА_6 , який не підтримав касаційну скаргу прокурора та поклався на розсуд суду щодо скарги засудженого ОСОБА_7 , пояснення прокурора, який підтримав касаційну скаргу прокурора та частково підтримав скаргу засудженого, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а касаційна скарга засудженого підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до положень ст. 323, 377 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухваленим: компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, з наведенням у рішенні належних та достатніх мотивів та підстав його ухвалення. Крім того, в ухвалі апеляційного суду повинні бути наведені докладні мотиви постановленого рішення, усі доводи, що містяться в апеляції, мають бути проаналізовані та жоден із них не повинен залишатись без відповіді. У разі залишення апеляції без задоволення в ухвалі мають бути зазначені підстави, через які її визнано необґрунтованою.
Однак, апеляційний суд при розгляді справи стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в апеляційному порядку не дотримався цих вимог і положень закону.
Як убачається з матеріалів кримінальної справи засудженими ОСОБА_8 та ОСОБА_7 були подані апеляційні скарги (а.с. 2-4, 6-9 т. 34) в яких вони докладно обґрунтували свої думки про незаконність вироку у зв`язку з істотним порушенням судом вимог кримінально-процесуального закону, неповнотою досудового та судового слідства, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням кримінального закону, та просили: засуджений ОСОБА_8 вирок районного суду змінити, та перекваліфікувати його дії з п.п. 6, 11 ч. 2 ст. 115 КК на ч. 2 ст. 121 КК, а засуджений ОСОБА_7 просив перекваліфікувати його дії з ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 121 КК на ч. 4 ст. 27, ч. 1ст. 122 КК, а за ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 263 КК справу закрити.
В обґрунтування своїх вимог засуджені наводили доводи, які мали бути ретельно перевірені апеляційним судом у сукупності з наявними у справі та додатково поданими матеріалами з наданням на кожен із них вичерпної відповіді.

Проте, постановляючи ухвалу, апеляційний суд в мотивувальній частині взагалі не виклав доводів апеляцій засуджених, та не розглянув їх, що є істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону.
Крім того, як убачається з матеріалів справи, прокурор та потерпіла ОСОБА_9 у апеляційних скаргах просили скасувати вирок місцевого суду та постановити новий вирок у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особам засуджених внаслідок м`якості.

Залишаючи апеляційні скарги прокурора та потерпілої без задоволення суд не навів в ухвалі переконливих мотивів на спростування їх доводів, викладених в апеляціях, належним чином не перевірив і не зазначив у своїй ухвалі підстави, через які визнав їх необґрунтованими.
Доводи про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особам засуджених внаслідок м`якості є слушними.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що помякшують та обтяжують покарання.

При призначенні засудженим та пом`якшенні ОСОБА_17 покарання судами не в повній мірі враховано, що засуджені вчинили особливо тяжкий, тяжкий та середньої тяжкості злочини проти життя і здоров`я, волі особи та громадської безпеки, шкоду потерпілій ОСОБА_9 не відшкодували та призначили кожному з них занадто м`яке покарання.

Наведені порушення є істотними, у зв`язку з чим ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню на підставі ст. 398 КПК 1960 року з направленням справи на новий апеляційний розгляд під час якого необхідно розглянути подані на вирок апеляційні скарги і прийняти законне та обґрунтоване рішення з урахуванням вимог ст. 377 КПК 1960 року, звернувши при цьому увагу на всі доводи, зазначені у касаційних скаргах.

Якщо при новому розгляді справи суд дійде висновку про доведеність винуватості засуджених у вчиненні злочинів, за які їх засуджено, то з огляду на вимоги ст.65 КК призначене кожному з них покарання слід вважати м`яким.

Керуючись статтями 394 - 396 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХI «Перехідні положення» КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 28 грудня 2015 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3