У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання за участю прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0001531 за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 08 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 12 квітня 2016 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 08 лютого 2016 року
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, раніше неодноразово
судимого, останній раз вироком
Богунського районного суду
м. Житомира від 25.02.2014 р.
за ч. 2 ст. 389, ст.ст. 71, 72 КК України
до покарання у виді арешту на строк 1 місяць 5 днів,
засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 12 квітня 2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 змінено, на підставі ч. 5 ст. 72 КК Українизараховано йому у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 17 листопада 2015 року по 12 квітня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У решті вирок залишено без зміни.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за те, що він за обставин, викладених у вироку, 10 і 25 березня та 04 квітня 2015 року з квартир у м. Житомирі повторно таємно викрав належні ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 матеріальні цінності загальною вартістю відповідно 400, 3300 та 1300 грн.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, порушує питання про зміну судових рішень щодо ОСОБА_7 та призначення йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки зі звільненням від відбування на підставі ст. 75 КК України. Зазначає, що при призначенні засудженому покарання не врахована пом`якшуюча обставина вчинення злочину внаслідок тяжких особистих обставин, оскільки ОСОБА_7 було звільнено з роботи і він не міг працевлаштуватись, а також стан його здоров`я. Крім того, на підставі ст. 72 КК України просить зарахувати ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 17 листопада 2015 року по 12 квітня 2016 року у строк відбування покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, за які його засуджено, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі не оскаржуються.
Посилання захисника на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого ОСОБА_7 є необґрунтованими.
Так, відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання, місцевий суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів (середньої тяжкості), особу винного (раніше неодноразово судимий, у тому числі за викрадення чужого майна, посередньо характеризується, не працює, має важке хронічне захворювання, був взятий під варту у зв`язку з ухиленням від явки до суду), обставини, що пом`якшують покарання (повне визнання вини і щире каяття), відсутність обставин, що обтяжують покарання, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення засудженому покарання в межах санкції частини статті, за якою його визнано винним. Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.
Апеляційний суд переглянув це кримінальне провадження і виніс мотивовану ухвалу, якою визнав вирок суду першої інстанції щодо засудженого законним і обґрунтованим, а призначене йому покарання таким, що повною мірою відповідає вимогам ст. 65 КК України. При цьому доводиОСОБА_6 про безпідставне неврахування наявності у ОСОБА_7 хронічного захворювання на гепатит В, а також обставини, яка пом`якшує його покарання, вчинення злочину внаслідок тяжких особистих обставин, були предметом розгляду апеляційного суду та мотивовано відхилені.
Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та повною мірою відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Оскільки в касаційній скарзі захисника ОСОБА_6 не наведено переконливих доводів на обґрунтування невиправданої суворості призначеного засудженому ОСОБА_7 покарання, вона задоволенню в цій частині не підлягає.
Крім того, не підлягає задоволенню касаційна скарга в частині зарахування ОСОБА_7 строку попереднього ув`язнення з 17 листопада 2015 року по 12 квітня 2016 року у строк відбування покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі на підставі ст. 72 КК України, оскільки цей строк обґрунтовано було зараховано апеляційним судом.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для скасування судових рішень, у провадженні не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436438 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 08 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 12 квітня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ _______________ ________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3