Дата документу Справа № 336/2192/13-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/1234/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст.190 ч.4 КК УкраїниСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 жовтня 2016 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 26 травня 2016 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця ст.Ісєть м. Верхня Пишма Єкатеринбурзької області російської федерації, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком суду ОСОБА_10 засуджено за те, що він в період з травня 2010 р. по жовтень 2010 р., переслідуючи корисливі мотиви та бажаючи незаконно збагатитись за рахунок заволодіння чужим майном шляхом обману вчинив шахрайство та незаконно заволодів майном ОСОБА_7 за наступних обставин.

В травні 2010 р. ОСОБА_10 , діючи умисно з метою заволодіння чужим майном ввів в оману ОСОБА_7 про надання йому послуг з документального оформлення речового права на обрану потерпілим земельну ділянку на території Шевченківського району м. Запоріжжя за адресою автодорога М-18 «Харків-Сімферополь-Алушта-Ялта» за грошову винагороду у розмірі 30000 доларів США.

Реалізуючи злочинний умисел, ОСОБА_10 протягом часу з травня 2010 р. по жовтень 2010 р. шляхом обману, який полягав у звітуванні ОСОБА_10 потерпілому про виконання своїх зобов`язань та вчинення дій з документального оформлення речового права на обрану потерпілим земельну ділянку з наданням на підтвердження цих обставин документів недостовірного змісту, переконав потерпілого ОСОБА_7 у необхідності передати ОСОБА_10 грошову суму у загальному розмірі 33600 доларів США, що на момент вчинення злочину є еквівалентом грошової суми 265 776 гр. за офіційним курсом НБУ 7,91 гривень за 1 долар США і більш ніж в шістсот разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Фактично ОСОБА_10 заволодів зазначеними грошовими коштами потерпілого та витратив їх у власних інтересах.

Таким чином, своїми злочинними діями, об`єднаними єдиним умислом, ОСОБА_10 шляхом обману заволодів грошовими коштами ОСОБА_7 у розмірі 265776 грн., чим завдав потерпілому матеріальну шкоду в особливо великому розмірі.

Дії ОСОБА_10 кваліфіковано за ч. 4 ст. 190 КК, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), що заподіяло потерпілому майнову шкоду в особливо великих розмірах.

Йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. Відповідно до ст.75 КК ОСОБА_10 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК.

Вирішено питання про запобіжний захід, речові докази, процесуальні витрати. Прийнято рішення за цивільним позовом у справі.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи обставин справи, кваліфікацію дій ОСОБА_10 і доведеність його вини, просить вирок суду в частині призначеного обвинуваченому покарання скасувати. Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання у виді 5 років позбавлення волі, оскільки призначене судом покарання із звільненням від його відбування на підставі ст.75 КК, не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та допущене істотне порушення кримінального закону, про що прокурор наводить відповідні доводи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка не підтримала доводи апеляційної скарги і її вимоги; заяви потерпілого і його представника, які підтримали доводи і вимоги апеляції, вважаючи призначене покарання занадто м`яким; пояснення обвинуваченого і його захисника, які, заперечивши проти доводів і вимог апеляції, просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду без змін; дослідивши викладені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги. Приймаючи до уваги, що в апеляційній скарзі прокурора обставини кримінального провадження та доведеність вини обвинуваченого не оспорено, судова колегія в цій частині вирок суду не переглядала, обмежившись дослідженням питання законності і обґрунтованості визначення судом обвинуваченому покарання.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння злочину обвинуваченим за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. У судовому рішенні суд має окремо обґрунтувати «вагомий внесок» кожної обставини, яка пом`якшує або обтяжує покарання.

Як випливає з положень ст. 75 КК, у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи ступінь тяжкості злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Таке рішення має бути належним чином умотивовано.

Районний суд дійшов висновку про те, що виправлення обвинуваченого можливе без його ізоляції від суспільства. При цьому, на переконання судової колегії, суд вірно виходив з того, що попереднім вироком суду від 12.11.2014 року щодо ОСОБА_10 , останньому було призначено аналогічне покарання в цій справі. Вказаний вирок було оскаржено прокурором, в тому числі й з підстав невідповідності призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Проте зазначений вирок апеляційним судом 14.05.2015 року скасовано лише через порушення районним судом вимог процесуального закону, а не через призначення занадто м`якого покарання.

Відповідно до ч.2 ст.416 КПК при новому розгляді в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.

Отже, з огляду на наведене, оскільки попередній вирок щодо ОСОБА_10 було скасовано за апеляційною скаргою прокурора не у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання, то за результатами нового розгляду провадження суд першої інстанції був не вправі призначити більш суворе покарання.

Таким чином, судова колегія критично ставиться до заперечень апеляційної скарги про те, що суд призначив покарання, яке не відповідає тяжкості злочину, обставинам справи і особі обвинуваченого. Доводи і вимоги апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування вироку суду чи його зміни судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 26 травня 2016 року щодо ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4