АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 527/1819/15-к Номер провадження 11-кп/786/394/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 липня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000175 щодо
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука, Полтавської області, жителя АДРЕСА_1 ,
за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката Сіромахи на вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 22.02.2016 року, -
В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком ОСОБА_9 засуджено за ч.1 ст. 122 КК України до покарання у виді двох років виправних робіт за місцем роботи з відрахуванням із суми заробітку в дохід держави 20 відсотків.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Полтавської обласної клінічної лікарні ім. М.ІВ. Скліфосовського залишено без розгляду та роз`яснено право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої злочином задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_9 3914,73 грн. матеріальної шкоди та 20000,00 грн. моральної шкоди на користь потерпілого.

На вирок суду надійшла апеляційна скарга представника потерпілого у якій останній, посилаючись на неправильне застосування судом Закону України про кримінальну відповідальність, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить змінити вирок суду, призначити обвинуваченому більш суворе покарання за вчинене кримінальне правопорушення та стягнути з ОСОБА_9 на користь потерпілого 11 165 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди, 100 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог вказав, що при призначенні покарання судом першої інстанції фактично встановлено, але не враховано при призначенні покарання таку обтяжуючу обставину, як вчинення злочину обвинуваченим в стані алкогольного сп`яніння; обвинувачений свою вину у скоєному визнає частково, збитки завдані потерпілому не відшкодував, надаючи суду неправдиві пояснення намагався уникнути кримінальної відповідальності.

Окрім того, частково задовольняючи цивільний позов потерпілого, суд не взяв до уваги поведінку обвинуваченого, який навіть не попросив вибачення за свої дії та не намагався відшкодувати завданої злочином шкоди, кошти витрачені на лікування і продукти харчування, та заробіток, втрачений потерпілим внаслідок зменшення його працездатності.

Інші учасники судового провадження вирок не оскаржили.

Згідно вироку суду, 08.03.2015 року, близько 00.10 год., ОСОБА_9 поблизу приміщення будинку культури, розташованого по АДРЕСА_1 , на грунті раптово виниклих неприязних стосунків, умисно, із застосуванням колюче-ріжучого предмету кухонного ножа, спричинив поранення ОСОБА_7 в області грудної клітки та шиї зліва.

Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи від 17.06.2015 року №100 у потерпілого ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження у вигляді поранення м`яких тканин грудної клітки та шиї зліва з пошкодженням невеликих венозних та артеріальних судин, лівого півостьового м`язу, з розвитком нейропатії вушного та надключичного нервів зліва з гіперпатією лівої вушної раковини, контрактурою лівого плечового суглобу з помірним порушенням відведення лівої руки догори з бокового положення.

Виявлені тілесні ушкодження не супроводжувались небезпечними для життя явищами, спричинили тривалий розлад здоров`я (більш як на 21 день), стійку втрату загальної працездатності менш ніж на третину та відносяться до середнього ступеня тяжкості.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; потерпілого ОСОБА_7 та представника потерпілого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу; заперечення проти її задоволення прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_11 , перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого.
Згідно ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі: пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого; зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення; зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення; в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

За змістом ст.420 КПК України, в разі необхідності застосування більш суворого покарання суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, представник потерпілого не оспорює висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення за яке той засуджений та кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.1 ст.122 КК України. В той же час, апелянт просить змінити вирок суду, призначивши обвинуваченому більш суворе покарання. З урахування вимог статей 404,408.420 КПК України, колегія суддів вважає, що такі доводи апелянта щодо необхідності призначення обвинуваченому більш суворого покарання шляхом зміни апеляційним судом вироку суду першої інстанції суперечать вимогам кримінального процесуального закону, а тому не підлягають до задоволення.

У відповідності до вимог ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок суд задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому в залежності від доведеності підстав і розміру позову.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, дослідивши надані позивачем докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог потерпілого щодо відшкодування матеріальних збитків заподіяних злочином. В решті позовних вимог відмовив за безпідставністю, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів про реальні витрати, необхідні для лікування потерпілого від неправомірних дій обвинуваченого.

Так, суд дійшов правильних висновків, що злочинними діями обвинуваченого потерпілому була заподіяна моральна шкода. Визначаючи розмір відшкодування, суд врахував характер злочину, глибину фізичних страждань потерпілого та їх тривалість, негативні наслідки що настали для здоров`я потерпілого, порушення звичайного укладу його життя. Керуючись принципами розумності та справедливості, суд визначив розмір такого відшкодування, а в решті позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди також відмовив. Як вбачається з позовних та апеляційних вимог, а також зі змісту оскаржуваного вироку, суд задовольнив позовні вимоги потерпілого щодо відшкодування майнової шкоди в тій частині, яка об`єктивно підтверджується відповідними чеками та квитанціями. Документів, які б підтвердили витрати потерпілого на правову допомогу, а також понесення ним інших витрат в більшому розмірі ніж визначено судом ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано.

Відповідно до ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Не погоджуючись з вироком суду, в частині розміру стягнутих на користь потерпілого майнової та моральної шкоди, представник потерпілого просить задовольнити позовні вимоги потерпілого в повному обсязі. В той же час, апелянтом не ставиться питання про повторне дослідження доказів, які стосуються заявленого цивільного позову .

Оскільки в апеляційній скарзі потерпілого не ставиться питання про повторне дослідження доказів - суд апеляційної інстанції процесуально позбавлений можливості їх дослідити з власної ініціативи та ухвалити своє рішення щодо заявленого позову.

З урахуванням вище наведеного, апеляційні вимоги представника потерпілого щодо необхідності зміни вироку суду в частині вирішення цивільного позову є безпідставним та не підлягають до задоволення.

Таким чином, переглянувши вирок в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів не знайшла підстав для її задоволення.

Керуючись ч.2 ст.376, статтями 404,407,418 КПК України колегія суддів,
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_12 залишити без задоволення, а вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 22.02.2016 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін..
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
С У Д Д І :
ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15