У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого ОСОБА_6
суддів ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянувши в судовому засіданні у м. Києві 23 травня 2016 року заяву захисника ОСОБА_4 про перегляд судових рішень щодо ОСОБА_5,

в с т а н о в и л а:

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 3 квітня 2012 року ОСОБА_5 засуджено за частиною другою статті 15, частиною третьою статті 368 на вісім років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно - розпорядчих та адміністративно - господарських функцій, строком на три роки з конфіскацією всього майна, яке є її власністю; частиною другою статті 15, частиною третьою статті 364 Кримінального кодексу України (далі - КК) на п'ять років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно - розпорядчих та адміністративно - господарських функцій, строком на три роки з конфіскацією всього майна, яке є її власністю, й на підставі статті 70 КК остаточно призначено вісім років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно - розпорядчих та адміністративно - господарських функцій, строком на три роки з конфіскацією всього майна, яке є її власністю.

Згідно з статтею 54 КК ОСОБА_5 позбавлено звання радника податкової служби першого рангу.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 25 червня 2015 року вирок змінено, дії ОСОБА_5 перекваліфіковано з частини другої статті 15, частини третьої статті 364 на частину другу статті 15, частину другу статті 364 КК (в редакції Закону, який діяв на 8 березня 2011 року) і призначено покарання чотири роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно - розпорядчих та адміністративно - господарських функцій, строком на три роки. Визначено вважати ОСОБА_5 засудженою за частиною другою статті 15, частиною третьою статті 368 КК на вісім років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно - розпорядчих та адміністративно - господарських функцій, строком на три роки з конфіскацією всього майна, яке є її власністю, а на підставі статті 70 КК за сукупністю злочинів остаточно призначено ОСОБА_5 вісім років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно - розпорядчих та адміністративно - господарських функцій, строком на три роки з конфіскацією всього майна, яке є її власністю.

Згідно з статтею 54 КК ОСОБА_5 позбавлено звання радника податкової служби першого рангу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 лютого 2016 року зазначені судові рішення залишено без зміни.

У заяві до Верховного Суду України захисник посилається на пункт 2 статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), вказує про неоднакове застосування касаційним судом норм, закріплених у статті 287, пункті 10 частини другої статті 370 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року (далі - КПК 1960 року) та у пункті 15 статті 7, статті 22 КПК 2012 року. Просить Верховний Суд України рішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій щодо ОСОБА_5 скасувати, а провадження у справі закрити.

Заслухавши доповідача, вивчивши заяву та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що передбачені законом підстави для відкриття провадження відсутні.

Пункт 2 статті 445 КПК передбачає підставу для перегляду Верховним Судом України - неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень. Цим положенням КПК доповнено Законом України від 12 лютого 2015 року «Про забезпечення права на справедливий суд», який набрав чинності з 28 березня 2015 року.

Відповідно до статті 5 КПК кримінальні процесуальні норми цього Кодексу не мають зворотної дії в часі.

З доданих до заяви копій оскаржуваних рішень убачається, що провадження у справі відбувалося за нормами і в порядку регламентованому КПК 1960 року.

Верховний Суд України свою правову позицію щодо можливості перегляду судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 2 статті 445 КПК, провадження по яких відбувалося за процедурою, передбаченою нормами КПК 1960 року, висловив у постанові від 17 грудня 2015 року № 5-55 кс 15. Згідно із цим висновком правовідносини, які виникають, розвиваються і припиняються у зв'язку з реалізацією права осіб на подання заяв про перегляд Верховним Судом України рішень суду касаційної інстанції, ухвалених за процедурою КПК 1960 року, мають визначатися цим КПК. Це убачається з положень пункту 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК 2012 року, згідно з яким заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у кримінальних справах, які були розглянуті до набрання чинності КПК 2012 року, або у справах, розгляд яких не завершено з набранням чинності цим Кодексом, подаються й розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності КПК 2012 року.

Отже, перегляд судових рішень, постановлених згідно із положеннями КПК України 1960 року, із підстави, передбаченої пунктом 2 статті 445 КПК 2012 року (у редакції Закону від 12 лютого 2015 року), не можливий.

Не є предметом перегляду й оскаржувані судові рішення в частині їх невідповідності вимогам пункту 15 статті 7, статті 22 КПК 2012 року, оскільки у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 застосовувалися норми КПК 1960 року.

З огляду на викладене, керуючись статтями 450, 451 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

відмовити захиснику ОСОБА_4 у допуску справи до провадження за його заявою про перегляд судових рішень щодо ОСОБА_5

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_7 ОСОБА_6 ОСОБА_8

З оригіналом згідно

Суддя Верховного Суду України ОСОБА_6