Справа № 461/2120/16-к
Провадження № 1-кс/461/1604/16
в с т а н о в и в :
В судовому засіданні скаржник ОСОБА_3 підтримав вимоги скарги та просив скасувати постанову про закриття кримінального провадження від 28 квітня 2015 року.
Слідчий ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечив проти задоволення скарги, надав пояснення про те, що оскаржувана постанова від 28 квітня 2015 року винесена з дотриманням вимог чинного кримінального процесуального законодавства, на підставі всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження. Просив відмовити в задоволенні скарги.
У відповідності до п.3 ч.1 ст.303 КПК України рішення слідчого про закриття кримінального провадження на досудовому розслідуванні може бути оскаржене, зокрема, заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Скаржник ОСОБА_3 є належним носієм права на оскарження постанови слідчого про закриття вказаного кримінального провадження, оскільки такий є заявником у вищевказаному кримінальному провадженні.
Слідчий суддя приймає до уваги покликання скаржника на те, що ним не було пропущено строк на оскарження постанови, оскільки така ним була отримана 17 березня 2016 року згідно з супровідним листом від 11 березня 2016 року, про що свідчить долучений до матеріалів скарги конверт (а.с.4, 12).
Як встановлено в судовому засіданні у вищевказаній справі, слідчим не проведено експертизу на предмет встановлення достовірності фотографії ОСОБА_5 в п`яному вигляді; не надано належну оцінку протоколам медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 20 серпня 2013 року №93 щодо ОСОБА_5 та №95 щодо ОСОБА_6 , які на думку скаржника є сфальсифікованими. ККрім того, у судовому засіданні встановлено необхідність допиту свідків: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , для з`ясування усіх обставин справи, які можуть мати доказове значення у кримінальному провадженні.
Як вбачається із протоколу допиту свідка від 20 квітня 2015 року, ОСОБА_9 , працююча дільничним терапевтом у Радехівській ЦРП, надала показання про те, що нею складалися протоколи медичного огляду для встановлення факту вживання психотропних речовин та стану сп`яніння №93 та №95 від 20 серпня 2013 року. Пригадує, що обстеження ОСОБА_6 та ОСОБА_5 мали місце давно, пригадує, що вони до неї приїхали десь біля 04.00 год. 20 серпня 2013 року. Може ствердно сказати, що обоє вони були в тверезому стані, вона за свої висновки відповідає, і стверджує, що всі були тверезі. Пригадує, що один із них був побитий, вона запитала, що сталось, він відповів, що заступився за жінку. Всі ушкодження нею були описані у відповідному протоколі (а.с.235-238 м.к.п.).
Окрім того, з метою повного та об`єктивного дослідження в ході досудового розслідування всіх обставин справи, та перевірки доводів, викладених в заявах, та на виконання вказівок слідчого судді у відповідності до ухвали останнього від 24 березня 2015 року, слідчим в порядку ст.ст. 133, 135 КПК України викликалися повісткою для допиту в якості свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на 15 квітня 2015 року. Однак останні не з`явилися та про причини не явки не повідомили.
Після чого, в порядку ст.ст. 133, 135 КПК України викликалися по мобільному телефону ОСОБА_7 ( НОМЕР_1 ) та ОСОБА_8 ( НОМЕР_2 ). Останні по телефону повідомили, що в прокуратуру області для допитів не з`явилися і з`являтися не будуть, оскільки вже неодноразово були допитані в якості свідків у вказаному кримінальному провадженні та суді. Свої показання підтримують, і більше додати нічого не можуть, та просять їх не турбувати.
Слідчий суддя, враховуючи показання свідка ОСОБА_9 та попередні покази свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , приймає до уваги, як належний, висновок слідчого про те, що немає необхідності в проведенні експертизи на предмет встановлення достовірності фотографії ОСОБА_5 в п`яному вигляді, оскільки, крім вищевказаного, допитаний в якості свідка у кримінальному провадженні ОСОБА_5 , якому для огляду пред`явлено вказану фотографію, повідомив, що на знімку зображений він в день та годину подій, що мали місце та описані заявником, однак на фотографії він знаходиться в тверезому стані.
Згідно ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
У відповідності до ст.10 Закону України «Про міліцію», працівники органів внутрішніх справ, зобов`язані забезпечувати безпеку громадян і громадський порядок, а також запобігати, припиняти та розкривати злочини. Для виконання вказаних обов`язків працівникам міліції, згідно ст.11 зазначеного Закону, надається право вимагати від громадян і службових осіб, які порушують громадський порядок, припинення правопорушень та дій, що перешкоджають здійсненню повноважень міліції, а в разі невиконання зазначених вимог застосовувати передбачені заходи примусу. Відповідно до Розділу III Закону України «Про міліцію», а саме ст.ст. 12, 13 Закону, працівники міліції мають право застосувати заходи фізичного впливу, в тому числі і прийоми рукопашного бою, для припинення правопорушень, подолання протидії законним вимогам міліції, яка здійснюється із застосуванням сили щодо працівників міліції, якщо інші способи були застосовані та не забезпечили виконання покладених на міліцію обов`язків.
Відповідно до ч.1 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Не зважаючи на зазначені положення КПК України скаржником під час розгляду такої у суді не надано відомостей та доказів, які б підтверджували доводи, викладені у скарзі, доводи скаржника спростовано матеріалами кримінального провадження в своїй сукупності.
Згідно ч.1 ст.306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 КПК України, з урахуванням положень цієї глави.
Відповідно до ч.1 ст.307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала, яка згідно ч.2 цієї статті може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.
З огляду на викладене, а також враховуючи, що обставин, які б викликали сумнів у повноті, всебічності та неупередженості дослідження обставин кримінального провадження, що стали підставою для винесення постанови від 28 квітня 2016 року про закриття кримінального провадження, не встановлено; висновки та процесуальне рішення слідчого відповідають вимогам кримінального процесуального закону і ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження; у скарзі не наведено переконливих доводів, які б стверджували б про те, що шляхом проведення додаткових дій, будуть встановлені достатні дані, які б виключали підстави для закриття кримінального провадження, а відтак приходжу до висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 22, 303, 304, 306, 318-380 КПК України, слідчий суддя, -
у х в а л и в :
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м.Львова протягом 5 днів з дня її проголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1