Справа № 179/519/16-к
№ 1-кп/183/688/16
В И Р О К
іменем України
07 вересня 2016 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження № 0000100 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Крамарка, Магдалинівського району Дніпропетровської області, громадянки України, з повною вищою освітою, не заміжньої, працюючої на посаді начальника управління соціального захисту населення Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

в с т а н о в и в :
01.03.2016 року близько 13 години 25 хвилин в смт. Магдалинівка Дніпропетровської області, ОСОБА_4 , рухаючись на автомобілі «Mitsubishi Lancer», д/з НОМЕР_1 , виїжджаючи з другорядної дороги (вул. Центральна) на перехрестя нерівнозначних доріг не надала перевагу у русі мотоциклу марки «ИЖ», моделі «Юпітер-5», д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , що наближався до даного перехрестя по головній дорозі (пров. Радянський), в результаті чого допустила зіткнення з даним мотоциклом. В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла «ИЖ», моделі «Юпітер-5», д/н НОМЕР_3 ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому середньої третини правої великогомілкової кістки, які згідно з висновком експерта № 94 від 27.04.2016 року, у своїй сукупності відносяться до середнього ступеню тяжкості, оскільки викликали розлад здоров`я на термін більш як на 21 день зрощення перелому великогомілкової кістки становить час, більш як 21 день.
Відповідно до висновку експерта № 5/10.1-340 від 19.04.2016 року, в даній дорожній обстановці водію автомобіля «Mitsubishi Lancer» ОСОБА_4 , яка виїжджала на перехрестя нерівнозначних доріг із другорядної, необхідно було надати перевагу мотоциклу «ИЖ», моделі «Юпітер-5», д/н НОМЕР_2 , що наближався до даного перехрестя по головній дорозі. Тобто, водій ОСОБА_4 , повинна була діяти відповідно до вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху, де зазначено: «на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які рухаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху».
Технічна можливість уникнути події для водія автомобіля «Mitsubishi Lancer» ОСОБА_4 , визначалася виконанням нею вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху і для неї не було будь-яких перешкод технічного характеру, які не дозволили б їй виконати їх.
Однак, в даній дорожній обстановці водій автомобіля «Mitsubishi Lancer» ОСОБА_4 , при виїзді на перехрестя нерівнозначних доріг, із другорядної дороги, не надала дорогу мотоциклу «ИЖ Юпітер 5», який наближався до перехрестя по головній дорозі в наслідок чого відбулося зіткнення вищевказаних транспортних засобів. Отже, дії водія ОСОБА_4 , при заданому механізмові події, не відповідали вимогам п. 16.11 Правил дорожнього руху, що з точки зору знаходилися в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної події.
Таким чином, в даній дорожній обстановці водій автомобіля «Mitsubishi Lancer» ОСОБА_8 , повинна була діяти відповідно до вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху; технічна можливість уникнути для водія автомобіля «Mitsubishi Lancer» ОСОБА_4 , визначалася виконанням нею вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху і для неї не було будь-яких перешкод технічного характеру, які не дозволили б їй виконати їх; при заданому механізмі, дії водія автомобіля «Mitsubishi Lancer» ОСОБА_9 , не відповідали вимогам п. 16.11 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з настанням даної ДТП.
Отже, своїми діями, що виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, ОСОБА_4 скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 вину свою визнала повністю та показала, що обставини викладені в обвинувальному акті не оспорює та повністю визнає себе винною у пред`явленому обвинуваченні. Також пояснила, що вона має водійський стаж з 1994 року. 01.03.2016 року близько 12.45 годині вона їхала на автомобілі «Mitsubishi Lancer» зі швидкістю 20 км/год на роботу. Виїжджаючи на перехрестя вул. Центральна та пров. Каштановий в смт. Магдалинівка із другорядної полоси, вона не побачила мотоцикл, який рухався по головній дорозі. Коли вона проїхала половину перехрестя в її автомобіль в передню частину, а саме у водійські дверцята в`їхав мотоцикл. Після зіткнення вона проїхала перехрестя і зупинилася зразу за ним метрів через 5-10. Зразу не зупинилася, оскільки у неї був шоковий стан. Вона сама лише через деякий час змогла вийти з автомобіля через пасажирські дверцята, оскільки водійські із-за пошкодження не відчинялися. Коли вона вийшла з машини, то побачила, як до потерпілого підбігли чоловіки, які допомагали йому піднятися. Після цього вона зателефонувала в ДАІ і викликала швидку. Обвинувачена також доповнила, що приїздила до потерпілого в лікарню, спілкувалася з його батьком, матеріально допомагала, давала гроші на операцію, ліки, а саме 18 800,00 грн., потім 5 000,00 грн. Такими діями, як вона вважає, вона виявила своє відношення до того, що сталося. Хоча для неї самої це великі кошти, оскільки вона отримує заробітну плату у розмірі 2 000,00 грн. на місяць. У скоєному щиро кається.
Окрім визнання своєї вини самою обвинуваченою, її вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, також підтверджується наступними доказами, дослідженими в судовому засіданні, а саме:

- показаннями потерпілого ОСОБА_6 про те, що 01.03.2016 року близько 13.00 години, він їхав по головній дорозі на своєму мотоциклі марки «ИЖ», моделі «Юпітер-5», д/н НОМЕР_2 , в смт. Магдалинівка до своєї бабусі зі швидкістю близько 50 км/год. В цей час на перехрестя вул. Центральної та пров. Каштановий виїхала обвинувачена на автомобілі «Mitsubishi Lancer», в який він в`їхав. Після зіткнення він втратив свідомість, а коли прийшов до тями, то побачив, що його тримав якийсь чоловік. У нього боліла голова, рука, нога. Потерпілий зазначив, що обвинувачена дійсно давала гроші його батькові на операцію, ліки, однак на даний час не всі матеріальні витрати є відшкодованими, у зв`язку з чим ним заявлено цивільний позов. В обґрунтування позовних вимог, а саме відшкодування моральної шкоди, потерпілий зазначив, що він після ДТП став інвалідом, втратив роботу, хотів одружитися, але тепер не має на це коштів. Через ДТП він не має можливості вести нормальний, звичний для нього образ життя, а тому в рахунок відшкодування моральної шкоди просив стягнути з обвинуваченої на свою користь 100 000,00 гривень;
- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 01.03.2016 року - перехрестя нерівнозначних доріг - вул. Центральної та пров. Каштановий в смт. Магдалинівка Новомосковського району Дніпропетровської області;
- планом-схемою місця ДТП, якою зафіксовано місце ДТП;
- висновком експерта № 5/10.2-230 від 28.04.2016 року, відповідно до якого, рульове керування та робоча гальмівна система автомобіля «Mitsubishi Lancer», д/з НОМЕР_1 , на момент експертного огляду, знаходяться в працездатному стані;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 08.04.2016 року, в ході якого потерпілий ОСОБА_6 розказав і показав на місці, яким чином він рухався на мотоциклі, на якій ділянці дороги він знаходився, де знаходився автомобіль «Mitsubishi», яким чином в момент зіткнення були розташовані його мотоцикл і автомобіль, а також показав місце зіткнення, яке розташоване на перехресті вул. Центральна та пров. Каштановий в смт. Магдалинівка, на відстані 4,4 м від перехрестя;
- висновком експерта № 5/10.1-340 від 19.04.2016 року, відповідно до якого, в даній дорожній обстановці водій автомобіля «Mitsubishi Lancer» ОСОБА_4 повинна була діяти відповідно до вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху. Технічна можливість уникнути події для водія автомобіля «Mitsubishi Lancer» ОСОБА_4 визначалася виконанням нею вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху і для неї не було будь-яких перешкод технічного характеру, які не дозволили б їй виконати їх. При заданому механізмові події, дії водія автомобіля «Mitsubishi Lancer» ОСОБА_4 не відповідали вимогам п. 16.11 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору знаходилось в причинному зв`язку з настанням даної ДТП. В даній дорожній обстановці водій мотоцикла «ИЖ Юпітер 5» ОСОБА_6 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху;
- висновком експерта № 94 від 27.04.2016.2016 року, відповідно до якого у ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому середньої третини правої великогомілкової кістки, які могли бути спричинені дією тупого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею з значною силою. Ушкодження відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, оскільки викликали розлад здоров`я на термін, більш як на 21 день, адже зрощення перелому великогомілкової кістки становить час, більш як 21 день. Дані ушкодження могли бути спричинені дією тупого предмета з обмежуючою контактуючою поверхнею з значною силою, можливо при обставинах, вказаних в частині даної постанови - при зіткненні легковика з мотоциклом і ударі в область гомілки виступаючих частин автомобіля - бампер і т.п.;
- речовими доказами, а саме автомобілем «Mitsubishi Lancer», д/з НОМЕР_1 , мотоциклом «ИЖ» марки «Юпітер 5», реєстраційний номер д/н НОМЕР_2 , які визнано речовими доказами згідно з постановами про визнання і приєднання до кримінального провадження речових доказів від 09.03.2016 року, та квитанціями, відповідно до яких автомобіль «Mitsubishi Lancer», д/з НОМЕР_1 , та мотоцикл «ИЖ» марки «Юпітер 5», реєстраційний номер д/н НОМЕР_2 , отримані на зберігання ОСОБА_4 ;
- звітом № М 290316 від 06.04.2016 року про оцінку розміру матеріальної шкоди, спричиненого власнику колісного транспортного засобу, відповідно до якого матеріальна шкода, спричинена власнику мотоцикла «ИЖ» марки «Юпітер 5», реєстраційний номер д/н НОМЕР_2 , в результаті ДТП, складає 6 032,20 грн.;
- калькуляцією/висновком від 29.03.2016 року, відповідно до якого загальна вартість ремонту мотоцикла «ИЖ» марки «Юпітер 5», реєстраційний номер д/н НОМЕР_2 , складає 17 186,00 грн.
Оцінюючи зібрані та перевірені докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у здійсненні нею 01.03.2016 року зіткнення з мотоциклом «ИЖ», моделі «Юпітер-5», д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , внаслідок чого останній отримав середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження, доведена в повному обсязі і умисні дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Всі вище перелічені докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження. Всі ці докази в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду прийти до однозначного висновку про те, що в діях ОСОБА_4 вбачається склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України.
Отже, суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, приходить до висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_4 є встановленою та доведеною, її дії вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченої, сукупність усіх обставин у справі.
Суд приймає до уваги позицію потерпілого, який просив суворо покарати обвинувачену.
Однак, обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченої, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ОСОБА_4 своєї протиправної поведінки, визнання вини та готовністю підлягати кримінальній відповідальності.
Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Тому, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, який є необережним злочином невеликої тяжкості, враховуючи дані про особу обвинуваченої, яка свою вину визнала повністю, розкаялася у вчиненому та в судовому засіданні вибачилася перед потерпілим та його батьками, за місцем проживання і роботи характеризується позитивно, має пам`ятну медаль за «За благодійність», професійну відзнаку федерації професійних спілок, почесні грамоти, нагородження й подяки за професійну, творчу й трудову діяльність, раніше не судима, частково відшкодувала шкоду потерпілому у розмірі 24 300,00 грн., дає суду підстави для призначення ОСОБА_4 покарання у виді штрафу у розмірі 400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян без позбавлення права керування транспортним засобом.

Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення покарання у вигляді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами, буде необхідним та достатнім для виправлення засудженої і запобігання вчинення нею нових злочинів.
З цих же підстав суд не вбачає необхідності призначення ОСОБА_4 покарання в межах найбільшої санкції ч. 1 ст. 286 КК України.
Підстав для застосування до ОСОБА_4 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.
Вирішуючи заявлений ОСОБА_6 цивільний позов про стягнення з ОСОБА_4 матеріальної шкоди у розмірі 23 370,00 грн., моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн., витрат на правову допомогу у розмірі 8 300,00 грн., відшкодування завданого ушкодження здоров`я та отримання другої групи інвалідності, - середньомісячного заробітку (доходу) до ушкодження здоров`я у розмірі 3 000,00 грн. щомісяця до видужання, суд приходить до наступних висновків.
У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
При вирішенні питання щодо стягнення матеріальної шкоди, суд вважає позовні вимоги в цій частині задовольнити частково, а саме в сумі 4 788,41 гривень з наступних підстав.
Щодо відшкодування матеріальної шкоди, яка полягає у витратах потерпілого на посилене харчування, то суд вважає за можливе задовольнити дані позовні вимоги частково, а саме в розмірі 96,32 гривень, які є підтвердженими призначенням лікаря (т.1 а.с. 177) та фіскальним чеком від 30.03.2016 року (т.1 а.с.40).
Витрати ж, підтверджені фіскальним чеком від 31.05.2016 року (т.1 а.с.40) не підлягають відшкодуванню, оскільки містять перелік продуктів та предметів особистої гігієни, які не відповідають призначенням лікаря та придбаваються особою періодично в звичайному житті і не мають відношення до харчування, яке може вважатися посиленим.
При вирішенні питання щодо стягнення матеріальної шкоди у вигляді затрат на транспорт, суд бере до уваги посилання позивача на надані чеки на придбання палива, однак суд не може враховувати їх у якості належних та допустимих доказів, оскільки з них не вбачається, що саме це паливо було використане потерпілим з метою пересування його до медичного закладу та на масажі. Але,враховуючи позицію обвинуваченої, яка в цій частині визнала позовні вимоги в розмірі 720,09 гривень, то суд вважає за можливе стягнути зазначену суму на користь потерпілого. В іншій частині зазначених позовних вимог, необхідно відмовити.
Щодо витрат на наркоз в розмірі 900,00 гривень, та на фонд лікарні в розмірі 400,00 гривень, то ці позовні вимоги також задоволенню не підлягають, оскільки 400,00 гривень, які потерпілий, як він стверджує, сплатив в фонд лікарні, являють собою добровільний внесок і взагалі не можуть відноситися до витрат на лікування. Що ж до 900,00 гривень, витрачених на наркоз, то сплата цих коштів не підтверджена належними та допустимими доказами.
Щодо витрат на ремонт мотоцикла та витрат на експертну оцінку, то в цій частині позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити повністю, виходячи з наступного.
Щодо договору на виконання робіт по авто товарознавчому дослідженню, то в п.2 об`єктом дослідження зазначений мотоцикл «Юпитер-4» (при цьому державний номер транспортного засобу не зазначено взагалі), в той час як предметом позовних вимог є відшкодування витрат на ремонт мотоцикла «ИЖ Юпітер-5», д/н НОМЕР_2 . Чек, же, наданий потерпілим, взагалі не містить реквізитів транспортного засобу, за дослідження якого, були сплачені кошти.
Щодо витрат на ремонт, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Судом встановлено і не заперечувалось сторонами, що потерпілий не є власником мотоцикла «ИЖ Юпітер-5», д/н НОМЕР_2 , а його власником є ОСОБА_10 .
Судом враховується позиція, викладена в п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 1 березня 2013 року, відповідно до якої, положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.
До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1. Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).
Зокрема, при розгляді таких спорів суд має вирішити питання про залучення до участі у справі власника майна як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача у порядку, передбаченому статтями 35, 36 ЦПК, оскільки рішення у справі може вплинути на його права та обов`язки щодо однієї зі сторін.
Однак, в даному випадку, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог, оскільки фактично шкода спричинена власнику мотоцикла, якого не було залучено до участі у даній справі. Крім того, потерпілим надано розрахунок та калькуляцію ремонту, однак, доказів того, що ним були витрачені будь які кошти на ремонт та відновлення пошкодженого транспортного засобу, суду надано не було.
А тому, за таких обставин, суд не знаходить підстав для відшкодування даної суми на користь потерпілого.
Позовні вимоги щодо відшкодування середньомісячного заробітку (доходу) до ушкодження здоров`я в розмірі 3 000,00 гривень щомісяця до одужання, задоволенню не підлягають, оскільки зазначена сума не підтверджена жодним належним та допустимим доказом.
Щодо відшкодування витрат на правову допомогу, то в цій частині позовних вимог, позов підлягає частковому задоволенню, оскільки судом встановлено, що адвокат ОСОБА_7 надавав потерпілому правову допомогу, приймаючи участь в судових засіданнях, загальна тривалість яких становить 3 години 41 хвилину (т.1. а.с.55-56, 86-97 т.2 а.с.1-7, 9-11), а також під час складання позовної заяви, а тому на підставі ст.ст.79,88 ЦПК України, Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 3 000,00 гривень.

Підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині витрат на лікування в сумі 972,00 гривень, які обвинувачена визнала у повному обсязі.
Щодо моральної шкоди, то в цій частині позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, спричинена фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю відшкодовується особою, що її спричинила.
Суд вважає встановленим, що потерпілому протиправними діями обвинуваченої т спричинена моральна шкода, яка виразилась у наступному: моральних переживаннях потерпілого за своє здоров`я та життя під час ДТП; моральних переживаннях потерпілого в зв`язку зі спричиненими тілесними ушкодженнями, які потребували тривалого часу для лікування; отриманням потерпілим ІІ групи інвалідності; порушенням нормальних життєвих зв`язків потерпілого і необхідності відшукувати додаткові зусилля в зв`язку з лікуванням та необхідністю відвідувати правоохоронні органи.
Суд також враховує характер та обсяг фізичних, душевних та психічних страждань позивача, завданих внаслідок отримання травм, характер немайнових втрат - порушення нормальних життєвих зв`язків, тривалість немайнових втрат. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості і оцінює моральну шкоду, спричинену потерпілому протиправними діями обвинуваченої в 20 000,00 грн., яку необхідно стягнути з обвинуваченої на користь потерпілого.
У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_4 на користь держави повинен бути стягнутий судовий збір у розмірі 1 378,00 грн.

Вирішуючи долю речових доказів, відповідно до ст. ст. 100, 374 КПК України, суд вважає, що автомобіль «Mitsubishi», марки «Lancer», д/з НОМЕР_1 , слід залишити за належністю ОСОБА_4 , а мотоцикл «ИЖ», моделі «Юпітер-5», д/н НОМЕР_2 , необхідно повернути за належністю потерпілому ОСОБА_6 .
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,-
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі 6 800,00 грн. на користь держави без позбавленням права керування транспортними засобами.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1 788,41 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 3 000,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди 20 000,00 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 1 378,00 грн.

Речові докази, а саме, автомобіль «Mitsubishi», марки «Lancer», д/з НОМЕР_1 , залишити за належністю ОСОБА_4 , а мотоцикл «ИЖ», моделі «Юпітер-5», д/н НОМЕР_2 , який знаходиться на зберіганні у ОСОБА_4 повернути за належністю потерпілому ОСОБА_6 .
Копію вироку вручити засудженій негайно.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області, через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області - протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а ОСОБА_4 в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Суддя ОСОБА_1