АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/1970/16 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 645/7614/15-к
Категорія: ч.1,2 ст.186 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0001460, №0001275 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 березня 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, який не працює, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 03.12.2015 року вироком Московського районного суду м. Харкова за ч. 1 ст. 186 КК України до 2 років позбавлення волі;

визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1, 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання за ч.1 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки, за ч.2 ст. 186 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань, з урахуванням вироку Московського районного суду Харківської області від 03.12.2015 року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.
Визначено термін відбуття покарання ОСОБА_8 обчислювати з моменту його затримання, тобто з 22 липня 2015 року.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою у Харківській установі виконання покарань УДПтС в Харківській області, до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_8 термін попереднього ув`язнення з 22 липня 2015 року по день набрання вироком законної сили із співвідношення один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

Питання про долю речових доказів, суд вирішив відповідно до ст. 100 КПК України.

Згідно вироку, 28.05.2015 року, приблизно о 13 год. 30 хв., ОСОБА_8 , знаходячись в лісопосадці поблизу будинку, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Танкопія, 30, побачив на шиї у раніше незнайомої йому ОСОБА_9 золотий ланцюжок з двома кулонами та маючи злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою наживи, діючи умисно, прослідував за вказаною жінкою в напрямку її руху, після чого, обігнавши її з правого боку, схопив правою рукою за ланцюжок зі сплаву золота 585 проби вагою 6,99 гр. з кулонами у вигляді хрестику зі сплаву золота 583 проби вагою 2 гр. та овальної форми із зображенням Божої матері зі сплаву срібла 925 проби з позолотою по краям вагою 3,82 гр. шляхом ривку зірвав їх, після чого ОСОБА_8 з місця скоєння кримінального правопорушення втік, чим спричинив матеріальну шкоду ОСОБА_9 , згідно висновку товарознавчої експертизи № 3456 від 17.08.2015 року , на суму 4131,90 грн.

Крім того, 11.06.2015 року, приблизно о 16 год. 35 хв., ОСОБА_8 , знаходячись поблизу будинку № 45-Б по вул. Маршала Рибалка в м. Харкові, побачив раніше незнайому ОСОБА_10 , яка рухалася по тротуару йому назустріч, та на якій знаходилася ювелірна прикраса, а саме ланцюжок з підвіскою хрестиком зі сплаву золота 585 проби. В цей час у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на відкрите заволодіння майном потерпілої, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, усвідомлюючи всю протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, ОСОБА_8 наблизився до ОСОБА_10 та напівзігнутою в кулак кистю лівої руки штовхнув останню в область грудної клітини, після чого лівою рукою, шляхом ривку, зробив спробу зірвати прикрасу зі сплаву золота 585 проби з шиї потерпілої.

Розірвавши ланцюжок, але не зірвавши його з шиї потерпілої, ОСОБА_8 , подавляючи волю ОСОБА_10 до супротиву, вдруге наніс їй удар напівзігнутою в кулак кистю лівої руки в область грудної клітини, внаслідок якого потерпіла впала на розпростерту площину тротуару, отримавши, згідно висновку судово-медичної експертизи № 208/-С/15 від 30.07.2015 року, рубці на руках, які стали наслідком заживлення поверхневих забитих ран, які виникли від дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості яких в пошкодженнях не відобразились та могли бути спричинені в строк за 1-2 місяці до моменту освідування, ділянки свіжої епітелізованої шкіри на лівій нозі, які стали наслідком за живлення саден, що виникли від дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості яких в пошкодженнях не відобразилися та могли бути спричинені в строк більш ніж 10-14 днів до моменту освідування, які за ступенем тяжкості, згідно п.п. 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень Наказу № 6 від 17.01.1995 року МОЗ України, відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_8 нахилився над ОСОБА_10 та правою рукою зірвав з шиї потерпілої ланцюжок зі сплаву золота 585 проби вагою 2,8 гр. та підвіску у вигляді хрестика зі сплаву золота 585 проби вагою 5 гр., тим самим відкрито заволодівши майном потерпілої ОСОБА_10 ..

Після цього, ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, та спричинивши потерпілій ОСОБА_10 , згідно висновку товарознавчої експертизи № 7715 від 27.08.2015 року матеріальну шкоду у сумі 7666,56 грн.

Крім того, 15.07.2015 року, приблизно о 14 год. 00 хв., знаходячись поблизу будинку № 13/5 по вул. Танкопія в м. Харкові, ОСОБА_8 побачив раніше незнайому ОСОБА_11 , яка рухалася по тротуару йому назустріч та на якій знаходилася ювелірна прикраса, а саме ланцюжок з підвіскою зі сплаву золота 585 проби. В цей час у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на відкрите заволодіння майном потерпілої.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном, усвідомлюючи всю протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, ОСОБА_8 наблизився до ОСОБА_11 , та зупинившись перед нею, поклав руки на плечі потерпілої, що остання сприйняла як обійми, після чого правою рукою схопив ланцюжок зі сплаву золота, який знаходився на шиї потерпілої, та застосувавши ривок, зірвав з шиї потерпілої ланцюжок зі сплаву золота 585 проби вагою 6,46 гр., тим самим відкрито заволодівши майном потерпілої ОСОБА_11 , при цьому підвіска-хрестик зі сплаву золота 585 проби, внаслідок розриву ланцюжка впала на асфальтоване покриття тротуару та була помічена і підібрана потерпілою.

Після цього, ОСОБА_8 , з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, та спричинивши потерпілій ОСОБА_11 , згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 7713 від 27.08.2015 року, матеріальну шкоду у розмірі 3876,00 грн.

Крім того, 22.07.2015 року, приблизно о 12 год. 30 хв., знаходячись поблизу будинку № 13/9 по вул. Танкопія в м. Харкові, ОСОБА_8 побачив раніше незнайому йому ОСОБА_12 , яка рухалася по тротуару попереду нього, та на якій знаходилася ювелірна прикраса, а саме ланцюжок з підвіскою зі сплаву золота. В цей час у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на відкрите заволодіння майном потерпілої, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, усвідомлюючи всю протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, ОСОБА_8 з правого боку наблизився до ОСОБА_12 , схопив ланцюжок зі сплаву золота 585 проби, який знаходився на шиї потерпілої, в кулак правої руки та зробив спробу, шляхом ривку, зірвати прикрасу з шиї потерпілої. Після цього, не розірвавши ланцюжок, затис його в кулаку правої руки, почав ланцюжком здавлювати шию потерпілої ОСОБА_12 , та, подавляючи її волю до супротиву, наніс удар кулаком лівої руки в середню частину зовнішньої поверхні з правого плеча. Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_8 , застосував ривок вдруге та зірвав з шиї потерпілої ланцюжок зі сплаву золота 585 проби вагою 10 гр. з підвіскою зі сплаву золота 585 проби вагою 10 гр., тим самим відкрито заволодівши майном ОСОБА_12 . Внаслідок дій ОСОБА_8 потерпіла ОСОБА_12 впала на розпростерту площину тротуару, отримавши, згідно висновку судово-медичної експертизи № 1969-С/15 від 30.07.2015року, садно на шиї, яке утворилося в результаті дії тупого твердого предмету за механізмом тертя-ковзання, та синець на правій руці, який утворився в результаті ударної (ударно-здавлюючої) дії тупих твердих предметів, що за ступенем тяжкості викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше шести днів і за цією ознакою відповідно до п.п. 2.3.2 «Б», 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень Наказу № 6 від 17.01.1995 року МОЗ України, відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Після цього, ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, маючи змогу розпорядитися викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_12 , згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 7714 від 27.08.2015 року, матеріальну шкоду у сумі 17820,00 грн.

В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений просить вирок районного суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. В обґрунтування свого апеляційного прохання апелянт посилається на те, що інкримінований йому злочин по епізоду грабежу ОСОБА_9 не вчиняв, а висновки суду, викладені в оскаржуваному вироку в цій частині обвинувачення, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Крім того, обвинувачений в апеляційній скарзі вказує, що оскаржуване судове рішення не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, що на його думку також впливає на невиправдану суворість остаточно призначеного покарання.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_8 , а також пояснення прокурора, який посилався на законність та обґрунтованість вироку, заперечуючи стосовно задоволення апеляції сторони захисту, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Апеляційні доводи, що містяться у апеляційній скарзі обвинуваченого про істотні порушення вимог КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду. Більш того, за змістом апеляційна скарга обвинуваченого фактично не містить вказівок про конкретні процесуальні порушення, оскільки в ній зазначаються лише цитати з КПК України щодо підстав для скасування оскаржуваного в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції. Твердження та доводи ОСОБА_8 стосовно недотримання судом першої інстанції порядку надання останнього слова обвинуваченому вочевидь безпідставні, оскільки згідно даних звукозапису судового засідання він 21 березня 2016 року він скористався таким процесуальним правом, що чітко зафіксовано в журналі судового засідання та на технічному носії СД диску ( арк..137-138, 153).
Версія та доводи ОСОБА_8 та його захисника про непричетність до інкримінованих йому дій, ґрунтуються лише на суб`єктивній незгоді щодо пред`явленого обвинувачення, визнаного судом доведеним, внаслідок оцінки у вироку доказів обвинувачення. Саме ці фактичні дані суд безпосередньо, за участю всіх сторін досліджував в судовому засіданні та навів вмотивовані і переконливі висновки щодо їх оцінки у вироку.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 стосовно непричетності до вчинення відкритого викрадення майна потерпілої ОСОБА_9 і часткове визнання вини внаслідок оспорювання обсягу викраденого майна та застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілих по епізодам грабежу ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , є безпідставними, оскільки спростовуються показаннями цих потерпілих, свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які під час судового розгляду чітко вказали на нього, як на особу, яка відкрито викрадала майно у потерпілих шляхом вчинення грабежу, а після останнього епізоду грабежу стосовно потерпілої ОСОБА_12 він був затриманий одразу після його вчинення. Їх показання були послідовними, повними та узгоджуються зі всією сукупністю фактичних обставин справи, встановлених при ретельній перевірці та дослідженні в судовому засіданні справи, а саме даних протоколів огляду місця події, пред`явлення ОСОБА_8 для впізнання потерпілими під час досудового розслідування та в суді, відомостями що містяться у висновках експертів, стосовно вартості викраденого майна, а також наявності та тяжкості тілесних ушкоджень, отриманих потерпілою ОСОБА_10 внаслідок грабежу. Вказані фактичні дані логічно, послідовно та з дотриманням вимог ст.ст. 370, 374 КПК України зазначені та оцінені судом у мотивувальній частині оскаржуваного вироку( т 1арк 141-147). При цьому належить врахувати те, що сторона захисту під час судового розгляду не надала відомостей, що спростовують висновки суду щодо позитивної оцінки доказів обвинувачення.

Переглянувши оскаржуване судове рішення, в межах апеляційних вимог, колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, забезпечивши участь при судовому розгляді обвинуваченого, захисника, прокурора, та потерпілих, в межах предявленого обвинувачення та визначеного судом обсягу доказів, об`єктивно дослідивши обставини вчинення обвинуваченим злочинів, передбачених ч.ч.1 та 2 ст.186 КК України, дав їм правильну юридичну оцінку, в тому числі стосовно кваліфікації дій ОСОБА_8 . Під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції були перевірені доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника про відсутність належних доказів його вини у вчинених злочинах, пов`язаного з відкритим викрадення чужого майна, тобто грабежу, вчиненого повторно. Такі доводи обвинуваченого та його захисника були в повному обсязі спростовані стороною обвинувачення при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, тобто під час дослідження доказів в судовому засіданні. Не погодившись з доводами сторони захисту, суд навів відповідні докази та висновки щодо їх оцінки та спростування версії ОСОБА_8 в мотивувальній частині вироку. Обвинувачення, визнане судом доведеним, а фактичні обставини справи, суд обґрунтував сукупністю належних та допустимих доказів.

Версія обвинуваченого щодо непричетності до інкримінованих йому дій, пов`язаних з грабежами потерпілих, ґрунтується лише на суб`єктивних твердженнях ОСОБА_8 та його захисника про невинуватість, що спростовуються об`єктивно встановленими даними, які суд першої інстанції, з дотриманням загальних засад кримінального провадження, визначених у главі 2 КПК України, безпосередньо, неупереджено дослідив в судовому засіданні та обґрунтовано послався на них у мотивувальній частині вироку (т. 1 арк. 141-148), як на докази доведеності вини ОСОБА_8 у скоєнні чотирьох епізодів злочинів, передбачених ч.ч.1 та 2 ст.186 КК України.

Одже, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні доводи та твердження ОСОБА_8 , що містяться у його апеляційній скарзі, про оспорювання змісту та обсягу обвинувачення є безпідставними, оскільки вони не підтверджуються будь-якими об`єктивними даними і повністю спростовуються висновками суду, наведеними у вироку, щодо доведення вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів. Такі висновки суду ґрунтуються на безпосередньому дослідженні судом першої інстанції доказів під час судового розгляду, а саме на показаннях потерпілих та свідків, які чітко та послідовно пояснили суду про обставини вчинених ОСОБА_8 чотирьох епізодів грабежу, де він діяв умисно, з корисливих мотивів, намагаючись уникнути переслідування потерпілих, внаслідок його відкритого викрадення чужого майна.

Достовірність та об`єктивність загальної сукупності наведених у вироку суду першої інстанції доказів не викликають сумнівів, оскільки вони отримані без порушень кримінального процесуального закону, узгоджуються один з одним, належність та допустимість яких, обґрунтовано визнана судом.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вмотивованого та обґрунтованого висновку що ОСОБА_8 вчинив чотири епізоди відкритого викрадення чужого майна, тобто грабіж, вчинений повторно.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те , що суд першої інстанції обґрунтовано визнав ці дані належними та допустимими доказами, вмотивувавши у вироку свої висновки щодо їх об`єктивної оцінки. Внаслідок чого, апеляційні доводи обвинуваченого та його захисника про непричетність до вчинення злочину, що йому інкримінується, та незгоду з обсягом обвинувачення - належить вважати необґрунтованими та таким що не спростовують правильність висновків суду щодо доведення винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочинів , передбачених ч.ч.1 та 2 ст.186 КК України.

Отже, твердження апелянтів про суперечливість та відсутність достовірних доказів на підтвердження вини ОСОБА_8 у інкримінованих йому злочинах мають суто суб`єктивний та безпідставний характер, пов`язаний с обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого.

Крім того, призначене ОСОБА_8 судом першої інстанції покарання за ч.ч.1 та 2 ст.186 КК України, а також на підставі ст. 70 ч.ч. 1 та 4 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та часткового складання покарань - у виді позбавлення волі строком на п`ять років шість місяців, відповідає ступеню тяжкості злочинів та особі обвинуваченого. Колегія суддів дійшла висновку про те, що при призначені покарання, суд у повній мірі врахував вимоги кримінального закону, що містяться у нормах ст.ст. 50, 65, 66, 67, 70 КК України, а саме додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, в силу ст.89 КК України має непогашені судимості за вчинення умисного корисливого злочину, тобто за ст. 186 ч. 1 КК України, та відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання. При цьому належить врахувати, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, тобто судове рішення повинно виконувати функцію особистої та загальної превенції. Такий вид і міра покарання, на думку колегії суддів, буде достатньою для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів.

Поряд з цим, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.

Враховуючи вищезазначене, колегією суддів не встановлено правових підстав для скасування оскаржуваного вироку, з урахуванням доводів, зазначених у апеляційних скаргах обвинуваченого( 160-161, 174-175).

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 березня 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_8 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 - в той самий строк з дня вручення ним копії судового рішення.

Судді

________________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4