АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/821/16 Справа № 173/2508/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Дніпропетровської області на вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2016 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Петриківка, Дніпропетровської області, громадянки України, українки, проживаючої: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
засудженої за ч.3 ст.191 КК України, із застосуванням ст.69 КК України до штрафу в розмірі 3500 гривень, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю строком на 1 рік; за ч.1 ст.366 КК України до штрафу у розмірі 2000 гривень.
На підставі ст.70 КК України призначено покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш тяжкого покарання більш тяжким, у вигляді штрафу в розмірі 3500 гривень, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю строком на 1 рік.
Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь держави судові витрати за проведення почеркознавчої експертизи № 44/04-143 від 24.09.2014 року в розмірі 922 гривень 35 копійок.
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Волоське, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, громадянки України, українки, проживаючої: АДРЕСА_2 ,
засудженої за ч.3 ст.191 КК України, із застосуванням ст.69 КК України до штрафу в розмірі 3000 гривень, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю строком на 1 рік.
В С Т А Н О В И Л А:
Згідно вироку суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винними і засуджено за вчинення злочинів за таких обставин.

ОСОБА_7 , працюючи, згідно наказу № 39-к-12 від 22 квітня 2013 року на посаді бухгалтера відділу відокремленого структурного підрозділу «Верхньодніпровський міськрайонний відділ лабораторних досліджень ДУ «Дніпропетровський ОЛЦ ДСЕСУ», розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Верхньодніпровськ, пр. Леніна, 3. ЇЇ обов`язки передбачені посадовою інструкцією, затвердженою наказом від 15 січня 2014 року. Згідно р.2.2. «Професійні обов`язки працівника» посадової інструкції бухгалтер забезпечує ведення бухгалтерського обліку, дотримуючись єдиних методологічних засад, встановлених законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» з урахуванням особливостей діяльності ВСП й технології оброблення облікових даних, визначає, формує, планує, здійснює і координує організацію бухгалтерського обліку в ВСП, здійснює контроль за ефективним використанням матеріальних, трудових і фінансових ресурсів, здійснює контроль за додержанням порядку оформлення первинних та бухгалтерських документів, розрахунків і платіжних зобов`язань, витрачання фонду оплати праці, за проведенням інвентаризації основних засобів, нематеріальних актів, товарно матеріальних цінностей, коштів, документів, розрахунків, перевірок організації бухгалтерського обліку і звітності, документальних ревізій у підрозділах закладу. Таким чином, ОСОБА_7 наділена організаційно розпорядчими обов`язками і службовою особою.

ОСОБА_8 , працюючи, згідно наказу №81 від 31 грудня 2013 року на посаді завідуючої відділу відокремленого структурного підрозділу «Верхньодніпровський міськрайонний відділ лабораторних досліджень ДУ «Дніпропетровський ОЛЦ ДСЕСУ», розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Верхньодніпровськ, пр. Леніна, 3. Її обов`язки передбачені посадовою інструкцією, затвердженою наказом від 03 березня 2014 року. Відповідно до п.2.2 вказаної посадової інструкції завідувача відділу відокремленого структурного підрозділу «Верхньодніпровський міськрайонний відділ лабораторних досліджень ДУ «Дніпропетровський ОЛЦ ДСЕСУ» ОСОБА_8 здійснює управління діяльністю Установи, забезпечує досягнення мети діяльності Установи та виконання покладених на нього завдань, вносить до керівництва пропозиції щодо призначення на посаду та звільнення з посади працівників Установи, укладання, зміни і припинення трудових договорів, встановлення працівникам розмірів премій, винагород, надбавок і доплат на умовах, передбачених Колективним договором та законодавством, застосування до працівників заохочень та дисциплінарних стягнень, дає вказівки обов`язкові для всіх підпорядкованих працівників, контролює виконання підлеглими працівниками планів роботи та доповідає про результати їх виконання керівнику Центру, таким чином наділена організаційно розпорядчими обов`язками і є службовою особою державної установи.

Так, ОСОБА_7 , будучи службовою особою, в період березня липня 2014 року, в робочий час, в період з 08.00 до 17.00 години, знаходячись на своєму робочому місці, за вищевказаною адресою, за попередньою змовою із завідуючою відділу відокремленого структурного підрозділу «Верхньодніпровський міськрайонний відділ лабораторних досліджень ДУ «Дніпропетровський ОЛЦ ДСЕСУ» ОСОБА_8 , в порушення вимог п.6.1 «Положення про преміювання працівників» (Наказ ДУ «Дніпропетровський ОЛЦ ДСЕСУ» від 24.01.2013 №4-ОД), згідно якого преміювання працівників здійснюється шляхом відповідного наказу директора установи за узгодженням з трудовим колективом (профспілковим органом) на підставі протоколу робочої групи та п.5.1.11 Колективного договору, прийнятого на зборах трудового колективу 19 вересня 2013 року, згідно якого «Керівництво зобов`язується: Проводити преміювання співробітників за підсумками роботи, відповідно Положення про преміювання в межах діючого законодавства, а відповідно розподіл коштів на преміювання проводити за участі сторони колективу», а також в порушення п.2 ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року та ст.119 Кодексу України законів про працю, згідно яких за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності, умисно, зловживаючи своїм службовим становищем, за попередньою змовою із завідуючою ОСОБА_8 , 25 березня 2014 року, 26 травня 2014 року та 03 червня 2014 року, без погодження з трудовим колективом та без участі сторони колективу, направила на ім`я директора ДУ «Дніпропетровський ОЛЦ ДСЕСУ» три клопотання, підписані нею та завідуючою ОСОБА_8 про заохочення премією в сумі 500 грн. кожного разу, ОСОБА_9 , який згідно наказу оформлений техніком програмістом. Хоча фактично, згідно наказу №18-к-12 від 14.04.2014 року останній увільнений від роботи з 02 квітня 2014 року на час проходження військової служби по частковій мобілізації із збереженням місця роботи, займаної посади і середньої заробітної плати. На підставі вказаних клопотань директором ДУ «Дніпропетровський ОЛЦ ДСЕСУ» ОСОБА_10 видано накази № 30-П від 25.03.2014 року, №65-П від 28.05.2014 року, та №94-П від 23.06.204 року, згідно яких ОСОБА_9 заохочено премією в сумі 500 грн. щоразу за рахунок економії фонду заробітної плати по спеціальному фонду. У подальшому грошові кошти у загальній сумі 1500 грн. бухгалтером відділу ОСОБА_7 були зараховані на картку , відкриту у відділенні банку на ім`я ОСОБА_9 , яка знаходилась у користуванні ОСОБА_8 .

Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , на підставі усної вказівки ОСОБА_8 зняла з банківської картки, яка належала ОСОБА_9 грошові кошти, які вони потратили на власні потреби.

Таким чином, ОСОБА_7 , будучи службовою особою, зловживаючи своїм службовим становищем, з корисливих мотивів, умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_8 здійснила розтрату бюджетних грошових коштів в сумі 1500 гривень, з подальшим їх привласненням.

Крім того, в період з 26 травня 2014 року по 04 липня 2014 року, в робочий час, з 08.00 до 17.00 години, ОСОБА_7 , знаходячись на робочому місці за вищевказаною адресою в порушення вимог п.6.1 Положення про преміювання працівників (Наказ ДУ «Дніпропетровський ОЛЦ ДСЕСУ» від 24.01.2013 №4-ОД), згідно якого преміювання працівників здійснюється шляхом відповідного наказу директора установи за узгодженням з трудовим колективом (профспілковим органом) на підставі протоколу робочої групи та п.5.1.11 Колективного договору, прийнятого на зборах трудового колективу 19 вересня 2013 року, згідно якого «Керівництво зобов`язується: Проводити преміювання співробітників за підсумками роботи, відповідно до Положення про преміювання в межах діючого законодавства, розподіл коштів на преміювання проводити за участі сторони колективу», без погодження з трудовим колективом та без участі сторони колективу, умисно підробила офіційні документи відділу, а саме склала та підписала замість голови правління трудового колективу ОСОБА_11 клопотання №466 від 26.05.2014 року №497 від 03.06.2014 року та №110 від 04.07.2014 року, клопотання №467 від 26.05.2014 року, №498 від 03.06.2014 року про заохочення премією працівників, які в подальшому направила до ДУ «Дніпропетровський ОЛЦ ДСЕСУ», тим самим видала їх.

Згідно висновку експерта №44/04-143 від 24.09.2014 року підписи від імені ОСОБА_12 в графах «Голова правління трудового колективу» в клопотаннях з вихідним номерами 466 від 26.05.2014 року, 497 від 03.06.2014 року та 110 від 04.07.2014 року, 467 від 26.05.2014 року, 498 від 03.06.2014 року виконані ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі:

-заступник прокурора Дніпропетровської області просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Призначити покарання ОСОБА_7 за ч.3 ст.191 КК України, із застосуванням ст.69 КК України у вигляді штрафу в розмірі 205 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3485 гривень, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 2 роки, за ч.1 ст.366 КК України у вигляді штрафу в розмірі 117 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1989 гривень, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 1 рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів,шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді штрафу в розмірі 205 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3485 гривень, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 2 роки.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.191 КК України, із застосуванням ст.69 КК України у вигляді штрафу в розмірі 176 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 2992 гривні, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 1 рік.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Суд першої інстанції в порушення вимог закону, призначив покарання у виді штрафу у твердій грошовій сумі, не зазначив кратність неоподатковуваних мінімумам доходів громадян, як того вимагає ст.53 КК України.

Судом також в резолютивній частині вироку не визначено конкретно характер посад та вид діяльності щодо яких накладено відповідну заборону, а також взагалі не призначено обов`язкове додаткове покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю згідно санкції ч.1 ст.366 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинувачених, які просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, в межах поданої скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновок суду про винність ОСОБА_7 у розтраті чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб та службовому підробленні, тобто внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, а також складання та видача завідомо неправдивих документів і ОСОБА_8 у розтраті чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, підтверджуються зібраними органами досудового розслідування та дослідженими з доповненнями у судовому засіданні доказами, які отримали належну правову оцінку.

Ці фактичні обставини кримінального провадження були предметом оцінки суду першої інстанції й в апеляційному порядку не оскаржуються. Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.3 ст.191, ч.1 ст.366 КК України та ОСОБА_8 за ч.3 ст.191 КК України в апеляційній скарзі заступника прокурора також не оспорюється.

Згідно з частинами 1 і 2 ст.409 КПК при вирішенні питання про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення, суд апеляційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК України. Відповідно до змісту зазначеної норми закону підставами для зміни або скасування зазначеного вироку суду першої інстанції в апеляційному порядку є лише істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Згідно ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є:
1)незастосування судом закону, який підлягає застосуванню;
2)застосування закону, який не підлягає застосуванню;
3)неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту;
4)призначення більш суворого покарання ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних вимог, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи заступника прокурора в апеляційній скарзі про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, зокрема неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Відповідно до ч.1 ст.53 КК України, штраф це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень частини другої цієї статті.
Згідно ч.2 ст.53 КК України, розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного в межах від 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до 50 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу.
Колегія суддів, вважає доводи апеляційної скарги заступника прокурора законними та обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог ст.65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , суд першої інстанції вірно врахував ступінь тяжкості скоєних ними злочинів, повне визнання своєї вини, особи обвинувачених, зокрема ОСОБА_7 характеризується позитивно, раніше не судима, скоєні нею злочини відносяться до категорії злочинів невеликої тяжкості та тяжкого злочину. ОСОБА_8 характеризується позитивно, раніше не судима, скоєний нею злочин відноситься до категорії тяжкого злочину.
До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченим, відповідно до ст.66 КК України, суд відніс щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку. Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченим відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.
Однак, суд першої інстанції, порушуючи вимоги кримінального закону, в якому закріплений принцип призначення покарання у виді штрафу, визначив ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.191 КК України у виді штрафу у сумі 3500 гривень, за ч.1 ст.366 КК України у сумі 2000 гривень, а не сумі кратній встановленому неоподатковуваному мінімумі доходів громадян і ОСОБА_8 також призначено покарання за ч. 3 ст.191 КК України у вигляді штрафу в розмірі 3000 гривень.
Таким чином, суд у порушення вимог закону призначив обвинуваченим покарання у виді штрафу у твердій грошовій сумі.
Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, призначаючи покарання ОСОБА_7 за ч.1 ст.366 КК України, суд в резолютивній частині вироку, не призначив обов`язкове додаткове покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю згідно санкції ч.1 ст.366 КК України, що є порушенням кримінального закону України.
Тому, апеляційну скаргу заступника прокурора слід задовольнити, а вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, призначивши покарання як вказано в апеляційній скарзі.
Будь-яких інших порушень кримінально-процесуального закону, колегією суддів під час перевірки законності та обґрунтованості судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг, виявлено не було.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити.

Вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2016 року відносно ОСОБА_7 і ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.191 КК України, із застосуванням ст.69 КК України у вигляді штрафу в розмірі 205 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3485 гривень, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 2 роки, за ч.1 ст.366 КК України у вигляді штрафу в розмірі 117 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1989 гривень, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 1 рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів,шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді штрафу в розмірі 205 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3485 гривень, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 2 роки.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.191 КК України, із застосуванням ст.69 КК України у вигляді штрафу в розмірі 176 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 2992 гривні, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 1 рік.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.
Вирок може бути оскаржена і на нього може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.
Судді: