Провадження № 1-кс/201/7461/2016
УХВАЛА
Іменем України
8 листопада 2016 року м. Дніпро
Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.03.2016, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.03.2016.
В клопотанні заявник вказує, що ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.03.2016 за результатами розгляду клопотання слідчого з ОВС ВКР СУ ФР ГУ ДФС у Дніпропетровській області ОСОБА_4 , погодженого з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 00006 від 12.02.2016, накладено арешт на майно, яке перебуває у фактичному володінні ОСОБА_3 і було вилучено під час обшуку офісного приміщення 11.03.2016 за адресою: АДРЕСА_1 . Було вилучене майно, яке на праві власності належить заявнику, а саме: ноутбук Асус в корпусі чорного кольору № dlnoas054536018; ноутбук Dell в корпусі чорного кольору № 99123; мобільний телефон марки «Nomi»; системний блок сірого кольору «Bravo» w ; печатка TOB «Велес Гарант»; папка синього кольору, в якій містяться первинні фінансово - господарські документи TOB «Велес Гарант»; папка для паперів сірого кольору в якій містяться первинні фінансово - господарські документи TOB «Велес Гарант»; папка для паперів сірого кольору з надписом « ОСОБА_6 » у якій знаходяться документи ОСОБА_6 ; папка світлого кольору з надписом «Уставні документи ООО «Велас Гарант» з статутними документами ООО «Велас Гарант»; блокнот з зображенням автомобіля Alfa-Romeo з чорновими записами; блокнот коричневого кольору з чорновими записами; блокнот сірого кольору з чорновими записами, в якому містяться чеки КІ «Приватбанк» 12шт; реєстраційні документи на ім`я ОСОБА_3 , які не зазначені в ухвалі про дозвіл на обшук від 12.03.2016; розписки про оренду землі, які не зазначені в ухвалі від 12.03.2016.
Відповідно до вимог КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна (п. 1 ч. 2 ст. 173 КПК України), наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу), (п. 3 ч. 2 ст. 173 КПК України), розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження (п. 5 ч. 2 ст. 173 КПК України), наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб (п. 6 ч. 2 ст. 173 КПК України).

Як зазначає заявник, в ухвалі про арешт майна від 12.03.2016 належним чином не обгрунтовано, яке значення вилучене належне йому майно та документи мають знвчення для встановлення об`єктивної істини, не наведено який зв`язок наявний між TOB «Альтера Трейдін», TOB «Станколідер», TOB «Велес Гарант» та приватним підприємцем ОСОБА_3 .

Крім того, кримінальним процесуальним законодавством визначено на чиє майно накладається арешт підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, перебувають у нього або в інших фізичних або юридичних осіб з метою забезпечення можливості конфіскації майна або цивільного позову.
06.06.2016 ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі № 201/6619/16-к частково скасовано арешт на належне заявнику майно, накладене ухвалою від 12.03.2016 - на папку чорного кольору в якій містяться реєстраційні документи ФОП ОСОБА_3 , трудову книжку на ім`я ОСОБА_7 . Але це майно досі не повернуто.
Враховуючи викладене, просить клопотання задовольнити.
Судові засідання призначалися неодноразово, зокрема на 01.09.2016, 04.09.2016, 27.09.2016, 07.10.2016, 19.10.2016 та 08.11.2016. Проте заявник жодного разу в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи. Будь-яких заяв про відкладення розгляду справи через поважні причини суду не надавав. З урахуванням вказаного, ч. 6 ст. 9 КПК України дозволяє суду застосувати загальні засади кримінального провадження, передбачені ст. 28 КПК України та розглянути дане клопотання без участі заявника, з метою прийняття рішення в розумні строки.
Слідчий, прокурор в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи був неодноразово повідомлений належним чином.
Дослідивши матеріали клопотання, приходжу до наступного висновку.
Як встановлено судом, слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС у Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №00006 від 12.02.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 205 та ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 212 КК України.

На момент внесення відомостей до ЄРДР встановлено, що невстановлені особи, діючи з метою прикриття незаконної діяльності без мети ведення фінансово-господарської діяльності, 28.09.2015 року здійснили державну реєстрацію суб`єкта господарювання, а саме ТОВ «Альтера Трейдінг» (код 40035290), тобто вчинили фіктивне підприємництво.

Крім того, на момент внесення відомостей до ЄРДР встановлено, що невстановлені особи, маючи на меті власну наживу, діючи умисно, шляхом надання знарядь та засобів, а саме підроблених документів про фінансово-господарську діяльність підконтрольного фіктивного підприємства ТОВ «Альтерра Трейдінг» (код 40035290), в період з вересня 2015 року по теперішній час надавали та продовжують надавати зацікавленим юридичним особам, тобто клієнтам, послуги з мінімізації податкових зобов`язань та конвертації грошових коштів із безготівкової форми в готівку, тобто вчинили та продовжують вчиняти пособництво в ухиленні від сплати податків в особливо великих розмірах.

11.03.2016 за адресою офісного приміщення, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , проведено обшук, в ході якого вилучено предмети та документи, які можуть мати значення для встановлення істини у кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.03.2016 за результатами розгляду клопотання слідчого з ОВС ВКР СУ ФР ГУ ДФС у Дніпропетровській області ОСОБА_4 , погодженого з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 00006 від 12.02.2016, накладено арешт на майно, яке перебуває у фактичному володінні ОСОБА_3 . Вказане майно було вилучено під час обшуку 11.03.2016 за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_3 звернувся до суду із вищезазначеним клопотанням, обґрунтовуючи його тим, що в рамках здійснення досудового слідства указаного кримінального провадження 12.03.2016 накладено арешт на майно, вилучене за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки відсутні докази, що вказують на вчинення заявником кримінального правопорушення, останній не має жодного процесуального статусу в даному кримінальному провадженні, просить частково скасувати арешт на вищезазначене майно та повернути останнє.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.06.2016 по справі № 201/6619/16-к клопотання ОСОБА_3 було задоволено частково та скасовано арешт, накладений ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.03.2016 у справі №201/3594/16-к, а саме, на папку чорного кольору, в якій містяться реєстраційні документи ФОП ОСОБА_3 та трудову книжку на ім`я ОСОБА_7 . В задоволенні решти вимог клопотання було відмовлено.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді. Треті особи, майно яких може бути арештовано, - особи, які отримали чи придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації. Вищезазначені відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів.
Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.
Згідно із ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 7 ст. 237 КПК України передбачено, що вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Так, згідно із ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Частино 2 ст. 167 КПК України визначено поняття майна, яке може бути тимчасово вилученим. Це майно, речі, щодо якого є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Виходячи зі змісту вищезазначених норм, майно, речі можуть вилучатися лише коли вони є засобами вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.
Не обов`язково дане майно повинно належати тій чи іншій особі на праві власності, підтвердженому належними документами.
Підстави припинення тимчасово вилученого майна вказані і у ст. 169 КПК України, згідно із якою тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171 (подання клопотання пізніше наступного робочого дня після вилучення майна), частиною шостою статті 173 цього Кодексу (постановлення ухвали пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання); 4) у разі скасування арешту.
Отже, слідчий проводячи обшук, а потім огляд вилученого майна, діяв виключно в межах повноважень і вилучив згідно із ч. 2 ст. 167 КПК України майно, щодо якого є підстави вважати, що вони одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс тощо).
Втім, у розумінні кримінально-процесуального закону головною ознакою майна, яке вилучається правоохоронним органом, є перебування його в особи, у т.ч. протиправному, та пов`язаність із вчиненням (готуванням до вчинення) кримінального правопорушення. Таке майно може бути засобом вчинення кримінального правопорушення, містити сліди кримінального правопорушення, може бути одержане внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або бути доходом від них тощо.
Вирішувати питання, чи мають ці речі відношення до вчинення кримінального правопорушення, має слідчий в ході розслідування або ж суд згідно із ч.ч. 1, 4 ст. 374 КПК України при винесенні вироку. Наразі дане майно (кошти) повинні зберігатися у сторони кримінального провадження до кінця цього провадження.
Проаналізувавши матеріали скарги, приходжу до висновку, що арешт накладений підставно, оскільки їх статус відповідає вимогам ст. 170 КПК України. Жодних інших доказів, які підтверджують доводи і спростовують підстави накладення акршту заявника не надано.
Враховуючи викладене, приходжу до висновку, що у клопотанні слід відмовити
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 170-174 КПК України, -
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.03.2016 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1