Ухвала
іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 15 листопада 2016 року касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Львівської області від 26 квітня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000006.

Вироком Сихівського районного суду м. Львова від 7 жовтня 2015 року

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,
засуджено :

за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки;

за ч. 3 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки

На підставі ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно ОСОБА_6 визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 5 місяців.

На підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 8 квітня 2014 року ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання.

Вирішено питання з цивільними позовами та речовими доказами.

Вироком Апеляційного суду Львівської області від 26 квітня 2016 року вирок місцевого суду в частині призначеного покарання скасовано.
Постановлено свій вирок, яким ОСОБА_6 призначено покарання: за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки; за ч. 3 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно ОСОБА_6 визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 5 місяців.

Постановлено зарахувати ОСОБА_6 відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, строк попереднього ув`язнення з 11 квітня 2014 року до 30 березня 2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок залишено без змін.

Кримінальне провадження розглянуто за участю:

прокурора ОСОБА_7 .

У касаційній скарзі захисник, просить вирок апеляційного суду змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та застосувати ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році». Вважає, що рішення апеляційного суду в частині відмови у застосуванні до ОСОБА_6 амністії є безпідставним і не ґрунтується на нормах закону.

За вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він, увійшовши у довіру до ОСОБА_8 , так як з останньою перебував у дружніх відносинах з жовтня 2012 року, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, з корисливих мотивів, запропонував останній допомогти придбати для її тата ОСОБА_9 автомобіль марки «Nissan» моделі «Tеanа» за 9500 доларів США. Однак, маючи на меті виключно вигоду, не збираючись та не вчинивши жодних дій для виконання наданої обіцянки, після отримання грошових коштів в термін до 25 січня 2013 року автомобіль не придбав та привласнив грошові кошти ОСОБА_9 в сумі 4000 грн. та 9 500 доларів США (згідно курсу НБУ станом на 18 грудня 2012 року 100 доларів США у співвідношенні до гривні становило 799,3 грн.), чим спричинив ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 79 933,5 грн.

Крім того, ОСОБА_6 , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, з корисливих мотивів, бажаючи довести свій злочинний умисел до кінця, перебуваючи в дружніх стосунках з ОСОБА_8 , використовуючи довірливі відносини до нього зі сторони останньої, користуючись її авторитетом у товариша ОСОБА_10 шляхом обману та зловживання довірою, ввівши останнього в оману, що нібито за 19 500 доларів США із Сполучених Штатів Америки доставить автомобіль марки «Audi» моделі «A6», заволодів його грошовими коштами на вказану суму. Однак, маючи на меті виключно вигоду, не збираючись виконувати даних обіцянок після отримання грошових коштів, в термін до 25 січня 2013 року обіцянки не виконав, та привласнивши грошові кошти ОСОБА_11 в сумі 4000 грн. та 19 500 доларів США (згідно курсу НБУ станом на 18 грудня 2012 року 100 доларів США у співвідношенні до гривні становило 799,3 грн.), чим спричинив ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 159 863,5 грн.

Також, ОСОБА_6 25 грудня 2012 року, в продовження своїх злочинних дій, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, з корисливих мотивів, маючи на меті виключно вигоду, не збираючись виконувати даних обіцянок, після отримання грошових коштів від ОСОБА_12 на придбання автомобіля марки «Мерседес» моделі «Е класу» в термін до 25 січня 2013 року обіцянки не виконав та привласнив його грошові кошти в сумі 123 895 грн., чим заподіяв останньому шкоди на вказану суму.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги та просив залишити судове рішення без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених частинами 2, 3 ст. 190 КК України за обставин, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за цим законом у касаційній скарзі не оспорюються, а тому у касаційному порядку не переглядаються.
Призначаючи ОСОБА_6 покарання, апеляційний суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, зокрема, те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні неповнолітнього сина, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, а також значний розмір заподіяної потерпілим шкоди і яка є невідшкодованою. Призначене засудженому покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України та є необхідним для його виправлення і попередження нових злочинів.

Доводи захисника щодо неправильного застосуванням апеляційним судом кримінального закону та відмову у застосуванні щодо ОСОБА_6 ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» є неспроможними.
Так, як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції при прийнятті рішення про звільнення ОСОБА_6 від призначеного покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році» як такого, що відбув не менше однієї четверті призначеного покарання, послався на те, що останній перебував під вартою з 11 травня 2014 року по 30 березня 2015 року, і, враховуючи вимоги ч. 5 ст. 72 КК України, цей строк зарахував у строк відбування покарання, призначеного вироком.

Скасовуючи вирок районного суду в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року, апеляційний суд правильно зазначив, що він не є суб`єктом амністії, оскільки як слідує з вироку місцевого суду та матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою 11 квітня 2014 року, а Закон України « Про амністію у 2014 році» набрав чинності 18 квітня 2014 року, отже на момент набрання чинності Закону ОСОБА_6 перебував під вартою лише 7 днів.
За таких обставин висновки апеляційного суду про те, що на ОСОБА_6 не поширюється дія ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році», оскільки на день набрання чинності Законом він не відбув однієї четвертої призначеного строку основного покарання, є слушним з ним погоджується і колегія суддів.

Доводи касаційної скарги щодо неправильного застосуванням апеляційним судом кримінального закону та відмову у застосуванні щодо ОСОБА_6 ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» не ґрунтуються на матеріалах провадження.
Так, статтею 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» передбачено скорочення наполовину невідбутої частини покарання засудженим, що відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк, та інші покарання, не пов`язані з позбавленням волі, які не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статей 1-5 цього Закону.

Згідно ст. 11 Закону України «Про амністію у 2014 році» особам, яким скорочується невідбута частина покарання, визначення нового строку покарання обчислюється з дня набрання чинності цим Законом.

Оскільки на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_6 станом на 18 квітня 2014 року, не відбував покарання, то він і не був суб`єктом щодо якого можливе застосування ст. 6 Законом України «Про амністію у 2014 році».
Вирок суду апеляційної інстанції належним чином обґрунтований, і є таким, що відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої та апеляційної інстанції повно та всебічно розглянути провадження і постановити законні та обґрунтовані рішення, а також підстав для зміни вироку апеляційного суду, як зазначено у касаційній скарзі захисника, у провадженні не встановлено.

Керуючись ст.ст. 433, 434, 436 КПК України, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року, колегія суддів

постановила:
Вирок Апеляційного суду Львівської області від 26 квітня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді :
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3