Справа № 152/1457/16-к
В И Р О К
іменем України
23 листопада 2016 року Шаргородський районний суд Вінницької області
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора Жмеринської
місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, невійськовозобов`язаного, раніше не судимого,

Обвинувачений ОСОБА_4 01.09.2016 року приблизно о 15 годині, перебуваючи біля домогосподарства ОСОБА_5 , що знаходиться на АДРЕСА_3 , вирішив скоїти крадіжку майна останнього. З цією метою обвинувачений ОСОБА_4 зайшов у домогосподарство ОСОБА_5 , та, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, з корисливих мотивів, відкривши двері, проник у приміщення гаража, звідки викрав вживані інструменти: молоток з дерев`яним руків`ям вартістю 45 грн., молоток з металопластиковим руків`ям вартістю 65 грн., два металеві трубні ключі вартістю по 65 грн. кожен, металеву косу вартістю 25 грн., дві ручних пилки для роботи по дереву вартістю по 45 грн. кожна, дві хрестоподібні металеві викрутки з пластиковим руків`ям вартістю по 20 грн. кожна, після чого залишив місце крадіжки, розпорядившись викраденим на власний розсуд. При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 заподіяв збитку ОСОБА_5 на загальну суму 395 грн.
Будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе у вчиненні злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 23.09.2016 року, визнав повністю, щиро покаявся, просив його суворо не карати. Суду показав, що 01.09.2016 року приблизно о 15 годині, знаючи, що ОСОБА_5 немає вдома, так як останній пасе худобу, прийшов у домогосподарство потерпілого, що знаходиться на АДРЕСА_3 , де він раніше проживав із своєю матір`ю, яка співмешкала з потерпілим, відкрив вхідні двері в гараж, звідки викрав інструменти, що були йому потрібні в господарських роботах, так як на той час він майстрував стіл. Зокрема, він викрав два молотки з дерев`яним руків`ям та металопластиковим руків`ям, два металеві трубні ключі, металеву косу, дві ручних пилки для роботи по дереву, дві хрестоподібні металеві викрутки з пластиковим руків`ям. Викрадені інструменти він переніс до себе додому на АДРЕСА_1 , де зберігав і використовував у своїх потребах. Коли про крадіжку інструментів стало відомо працівникам поліції, то він видав викрадені інструменти останнім.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому злочині, який передбачений ч.3 ст.185 КК України і викладений в обвинувальному акті від 23.09.2016 року, та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_5 , викладену в заяві до суду, обвинуваченого ОСОБА_4 , за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_4 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суду немає.
Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_4 , що при таких обставинах він позбавляється права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.
Потерпілий ОСОБА_5 в заяві до суду просив судовий розгляд проводити у його відсутності, не заперечує щодо розгляду справи в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України (а.с.28).
Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.
За таких обставин, допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 23.09.2016 року, доведена повністю.
Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), вчинену з проникненням у інше приміщення, а саме: 01.09.2016 року приблизно о 15 годині, перебуваючи біля домогосподарства ОСОБА_5 , що знаходиться на АДРЕСА_3 , вирішив скоїти крадіжку майна останнього. З цією метою обвинувачений ОСОБА_4 зайшов у домогосподарство ОСОБА_5 , та, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, з корисливих мотивів, відкривши двері, проник у приміщення гаража, звідки викрав вживані інструменти: молоток з дерев`яним руків`ям вартістю 45 грн., молоток з металопластиковим руків`ям вартістю 65 грн., два металеві трубні ключі вартістю по 65 грн. кожен, металеву косу вартістю 25 грн., дві ручних пилки для роботи по дереву вартістю по 45 грн. кожна, дві хрестоподібні металеві викрутки з пластиковим руків`ям вартістю по 20 грн. кожна, після чого залишив місце крадіжки, розпорядившись викраденим на власний розсуд. При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 заподіяв збитку ОСОБА_5 на загальну суму 395 грн.
Виходячи з обвинувального акту та оцінки показань обвинуваченого, суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна) з проникненням у інше приміщення, отже, повинен нести кримінальну відповідальність за вчинений злочин за ч.3 ст.185 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України, є тяжким злочином, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
ОСОБА_4 щиро покаявся у скоєному. Цю обставину суд враховує як пом`якшуючу покарання обвинуваченого ОСОБА_4 .
При цьому, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки упродовж всього досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений визнав вину, надав показання, які відповідають обставинам, встановленим під час досудового розслідування і викладеним у обвинувальному акті від 23.09.2016 року, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.
Відповідно до вимог ч.2 ст.66 КК України, при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.
ОСОБА_4 позитивно характеризується за зареєстрованим місцем проживання в с. Руданське Шаргородського району (а.с.55), на диспансерному обліку у лікаря-психіатра чи лікаря-нарколога не перебуває (а.с.54). Ці обставини суд також враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_4 .
Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Виходячи з норми ст.12 КК України, вчинений ОСОБА_4 злочин, що передбачений ч.3 ст.185 КК України, є суспільно небезпечним та тяжким.
З урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, та з врахуванням відсутності обтяжуючих покарання обставин і особи ОСОБА_4 , загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, з врахуванням думки потерпілого ОСОБА_5 , який в заяві до суду зазначив, що не має претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого і при призначенні покарання покладається на вирішення суду, суд приходить до переконання про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, без його реального відбування, тобто з випробуванням та іспитовим строком в силу вимог ст.75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, встановлених ч.1 ст.76 КК України.
При цьому, суд враховує також, що одним із проявів верховенства права, що закріплений у ст.8 КПК України, є положення про те, що людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а, виходячи з аналізу вимог ст.2 КПК України, справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на висновках Конституційного Суду України, викладених у рішенні від 02.11.2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.
Саме таке покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і попередження вчинення ним нових злочинів.
Зазначене вище узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якими встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом… Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся.
Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.
Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.
Молоток з дерев`яним руків`ям, молоток з металопластиковим руків`ям, два металеві трубні ключі, металеву косу, дві ручних пилки для роботи по дереву, дві хрестоподібні металеві викрутки з пластиковим руків`ям, що визнані речовими доказами, приєднані до матеріалів кримінального провадження (а.с.47) і знаходяться на зберіганні в камері зберігання речових доказів Шаргородського ВП до вирішення кримінальної справи слід, відповідно до п.5 ч.9 ст.100 КПК України, повернути законному володільцю ОСОБА_5 .
Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, на підставі ч.3 ст.185 КК України, суд
засудив:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за якою засудити до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки шість місяців.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку у один рік не вчинить нового злочину.
На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 протягом встановленого судом іспитового строку у один рік обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не застосовувати.
Речові докази: молоток з дерев`яним руків`ям, молоток з металопластиковим руків`ям, два металеві трубні ключі, металеву косу, дві ручних пилки для роботи по дереву, дві хрестоподібні металеві викрутки з пластиковим руків`ям повернути володільцю ОСОБА_5 .
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1