печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2016 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання заступника начальника Головного слідчого управління начальника управління спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 , погоджене прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 (тел. НОМЕР_1 ) про надання дозволу на затримання підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И В :
21.04.2016 заступник начальника Головного слідчого управління начальник управління спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 звернувся з клопотанням про дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Клопотання обґрунтовано тим, що Управлінням спеціальних розслідувань Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000034 за підозрою колишнього Міністра оборони України ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255 КК України.
Вказує на те, що ОСОБА_5 з 17.10.2015 перебуває у розшуку. ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого зочину, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад 5 років. З метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання подальшим спробам переховуватися від органів досудового розслідування, знищення або спотворення будь-яких із речей, документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення і незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів та спеціалістів у цьому кримінальному провадженні, слідство вважає за необхідне затримати підозрюваного ОСОБА_5 з метою його приводу до суду для участі в розгляді клопотання про застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив задовольнити, посилаючись на викладене в ньому.
Заслухавши прокурора, дослідивши матеріали провадження, в тому числі витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, приходжу до наступного висновку.
Клопотання про дозвіл на затримання підозрюваного з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою подано одночасно з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що відповідає вимогам п.1 ч.2 ст. 188 КПК України.
У відповідності до вимог, передбачених ч.4 ст. 189 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у наданні дозволу на затримання підозрюваного з метою його приводу, якщо прокурор не доведе, що зазначені у клопотанні про застосування запобіжного заходу обставини вказують на наявність підстав для тримання підозрюваного під вартою, а також не доведе, що є достатні підстави вважати, що
- підозрюваний переховується від органів досудового розслідування чи суду;
- одержавши відомості про звернення слідчого, прокурора до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, підозрюваний до початку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу вчинив дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу та зазначені у ст. 177 КПК України.
Як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочинів за наступних обставин.
Указом Президента України від 24.12.2012 № 740/2012 ОСОБА_5 призначено Міністром оборони України.
Указом Президента України від 24.12.2012 № 740/2012 ОСОБА_5 призначено Міністром оборони України.
У відповідності до наказу Міністра оборони України від 24.12.2012 № 881 ОСОБА_5 приступив до виконання обов`язків Міністра оборони України.
Пунктом 8 Положення про Міністерство оборони України, яке затверджене Указом Президента України від 06.04.2011 № 406 (далі Положення), визначено, що Міністерство оборони України очолює Міністр, який, у відповідності до п. 10 Положення:
- здійснює керівництво його діяльністю;
- визначає стратегічні напрями роботи Міноборони України та шляхи виконання покладених на нього завдань, затверджує плани його роботи, звіти про їх виконання;
- у межах компетенції організовує та контролює виконання законів України, актів та доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України;
- погоджує структуру Генерального штабу Збройних Сил;
- підписує накази Міноборони України та дає обов`язкові до виконання державними службовцями, військовослужбовцями, іншими працівниками апарату Міноборони України доручення;
- скасовує повністю чи в окремій частині акти підпорядкованих Міністерства оборони України органів військового управління, що суперечать Конституції України, іншим актам законодавства України та актам Міністерство оборони України.
Отже, перебуваючи на посаді Міністра оборони України ОСОБА_5 виконував організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, а тому, відповідно до ч. 3 ст. 18 КК України та п. 1 Примітки дост. 364 КК України, був службовою особою.
У період з 24.01.2014 по 01.02.2014 ОСОБА_5 , будучи службовою особою - Міністром оборони України, перебуваючи у будівлі Міністерства оборони України за адресою: м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6, перевищив службові повноваження, тобто умисно вчинив дії, які явно виходять за межі наданих йому прав і повноважень, визначених п. 10 Положення, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, державним та громадським інтересам, що виразилося у створенні передумов для втягування Збройних Сил України у внутрішньополітичний конфлікт, який існував в Україні, та їх використання для обмеження прав і свобод громадян.
ОСОБА_5 розуміючи, що внутрішньополітичний конфлікт в Україні набирає розмаху, усвідомлюючи при цьому важливість Збройних Сил України, маючи на меті створити хибне уявлення у військовослужбовців Збройних Сил України та цивільного населення України про цілковиту і беззаперечну підтримку Президента України у будь-яких його діях, діючи в порушення вимог ст. 17 Конституції України, засад діяльності Збройних Сил України, визначених ст. 11 Закону України «Про Збройні Сили України», функцій Міністерства оборони України, визначених ст. 10 Закону України «Про оборону України» та покладених на нього обов`язків, визначених п. 10 Положення, надав Начальнику Генерального штабу - Головнокомандувачу Збройних Сил України генерал-полковнику ОСОБА_6 окреме доручення № 853/з від 24.01.2014 (з поміткою невідкладно) щодо проведення загальних зборів військовослужбовців (особового складу) військових частин, закладів та установ Збройних Сил України з метою обговорення ситуації, що склалася в державі. За результатами зборів передбачалася необхідність підготовки колективного звернення до Президента України Верховного Головнокомандувача Збройних Сил України з метою вжиття заходів щодо стабілізації ситуації в Україні.
Наприкінці січня та на початку лютого 2014 року за вказівкою ОСОБА_5 в газеті Міністерства оборони України « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (№ 5237 за 27 січня 1 лютого 2014 року) та на офіційному веб-порталі Міністерства оборони України під заголовком « ІНФОРМАЦІЯ_3 » оприлюднено вказане звернення та результати загальних зборів військовослужбовців Збройних Сил України, що було продубльовано іншими засобами масової інформації та Інтернет ресурсами.
Вказані збори, публікація тексту зазначеного звернення та результатів зборів військовослужбовців створили хибне уявлення у військовослужбовців Збройних Сил України та цивільного населення України щодо цілковитої і беззаперечної підтримки Президента України у будь-яких його діях особовим складом Збройних Сил України та слугувало передумовою для незаконного залучення Збройних Сил України у внутрішньополітичний конфлікт, який існував в Україні, та їх використання для обмеження прав і свобод громадян шляхом злочинної протидії протестним акціям, які відбувалися у центральній частині м. Києва, тобто завдало істотну шкоду охоронюваним законом правам, державним та громадським інтересам.
Крім того, ОСОБА_5 розуміючи, що в Україні набирають обертів протести, маючи на меті: надати допомогу Міністерству внутрішніх справ України (далі МВС України) в незаконному і безпідставному блокуванні вулиць у центральній частині м. Київ та під`їзних шляхів до м. Києва; вилучити і передати військове майно Збройних Сил України в оперативне управління МВС України і Державної служби України з надзвичайних ситуацій та сприяти Службі безпеки України у проведенні незаконної антитерористичної операції, діючи в порушення вимог ст. 17 Конституції України, засад діяльності Збройних Сил України, визначених ст. 11 Закону України «Про Збройні Сили України», функцій Міністерства оборони України, визначених ст. 10 Закону України «Про оборону України», в порушення порядку вилучення і передачі військового майна Збройних Сил України, визначеного п.п 2 п. 4, п.п. 3 п. 2-1 Порядку і протоколом засідання Кабінету Міністрів України від 07.07.2010 № 32, та покладених на нього обов`язків, визначених п. 10 Положення, надав Начальнику Генерального штабу - Головнокомандувачу Збройних Сил України генерал-полковнику ОСОБА_6 та іншим службовим особами Генерального штабу Збройних Сил України окремі доручення: щодо виділення вантажної автомобільної техніки для ліквідації наслідків погіршення погодних умов у м. Києві, щодо передачі автомобільної техніки Збройних Сил України до МВС України і Державної служби України з надзвичайних ситуацій та щодо виділення спеціальної автомобільної техніки Збройних Сил України для сприяння Службі безпеки України у проведенні незаконної антитерористичної операції.
При цьому, відповідно до повідомлення Українського гідрометеорологічного центру, у період з листопада 2013 року по лютий 2014 року стихійних метеорологічних явищ у м. Києві не спостерігалось.
Вказані окремі доручення виконані та різними розпорядчими документами за підписами службових осіб Генерального штабу Збройних Сил України доведені для організації виконання до командирів (начальників) військових частина (установ) Збройних Сил України.
У вказаний період з щонайменше 36 військовий частин та установ Збройних Сил України виділено різноманітну автомобільну техніку (КАМАЗи, ЗІЛи, КРАЗи, УРАЛи, ГАЗи та інші) загальною кількість понад 100 одиниць, яка:
- фактично використовувалася для незаконного і безпідставного блокування вулиць центральної частини АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_2 , М. Грушевського, Садової, Інститутської, Шовковичної, Лютеранської та інших) та під`їзних шляхів до м. Києва (Броварського проспекту, проспекту Академіка Глушкова, Новообухівського шосе та інших);
- незаконно вилучена з оперативного управління Збройних Сил України та передана в оперативне управління МВС України і Державної служби України з надзвичайних ситуацій;
- сприяла Службі безпеки України у проведенні незаконної антитерористичної операції шляхом використання спецобладнання - прожекторів АПН-90 та станції озвучення СОЗ-30 (TESLA), яке здійснювало освітлення ІНФОРМАЦІЯ_4 і прилеглих до нього вулиць та підсилення і озвучення агітаційної інформації, яка надавалася представниками Служби безпеки України.
20.02.2014 більшість автомобільної техніки повернулася до місць постійної дислокації.
Вказаними діями ОСОБА_5 незаконно використав Збройні Сили України для обмеження прав і свобод громадян України і її цивільного населення, крім того, для забезпечення функціонування автомобільної техніки було використано 53 тони паливно-мастильних матеріалів на загальну суму 444 тис. грн., а також втрачено (знищено пожежею та викрадено) 21 одиницю техніки загальною вартістю 575 тис. грн., а всього завдано матеріальних збитків державі на загальну суму понад 1 млн. грн., що у 250 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, тобто спричинив тяжкі наслідки.
Крім того, 20.02.2014 ОСОБА_5 , будучи службовою особою - Міністром оборони України, перебуваючи у будівлі Міністерства оборони України за адресою: м. Київ, просп. Повітрофлоський, 6, перевищив службові повноваження, тобто умисно вчинив дії, які явно виходяться за межі наданих йому прав і повноважень, визначених п. 10 Положення, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, державним та громадським інтересам, що виразилося у втягуванні Збройних Сил України у внутрішньополітичний конфлікт, який існував в Україні, та їх використання для обмеження прав і свобод громадян.
Так 19.02.2014 до Міністерства оборони України супровідним листом № 33/62 із Служби безпеки України надійшло Рішення про приведення сил та засобів суб`єктів боротьби з тероризмом, які безпосередньо здійснюють боротьбу з тероризмом, та координаційних груп Антитерористичного центру при Службі безпеки України у готовність за ступенем «посилена».
Серед іншого у вказаному рішенні зазначалося, що Міністерству оборони України, органам військового управління, з`єднанням і військовим частинам Збройних Сил України необхідно забезпечити захист від терористичних посягань об`єктів Збройних Сил України, зброї масового ураження, ракетної і стрілецької зброї, боєприпасів, вибухових та отруйних речовин, що знаходяться у військових частинах або зберігаються у визначених місцях, у тому числі на підприємствах, установах, організаціях та їх оточенні, на територіях, де існує загроза вчинення терористичного акту.
20.02.2014 до Міністерства оборони України із Служби безпеки України надійшли листи від 20.02.2014 № 33/54т та № 545 з проханням виділити військовослужбовців для посилення державної охорони об`єктів (Адміністрації Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Генеральної прокуратури України) щодо яких Управлінням державної охорони України здійснюється державна охорона в рамках проведення антитерористичної операції.
ОСОБА_5 маючи на меті сприяти Службі безпеки України у проведенні незаконної антитерористичної операції, діючи в порушення вимог ст. 17 Конституції України, засад діяльності ЗС України, визначених ст. 11 Закону України «Про Збройні Сили України», функцій Міністерства оборони України, визначених ст. 10 Закону України «Про оборону України», повноважень Міністерства оборони України, як суб`єкта боротьби з тероризмом, які визначені ч. 3 ст. 5 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» та покладених на нього обов`язків, визначених п. 10 Положення, видав наказ № 130 ДСК від 20.02.2014 «Про тимчасове залучення військовослужбовців військових частин до виконання завдань Військової служби правопорядку у Збройних Силах України», яким залучив військовослужбовців найбільш боєздатних військових частин Збройних Сил України до виконання окремих завдань, покладених на Військову службу правопорядку у Збройних Силах України в ході проведення антитерористичної операції. Крім того, того ж дня ОСОБА_5 надав Начальнику Генерального штабу Головнокомандувачу Збройних Сил України адміралу ОСОБА_7 доручення (розпорядження) щодо залучення сил і засобів Збройних Сил України (з числа найбільш боєздатних військових частин) до участі в антитерористичній операції.
Вказані накази, доручення та розпорядження того ж дня доведені до відома командирів (начальників) військових частин (установ) Збройних Сил України для організації виконання.
За вказівками ОСОБА_5 до участі в антитерористичні операції були залучені щонайменше 1790 військовослужбовців Збройних Сил України (військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_5 , 1 окремого батальйону морської піхоти Військово-морських сил Збройних Сил України, 29 морського розвідувального пункту Військово-морських сил Збройних Сил України, 801 окремого загону боротьби з підводно-диверсійними силами та засобами Військово-морських сил Збройних Сил України, окремого полку Президента України оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_6 » Збройних Сил України, 25 окремої повітряно-десантної бригади Командування високомобільних десантних військ Збройних Сил України, 79 окремої аеромобільної бригади Командування високомобільних десантних військ Збройних Сил України, НОМЕР_2 окремої бригади берегової оборони Військово-морських сил Збройних Сил України та 73 окремого центру спеціального призначення Командування Військово-морських сил Збройних Сил України), які, за розпорядженням останнього, екіпіровані штатною стрілецькою зброєю (пістолетами, автоматами і кулеметами), захисними шоломами, бронежилетами і протигазами, та яким надавалися повноваження щодо затримання громадян, перевірки документів у громадян і посадових осіб, здійснення особистого огляду громадян та їх речей і транспорту, обмеження руху транспортних засобів і пішоходів, входження (проникнення) до житла громадян тощо, тобто повноваження не характерні для підрозділів Збройних Сил України, які залучаються до проведення антитерористичної операції.
Підрозділи Збройних Сил України, залучені ОСОБА_5 до участі в антитерористичні операції, фактично участі в антитерористичні операції не приймали через об`єктивні причини, які не залежали від волі останнього, відсутність транспорту для доставки до м. Києва, блокування транспорту або території місць постійної дислокації підрозділів тощо.
ОСОБА_5 вчинив усі дії, які вважав необхідними для сприяння Службі безпеки України у проведенні незаконної антитерористичної операції, втягування Збройних Сил України у внутрішньополітичний конфлікт, який існував в Україні, та їх використання для обмеження прав і свобод громадян, але його задум не був доведений до кінця із незалежних від його волі причин.
Законом України від 21.02.2014 № 746-VII «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо імплементації до національного законодавства положень статті 19 Конвенції ООН проти корупції» ст. 365 КК України змінено таким чином, що суб`єктом даного злочину стали лише працівники правоохоронного органу, а ст.ст. 423 і 424 КК України виключено взагалі, а тому кримінальне провадження в частині вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 365 та 423 і 424 КК України закрито на підставі п. 4 ст. 284 КПК України у зв`язку з набранням чинності закону, яким скасовано кримінальну відповідальність за діяння, вчинене особою.
Вчинення ОСОБА_5 вищевказаних дій, які на момент їх вчинення підпадали під ознаки злочину, передбаченого ст. 365 КК України, не дивлячись на їх послідуючу декриміналізацію, свідчить про те, що останній приймав участь у злочинній організації, створеній Президентом України ОСОБА_8 з метою вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, та участь у злочинах, вчинюваних даною організацією.
Приймаючи участь у злочинній організації та у злочинах, вчинюваних такою організацією ОСОБА_5 усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.
З урахуванням вищевикладеного, сторона обвинувачення у даному кримінальному провадженні кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч.1 ст. 255 КК України.
17.10.2015, складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 255 КК України.
У зв`язку із невстановленням його місця перебування, що позбавило орган досудового розслідування можливості вручити йому письмове повідомлення про підозру від 17.10.2015 у день його складення, таке повідомлення, відповідно до вимог ч. 1 ст. 278, 111, 135 КПК України, направлено у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень за адресою АДРЕСА_1 .
17.10.2015 оголошено розшук підозрюваного ОСОБА_5 .
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19.10.2015 надано дозвіл на затримання ОСОБА_5 для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, термін дії ухвали слідчого судді до 19.04.2016.
Постановою заступника Генерального прокурора України ОСОБА_9 від 11.11.2015 досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000034 було зупинено.
На даний час місце перебування ОСОБА_5 не встановлено, за місцем реєстрації, проживання він відсутній. Зазначене підтверджується матеріалами кримінального провадження та інформацією засобів масової інформації, відсутністю його публічних виступів з повідомленням про його фактичне місце перебування.
Отже, ОСОБА_5 є підозрюваним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 255 КК України, та матеріалами клопотання підтверджено обґрунтованість повідомленої останньому підозри.
Окрім цього, наведені доводи в клопотанні і докази в долучених до нього документа дають достатні підстави слідчому судді вважати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема що підозрюваний ОСОБА_5 може знищити або спотворити будь які із речей, документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів та спеціалістів у даному кримінальному провадженні.
Відсутність підозрюваного ОСОБА_5 за місцем реєстрації та проживання вказує на наявність ризиків, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Як визначено ч. 5 ст. 280 КПК України, після зупинення досудового розслідування проведення слідчих (розшукових) дій не допускається, крім тих, які спрямовані на встановлення місцезнаходження підозрюваного.
Вирішення питання про дозвіл на затримання підозрюваного з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою спрямоване на встановлення місцезнаходження підозрюваного.
З огляду на викладене, відсутні підстави для відмови в задоволенні клопотання, визначені ч. 4 ст. 189 КПК України, відтак клопотання про дозвіл на затримання підозрюваного з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 177, 188, 189, 190, 309 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В :

Клопотання заступника начальника Головного слідчого управління начальника управління спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 , погоджене прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 (тел. НОМЕР_1 ) про надання дозволу на затримання підозрюваного ОСОБА_5 задовольнити.

Надати дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Затримана на підставі ухвали слідчого судді особа, не пізніше 36 годин, з моменту затримання повинна бути звільнена або доставлена до слідчого судді, суду, який постановив ухвалу про дозвіл на затримання з метою приводу.

Визначити строк дії ухвали протягом шести місяців з дати її постановлення, тобто до 21.10.2016, але в рамках строків досудового розслідування в кримінальному провадженні № №0000034.

Ухвала підлягає негайному виконанню та оскарженю не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1