Код суду 233 Справа № 233/4840/16-к
Вирок
Іменем України
30 листопада 2016 року м.Костянтинівка
Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Керч, Автономної Республіки Крим, громадянина України, який має середню освіту, не одружений, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого комплектувальником товарів 4 розряду складу Амтел ТОВ «Еколь логістікс», судимого
-29 березня 2002 року Керченським міським судом Автономної Республіки Крим за ч.3 ст.185, ч.2 ст.194, ст.70 КК України до покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнився 09 липня 2005 року за відбуттям строку покарання;
-26 вересня 2006 року Керченським міським судом Автономної Республіки Крим ч.2 ст.187, ч.2 ст.186, ч.2ст.185, 70 КК України до покарання у вигляді 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнився 19 липня 2013 року відповідно до ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області на підставі ст.81 КК України умовно-достроково на 1 рік 4 місяці,
за обвинуваченням у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», відповідно до ст.ст.4,5,ч.1 ст.10, ст..11, ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період Васильківським РВК в Київській області та відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 1 березня 2016 року № 62 був зарахований до списків особового складу вказаної військової частини та призначений на посаду номера обслуги другого гаубичного самохідно-артилерійського взводу.
Відповідно до ст.65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України, ст.1 Закону України «Про військовий обов*язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов*язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.
Являючись військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період старший солдат ОСОБА_4 у відповідності до вимог ст.ст.9,11,49,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України зобов*яний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов*язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.
Проте, старший солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов*язки, передбачені вищезазначеними нормативними актами, які регламентують порядок виконання військового обов*язку і проходження військової служби та маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення.
Під час виконання завдань за призначенням частину підрозділів військової частини польова пошта НОМЕР_1 було передислоковано на Схід України, які розташовувались польовим табором в АДРЕСА_2 .
23 серпня 2016 року старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів Збройних Сил України, в період проходження військової служби та будучи придатним до військової служби, не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов*язків несення військової служби, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов*язків військової служби самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 в умовах особливого періоду, крім воєнного стану і продовжував ухилятися від військової служби до 10 вересня 2016 року, перебуваючи в період часу з 23 серпня 2016 року до 10 вересня 2016 року за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , проводячи час на власний розсуд, не пов*язуючи його з виконанням обов*язків військової служби, не повідомляючи про своє місцезнаходження органи військового чи цивільного управління.
10 вересня 2016 року ОСОБА_4 добровільно прибув до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , розташованої в АДРЕСА_2 , після чого 15 вересня 2016 року з*явився до органів військової прокуратури із зізнанням.
Обвинувачений ОСОБА_4 , який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, не заперечував факту скоєння інкримінованого злочину, за обставин, викладених у вироку та пояснив, що він був військовослужбовцем військової частини польова пошта НОМЕР_1 , підрозділ якої дислокувався в АДРЕСА_2 . 23 серпня 2016 року він без узгодження своїх дій із командуванням, без поважних причин залишив місце дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 та до 10 вересня 2016 року знаходився за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , не виконуючи обов*язків військової служби. 10 вересня 2016 року повернувся до місця несення служби, а 15 вересня 2016 року з*вився до органів військової прокуратури.
Крім визнання вини обвинуваченим, його вина підтверджується перевіреними та дослідженими судом доказами.
Згідно військового квитка ОСОБА_4 серія НОМЕР_2 10 липня 2015 року останнього на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року було призвано до Збройних Сил України. 01 березня 2016 року на підставі наказу № 62 ОСОБА_4 було зараховано до списків військової частини польова пошта В НОМЕР_3 (а.к.п.35-37).
Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 23 серпня 2016 року № 1695 призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення ОСОБА_4 23 серпня 2016 року військової частини (а.к.п.27-28).
Згідно акту службового розслідування, затвердженого командиром військової частини польова пошта НОМЕР_1 встановлено, що 23 серпня 2016 року під час ранкового шикування виявлено відсутність військовослужбовця старшого солдата ОСОБА_4 , номер обслуги 2 гаубичної самохідно-артилерійської батареї 1 гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини польова пошта НОМЕР_1 . З телефонної розмови із ОСОБА_4 було з*ясовано, що він самовільно залишив розташування підрозділу і повертатися та продовжувати службу в лавах Збройних Сил України не бажає (а.к.п.29-30).
Згідно наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 07 вересня 2016 року № 1790 з 23 серпня 2016 року старшого солдата ОСОБА_4 , номера обслуги 2 гаубичної самохідно-артилерійської батареї 1 гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини польова пошта НОМЕР_1 знято з котлового та грошового забезпечення у зв*язку із самовільним залишенням військової частини (а.к.п.31-32,33-34).
Оцінивши вищезазначені досліджені у судовому засіданні докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та у взаємозв*язку, суд дійшов до висновку, що подія злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 мала місце в період часу з 23 серпня 2016 року до 10 вересня 2016 року ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, діючи умисно, самовільно залишив військову частину без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Вина обвинуваченого у скоєнні зазначеного злочину доведена повністю і його дії правильно кваліфіковані за ст.407 ч.4 КК України як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
При призначенні ОСОБА_4 певного виду та конкретної міри покарання в межах, встановлених у санкції ст.407 ч.4 Особливої частини КК України відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, який виключно позитивно характеризується за місцем проживання, посередньо - за місцем проходження військової служби, працевлаштувався після звільнення з військової служби, обставину, що пом*якшує покарання та обтяжує покарання.
Обставиною, що пом*якшує покарання суд визнає щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання суд визнає рецидив злочинів.
З урахуванням обставини, що пом*якшує покарання та особи обвинуваченого, який щиро розкаявся, його критичного ставлення до скоєного, що свідчать про намір стати на шлях виправлення та перевиховання та дають підстави вважати, що можливість соціальної реабілітації не втрачена та виправлення ОСОБА_4 можливе без реального відбуття покарання, суд приходить до висновку про можливість застосування до обвинуваченого ст.75 КК України, звільнивши його від відбуття покарання з іспитовим строком.
Цивільний позов не заявлений.
Процесуальні витрати на залучення експертів відсутні.
Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.
Керуючись ст.ст.368, 370,371 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у пред*явленому обвинуваченні у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі статті 75 КК України ОСОБА_4 від відбуття покарання у вигляді позбавлення волі звільнити з іспитовим строком на 3 (три) роки , якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов*язки.
Відповідно до статті 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляція на вирок суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя