АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 210/2145/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/504/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 липня 2016 року м. Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 травня 2016 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_6 , щодо умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
засуджений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_8
представник КВК № 80 ОСОБА_9
В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити ухвалу, якою задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.
Вироком Павлоградським міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2012 року ОСОБА_6 було засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України до 7-ми років позбавлення волі з конфіскацією майна.
05 квітня 2016 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від ОСОБА_6 надійшло клопотання про його умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 травня 2016 року у задоволенні клопотання засудженого було відмовлено, та своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ухвалою суду від 02.03.2016р. в задоволенні клопотання ОСОБА_6 , який відбуває покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.12.2012 року, яким засуджений за ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі, про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким було відмовлено, оскільки ОСОБА_6 на шлях виправлення не став.Тому , відповідно до ч. 6 ст. 539 КПК України, розгляд повторного клопотання клопотання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням може мати місце не раніше як через рік з дня винесення ухвали суду про відмову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги засуджений ОСОБА_6 посилається на ті обставини, що суд безпідставно відмовив в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, на що є усі підстави, а саме, за період відбування покарання він довів своє виправлення, працював в промисловій зоні колонії, не порушував режим утримання.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, просив колегію суддів відмовити у її задоволенні, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою.
Засуджений ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу, просив ухвалу суду скасувати та звільнити його від подальшого відбування покарання умовно-достроково.
Захисник засудженого ОСОБА_6 - ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу, просив ухвалу суду скасувати та звільнити його підзахисного від подальшого відбування покарання умовно-достроково.
Представник КВК № 80 заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 та пояснив , що на теперішній час ОСОБА_6 не став на шлях виправлення і тому не підлягає умовно-достроковому звільненню.
Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу сторонами апеляційного розгляду подані не були.
Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, думки учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та матеріали особової справи засудженого ОСОБА_6 , обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 про те, що він поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення і тому може бути умовно-достроково звільнений від подальшого відбування покарання, не можуть бути прийняті до уваги і тому не підлягають задоволенню.
На думку колегії суддів, розглядаючи клопотання засудженого ОСОБА_6 суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини провадження та в достатній мірі вмотивував свій висновок про те, що він не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання, зважаючи на те, що таке звільнення є правом, а не обов`язком суду, при цьому колегія суддів враховує не тільки факт відбуття останнім певної частини покарання, а й тяжкість і характер вчиненого ним кримінального правопорушеня, поведінку засудженого під час відбування покарання,ставлення до праці, становлення його на шлях виправлення.
Так, головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи.
Висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Разом з тим, критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
При розгляді апеляційної скарги ОСОБА_6 представник КВК № 80 зазначив, що засуджений не працює, що підтверджено довідкою про те, що заробітна плата йому за 2016 рік не нараховувалась, заохочень не має, тому адміністрація КВК № 80 вважає, що засуджений не став на шлях виправлення і вирішення питання про умовно-дострокове звільнення є передчасним.
Крім того, представник КВК № 80 також зазначив, що 02.03.2016 року комісією Криворізької ВК № 80 знов розглядалось питання про можливість умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_6 і комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_6 на шлях виправлення не став.

Враховуючи обставини кримінального провадження, данні про особу і поведінку засудженого ОСОБА_6 , який за період відбуття покарання в установі виконання покарання характеризується посередньо ( а.кп.12), під час відбування покарання мав стягнення за порушення вимог відбування покарання ( а.кп.13,15), заохочень не має, не працює.

Згідно витягу із протоколу засідання комісії Криворізької ВК № 80 вбачається, що адміністрація установи виконання покарань вважає, що ОСОБА_6 станом на 17.09.2015 року на шлях виправлення не став ( а.кп .14).

За викладених обставин доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.
На думку колегії суддів, розглядаючи клопотання засудженого ОСОБА_6 суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини провадження та в достатній мірі вмотивував свій висновок про те, що до засудженого ОСОБА_6 не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання, з таким висновком суду погоджується і колегія суддів.

Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 судом обґрунтовано було прийнято до уваги, що ухвалою суду від 02.03.2016р. в задоволенні клопотання ОСОБА_6 , який відбуває покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.12.2012 року за ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі, про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким було відмовлено, оскільки ОСОБА_6 на шлях виправлення не став.
Тому, відповідно до ч. 6 ст. 539 КПК України, у разі набрання законної сили ухвалою суду про відмову в задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням розгляд повторного клопотання з цього самого питання щодо осіб, засуджених за тяжкі та особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може мати місце не раніше як через рік з дня винесення ухвали суду про відмову.
Судом обгрунтованно було відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки з дня винесення ухвали від 02.03.2016 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_6 про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким, не пройшло одного року.
Крім того, колегія суддів також звертає увагу на те, що ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 24 лютого 2016 року до засудженого ОСОБА_6 застосовано положення ст. 72 КК України, щодо зарахування строку попереднього ув"язнення у строк покарання.

За викладених обставин доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 є необґрунтованими, а тому вони не підлягають задоволенню.
Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 405, 407, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду Дніпропетровської області,
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 травня 2016 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_6 щодо умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання - залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.
На судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4