ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 жовтня 2016 року м. Одеса
Досудовим розслідуванням установлено, що наказом виконуючого обов`язки начальника Головного управління Держаної фіскальної служби в Одеській області від 02.02.2016 № 43-о, радника податкової та митної справи 1 рангу ОСОБА_5 переведено на посаду заступника начальника управління начальника відділу адміністрування податку на доходи фізичних осіб, податків із самозайнятих осіб та громадян управління доходів і Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області.
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» ОСОБА_5 є працівником правоохоронного органу, на якого відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, покладено обов`язки діяти лише в межах повноважень та способом, які передбачені Конституцією України та Законами України, а також він є суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення, передбаченим ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» № 1700-VII від 14.10.2014.
Крім того, відповідно до пункту 2 Примітки 1 статті 368 КК України, ОСОБА_5 є службовою особою, яка займає відповідальне становище.
Однак, всупереч взятих на себе обов`язками працівника правоохоронного органу, достовірно розуміючи суть кримінального правопорушення та передбачену за його скоєння кримінальну відповідальність, ОСОБА_5 скоїв кримінальні правопорушення за наступних обставин.
Так, 24.08.2016 ОСОБА_6 звернувся до співробітника ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_5 з метою отримати консультацію з приводу підписання актів звірок з ДПІ Київського району м. Одеси ГУ ДФС України в Одеській області та приватним підприємством МП у вигляді ТОВ «Полімікс». Під час розмови, ОСОБА_5 висунув вимогу щодо сплати останньому неправомірної вигоди не менше 1 (однієї) тисяч доларів США, за безперешкодне складання та видачу вказаних актів, а також за не створення перешкод, таких як нарахування суми несплати податків або інших обов`язкових платежів, що може потягнути адміністративну відповідальність. Також, ОСОБА_7 зазначив, що розмір неправомірної вигоди може бути збільшено до 3 (трьох) тисяч доларів США в залежності від обсягу вжитих ним заходів направлених на видачу актів взаємозвірки.
Крім того, 29.08.2016 о 12.12 годині, на мобільний телефон ОСОБА_6 , зателефонував ОСОБА_5 який повідомив останнього, що акти він передасть йому при зустрічі, а ОСОБА_6 повинен з ним відразу розрахуватися, тобто передати вимагаєму ОСОБА_5 неправомірну вигоду. При цьому ОСОБА_5 не уточнював суму, яку ОСОБА_6 повинен буде йому передати.
09.09.2016 приблизно о 15.45 годині, ОСОБА_5 зателефонував ОСОБА_6 та повідомив останнього про необхідність зустрічі, після чого приблизно о 16.10 годині, ОСОБА_5 зустрівся із ОСОБА_6 на літній терасі кафе Харбін, яке розташовано за адресою: м. Одеса, вул. Левітана 62 а. Під час зустрічі ОСОБА_6 передав ОСОБА_5 раніше обумовлену ним неправомірну вигоду у розмірі 1000 (одна тисяча) доларів США, що відповідно до курсу національного банку України, станом на 09.09.2016 складає 26 637,80 гривень (двадцять шість тисяч шістсот тридцять сім гривень вісімдесят копійок) за безперешкодне складання актів взаємозвірок з ДПІ Київського району м. Одеси ГУ ДФС України в Одеській області та приватним підприємством МП у вигляді ТОВ «Полімікс», а також за не створення перешкод, таких як нарахування суми несплати податків або інших обов`язкових платежів, що може потягнути адміністративну відповідальність.
Одразу після отримання зазначеної неправомірної вигоди, ОСОБА_5 був затриманий співробітниками правоохоронних органів, в ході чого на столі, за яким останній перебував, виявлено грошові кошти у вищевказаній сумі.
10.09.2016 ОСОБА_5 обґрунтовано повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, санкцією якої передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.
При цьому згідно матеріалів досудового розслідування, а саме інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_8 на праві приватної власності належать наступні об`єкти нерухомого майна: квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 86,1 кв. м, житловою площею 46,6 кв. м.; квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 34,9 кв. м, житлова площа 18,3 кв. м.; приміщення АДРЕСА_3 , загальною площею 5,3 кв. м.
Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що санкцією ч. 3 ст. 368 КК України передбачено обов`язкове призначення разом з основним покаранням такого додаткового покарання, як конфіскація майна, для забезпечення виконання вказаного виду покарання та запобігання можливості віджучення належного ОСОБА_8 майна з метою уникнення його конфіскації, слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, яке на праві приватної власності належать ОСОБА_8 .
Слідчий у судовому засіданні підтримав клопотання та просив задовольнити його в повному обсязі.
Розглянувши клопотання слідчого, заслухавши думку слідчого, вивчивши надані до клопотання матеріали, вважаю необхідним клопотання задовольнити з наступних підстав.
Згідно ч.ч. 1,2 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому КПК України. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:
1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини четвертої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Згідно ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою;
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Окрім того, відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено на нерухоме майно, яке перебуває у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діянням підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебуває у нього або в інших фізичних чи юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.
Таким чином, на підставі наданих матеріалів, оцінюючи всі встановлені під час розгляду клопотання обставини, приходжу до висновку, що необхідно накласти арешт на майно, яке на праві приватної власності належать ОСОБА_8 з забороною його відчуження.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170 174 КПК Країни, слідчий суддя -
Клопотання слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_4 задовольнити.
Накласти арешт на майно, що на праві приватної власності належить ОСОБА_8 , а саме на: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 86,1 кв. м, житловою площею 46,6 кв. м.; квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 34,9 кв. м, житлова площа 18,3 кв. м.; приміщення АДРЕСА_3 , загальною площею 5,3 кв. м.
Заборонити відчужувати вказане вище майно.
Виконання ухвали покласти на слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_4 .
Копію ухвали про арешт майна направити слідчому та прокурору.
Відповідно до ст. 174 КК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Одеської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя: ОСОБА_1