КП № 278/67/16-к

В И Р О К
Іменем України

01 березня 2016 року, Житомирський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Борок Островського району Костромської області, Російської Федерації, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, має на утриманні двоє дітей, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 03.11.2014 року Ямпільським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 389, 71 КК України до 1 місяця 16 днів арешту,

у вчинені злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 призваний на військову службу за мобілізацією 09 березня 2015 року ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 73 від 15 квітня 2015 року солдат ОСОБА_4 призначений на посаду помічника начальника станції радіоперешкод взводу радіоперешкод 201 окремої роти радіоелектронної боротьби 20 окремого полку радіоелектронної боротьби оперативного командування «Північ».

Згідно до статей 17, 65, 68 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України, а у відповідності до статей 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

За змістом абз. 11 ст. 1 Закону України «Про оборону України» та абз. 5 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливим періодом є період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію.

Таким чином, з моменту оголошення Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 15 січня 2015 року, в Україні розпочався особливий період.

Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_4 , відповідно до положень Військової присяги, статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.

Однак, солдат ОСОБА_4 , в ході проходження військової служби в Збройних Силах України, вирішив стати на злочинний шлях та діючи умисно самовільно залишив розташування військової частини-польова пошта НОМЕР_2 без поважних причин в умовах особливого періоду.

Так, 12 травня 2015 року солдат ОСОБА_4 , після відвідування лікаря стоматолога у військовому госпіталі м. Житомир, не з`явився на військову службу до військової частини польова пошта НОМЕР_2 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , в порушення статей 17, 65, 68 Конституції України, статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, без дозволу відповідних командирів та поважних причин, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу та маючи реальну можливість для цього, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, самовільно залишив місце несення військової служби в умовах особливого періоду, після чого проводив час на власний розсуд.

30 грудня 2015 року о 19 годині солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової частини та приступив до виконання службових обовязків. За час відсутності в частині обов`язки військової служби за посадою не виконував, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним самовільне залишення військової частини та його причини не повідомив та проводив час на власний розсуд.

Під час судового розгляду справи обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, фактичні обставини справи не оспорював та дав покази про те, коли та яким чином самовільно залишив без поважних причин військову частину польова пошта НОМЕР_2 .

Вина обвинуваченого у скоєному іншими учасниками процесу не оспорюється.

За клопотанням прокурора, підтриманим обвинуваченим, судовий розгляд проведено у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому ОСОБА_4 судом роз`яснено, що в даному випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Отже, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчинені вказаного злочину доведена повністю, а тому кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військовослужбовцем (крім строкової служби) військової частини без поважних причин в умовах особливого періоду.

Призначаючи покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, особу винного, який вважається таким, що раніше не судимий, характеризується посередньо, добровільно з`явився до військової частини та приступив до виконання своїх службових обовязків, а також обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому є визнання ним своєї вини, щире каяття у вчиненні інкримінованого злочину, активне сприяння розкриттю злочину та відсутність тяжких наслідків від цього злочину.

Обставин, які обтяжують покарання є рецидив злочинів, так як обвинувачений вчинив даний злочин будучи раніше судимий за вчинення умисного злочину.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів у виді позбавлення волі.

Однак, враховуючи особу ОСОБА_4 , який є військовослужбовцем, та всі пом`якшуючі покарання обставини, а саме визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття у вчиненому та відсутність тяжких наслідків від злочину, а також те, що на його утриманні знаходяться двоє дітей та мати, яка є інвалідом другої групи, суд вважає, що останньому можливо застосувати ст. 69 КК України та призначити більш м`яке покарання, ніж передбачене санкцією ч. 4 ст. 407 КК України у виді арешту на гауптвахті.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368, 373-376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання з застосуванням ст. 69 КК України у виді 6 (шести) місяців арешту на гауптвахті.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його прибуття на гауптвахту.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд Житомирського району протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя: