Ухвала іменем україни 03 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі з участю прокурораОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження №0000009 за касаційною скаргою прокурора на вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 22 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 02 грудня 2015 року щодо ОСОБА_6 .

Вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 22 вересня 2015 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 03 червня 2011 року за ч.2 ст.309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч.1 ст.311 КК України та призначено покарання у вигляді обмеження волі на строк 2 роки;

- ч.1 ст.317 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 в доход держави 3323,88 грн процесуальних витрат на проведення експертиз.
Питання про долю речових доказів вирішено у порядку із ст.100 КПК України.

Як визнав встановленим суд, 12 лютого 2015 року в період часу з 10 год 50 хв до 11год 10 хв, ОСОБА_6 , за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , надав приміщення квартири ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з метою незаконного вживання психотропної речовини метамфетаміну та особі, відносно якої 28 липня 2015 року було відкрито кримінальне провадження №0001344 за ч.1 ст.309 КК України, для незаконного виготовлення та подальшого вживання шляхом ін`єкцій наркотичного засобу-дезоморфіну.

В той же час, приблизно о 11год 10 хв, ОСОБА_6 , знаходячись за місцем свого мешкання, з використанням таблеток «Акатар», води,медичного йоду, красного фосфору, термічним шляхом незаконно без мети збуту виготовив метамфетамин, масою 0,1235 г, який помістив в одноразовий медичний шприц, та зберігав на телевізорі в залі квартири, з метою подальшого спільного з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вживання.

Крім того, ОСОБА_6 , точна дата, час та місце досудовим слідством не встановлено, маючи умисел на незаконне придбання та зберігання прекурсорів з метою їх використання для виробництва психотропної речовини, незаконно придбав пляшку соляної кислоти у невстановленій кількості, яку переніс до квартири за місцем свого проживання та 12 лютого 2015 року, шляхом варіння з додаванням соляної кислоти, одержав готову для використання та вживання психотропну речовину метамфетамин, яку став незаконно зберігати за місцем свого проживання для особистого вживання.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 02 грудня 2015 року вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 22 вересня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор просить судові рішення скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, зокрема, порушення права на захист.
В обґрунтування наведеного вказує, що ОСОБА_6 є особою, яка не може повною мірою реалізувати своє право на захист. У зв`язку з цим, з моменту встановлення факту перебування ОСОБА_6 на диспансерному обліку у лікаря-нарколога, до провадження досудового і судового слідства на підставі ст.52 КПК України та ст.6 «Конвенції про захист прав і основних свобод людини» необхідно було залучити захисника.

З матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений з 2001 року перебуває на обліку у лікаря-нарколога з діагнозом «синдром залежності від опіатів, ремісія з 2001 року, синдром залежності від психостимуляторів».

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який не підтримав доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом».

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до ст.94 цього Кодексу. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви й підстави для його ухвалення.

Відповідно до ст.438 КПК України предметом перегляду справи в касаційному порядку можуть бути істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Згідно з вимогами п.1 ч.1 ст.438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення(ч.1 ст.412КПК України).
У відповідності з вимогами ч.2 ст.433 КПК України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

На підставі пояснень засудженого, який свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та інших доказів в провадженні, суд дійшов висновку щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у незаконному придбанні та зберіганні прекурсорів з метою їх використання для виготовлення наркотичних засобів, а також наданні приміщення для незаконного виготовлення та вживання наркотичних засобів та психотропних речовин, кваліфікував його дії відповідно за ч.1 ст.311 КК, ч.1 ст.317 КК України і призначив покарання.
Враховуючи те, що доведеність вини та кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.1 ст.311, ч.1 ст.317 КК України у касаційній скарзі не оспорюється, суд касаційної інстанції судові рішення в цій частині не переглядає.

Призначене судом ОСОБА_6 покарання, на думку колегії суддів, відповідає вимогам, передбаченим ст.65 КК України.
Так, при призначенні засудженому покарання судом враховано характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів, конкретні обставини справи, дані про особу ОСОБА_6 , який раніше неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, дітей та інвалідності не має, стан здоров`я, а також пом`якшуючі обставини визнання вини у повному обсязі, сприяння розкриттю злочину, щире каяття у вчиненому.

Колегія суддів, вважає, що призначене покарання є необхідним та достатнім для виправлення засудженого ОСОБА_6 попередження вчинення ним нових злочинів та є домірним скоєному.
Доводи прокурора, на які він посилається у касаційній скарзі щодо порушення права на захист засудженого, який перебуває у лікаря-нарколога з діагнозом «синдром залежності від опіатів, ремісія з 2001 року синдром залежності віл психостимуляторів», у зв`язку із неможливістю належним чином реалізувати своє право на захист та необхідністю залучення захисника з моменту встановлення факту перебування ОСОБА_6 на диспансерному обліку у лікаря-нарколога, до провадження досудового і судового слідства, є безпідставними та не знайшли свого підтвердження в ході вивчення матеріалів провадження.
Так, згідно наказу МОЗ України №297 від 08 жовтня 1998 року «Про перехід органів, закладів охорони здоров`я України на Міжнародну статистичну класифікацію хвороб і споріднених проблем охорони здоров`я десятого перегляду» єдиним нормативним документом з 01 січня 1999 року щодо класифікації хвороб є МКХ-10 (Міжнародна класифікація хвороб 10-го перегляду).

Відповідно до МКХ-10 до «розладів психіки і поведінки внаслідок вживання опіоідів або алкоголю, синдром залежності» відноситься психічна патологія, яка згідно з раніш діючою МКХ-9 мала назву «наркоманія» або «хронічний алкоголізм».

Наркоманія або хронічний алкоголізм не відноситься до вад, які перешкоджають можливості особі самостійно реалізувати своє право на захист у кримінальній справі.

Крім того, як вбачається з матеріалів провадження, 19 жовтня 2015 року між засудженим ОСОБА_6 і захисником ОСОБА_10 було укладено договір про надання правової допомоги (т.2 а.с.127). Разом з тим, згідно запису на технічному носії інформації та журналу судового засідання від 02 грудня 2015 року засуджений ОСОБА_6 добровільно відмовився від свого захисника, участь якого згідно санкцій статей, що йому інкримінують не є обов`язковою.

Порушень норм кримінального і кримінального процесуального закону, які могли б бути підставами для скасування судового рішення, зокрема, з мотивів викладених у касаційній скарзі прокурора, по даному кримінальному провадженню не встановлено.
Враховуючи наведене та керуючись статтями 433, 434, 436-438 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 22 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 02 грудня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ ________________ ______________________
ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3