УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №274/2822/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 жовтня 2016 року м. Житомир
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 липня 2016 року про відмову в задоволенні його заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,
з участю прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
Встановила:
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області та постановити нову, якою застосувати щодо нього ст. 81 КК України та звільнити умовно-достроково від відбування покарання.
В обґрунтування скарги засуджений зазначив, що на момент розгляду справи судом першої інстанції адміністрацією колонії (№73) було не в повному обсязі надано матеріали його особової справи.
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27.07.2016 року в задоволенні заяви ОСОБА_6 про застосування щодо нього ст. 81 КК України та умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відмовлено за безпідставністю.
Відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення, суд першої інстанції вказав, що засуджений в період відбування покарання характеризується посередньо та своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення. Також суд умотивував своє рішення тим, що засуджений має ряд непогашених судимостей за попередніми вироками, двічі звільнявся з місць позбавлення волі умовно-достроково, однак належних висновків для себе не робив та знову скоював корисливі злочини.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, засудженого ОСОБА_6 та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до ч.2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Як встановлено судом першої інстанції, за період відбування покарання засуджений характеризується посередньо, порушень не допускає, працює та отримав нову спеціальність, однак участі у безоплатних роботах з благоустрою місць позбавлення волі не приймає, законні вимоги персоналу установи виконує під наглядом, заходи виховного та профілактичного характеру відвідує, але реагує на них також лише під наглядом представників адміністрації, має лише одне документально підтверджене заохочення.
Крім того, заслуговує на увагу суду і той факт, що адміністрація установи виконання покарань не дійшла висновку про те, що засуджений ОСОБА_6 довів своє виправлення, що підтверджується копією витягу з протоколу результатів комісії про умовно-дострокове звільнення при Райківській виправній колонії (№73) №9 від 20.04.2016 року, що також свідчить про його неналежну поведінку у виправній колонії. З вказаною позицією погоджується і суд апеляційної інстанції.
Колегія суддів враховує і те, що засуджений має ряд непогашених судимостей за попередніми вироками, двічі звільнявся з місць позбавлення волі умовно-достроково, однак належних висновків для себе не робив та знову скоював корисливі злочини.
Також, за змістом ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі є правом, а не обов`язком суду та може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів свої виправлення.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції цілком обґрунтовано прийшов до висновку, що засуджений не довів свого виправлення та відмовив в задоволенні його заяви.
Керуючись ст. 404,405, 407,537 КПК України, колегія суддів,
Постановила:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27.07.2016 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - без змін.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: