Справа № 303/1501/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2016 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий),
ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4 , з участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , розглянув у відкритому засіданні апеляційну скаргу прокурора Мукачівської місцевої прокуратури на вирок Мукачівського міськрайонного суду від 20.04.2016 року по матеріалам кримінального провадження № 11-кп/777/378/16, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканень АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з повною середньою освітою, непрацюючий, неодружений, раніше не судимий,

визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень з призначенням покарання: за ч. 2 ст. 342 КК України у виді обмеження волі строком на 3 роки; за ч.2 ст. 345 КК України у виді обмеження волі строком на 4 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно до відбуття ОСОБА_6 призначено покарання у виді обмеження волі строком на 4 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк тривалістю 2 роки, та покладено передбачені п. п. 2, 3 ст. 76 КК України обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили не застосовано.

Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено частково. Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі 3 594 грн. та моральну шкоду в розмірі 3 000 грн., в решті позовних вимог відмовлено.

За вироком ОСОБА_6 визнаний винним в тому, що 31.12.2015 року о 18:00 годині, інспектор поліції Управління патрульної поліції у м. Ужгороді та Мукачеві, рядовий поліції ОСОБА_8 , разом з інспектором поліції Управління патрульної поліції у м. Ужгороді та Мукачеві, лейтенантом поліції ОСОБА_9 , заступили на нічне чергування по охороні громадського порядку в м. Мукачево, на службовому автомобілі марки Тойота Пріус державний номерний знак НОМЕР_1 , борт № 0204, квадрат патрулювання № 4, з якими на борту службового автомобіля знаходився піший патруль у складі інспектора поліції Управління патрульної поліції у м. Ужгороді та Мукачеві, рядового поліції ОСОБА_10 та інспектора поліції Управління патрульної поліції у м. Ужгороді та Мукачеві, лейтенанта поліції ОСОБА_11 , які перебували у форменому одязі та, відповідно до ст. 2 Закону України Про Національну поліцію , здійснювали свої функціональні обов`язки пов`язані із забезпеченням публічної безпеки порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності та надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Об`їжджаючи маршрут патрулювання, 01.01.2016 року близько 06:00 години на вул. Духновича в м. Мукачево за порушення п.2.9 Правил дорожнього руху України був помічений та зупинений автомобіль марки Мерседес Бенс С220 з державними реєстраційними номерними знаками Польської республіки НОМЕР_2 , стального кольору, під керуванням ОСОБА_6 . На вимогу працівників поліції пред`явити документи на автомобіль, зокрема, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, страховий поліс та посвідчення водія, ОСОБА_6 в свою чергу надав тільки посвідчення водія, інших документів не надав. Окрім цього, під час розмови з ротової порожнини ОСОБА_6 було відчутно різкий запах алкоголю, на що працівники поліції запропонували останньому пройти медичне освідчення на стан алкогольного сп`яніння. На неодноразову законну вимогу працівників поліції вийти із салону автомобіля для проходження медичного огляду ОСОБА_6 взагалі не реагував, а при повідомленні працівниками поліції, що на нього будуть складені адміністративні протоколи за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 126 та 130 КУпАП, ОСОБА_6 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, усвідомлюючи, що вказані особи одягнені у формений одяг і є працівниками поліції, перебувають на службі та виконують службові обов`язки, з метою перешкоджання законної діяльності працівників поліції щодо притягнення останнього до адміністративної відповідальності, вчинив щодо них активні дії.

Вказані активні дії виразилась у тому, що ОСОБА_6 знаходячись у салоні власного автомобіля марки Мерседес Бенс С220 з державними реєстраційними номерними знаками Польської республіки НОМЕР_2 , який в той час знаходився на узбіччі дороги біля будинку № 144 по вул. Духновича, в м. Мукачево, з увімкненими фарами ближнього світла, усвідомлюючи, що попереду його автомобіля знаходиться у форменому одязі інспектор поліції Управління патрульної поліції у м. Ужгороді та Мукачеві рядовий поліції ОСОБА_8 застосував фізичне насильство, яке виразилося у здійсненні наїзду автомобілем на вказаного працівника поліції з метою позбавлення можливості ОСОБА_8 притягнути його до адміністративної відповідальності. Згідно висновку експерта судово-медичної експертизи Мукачівського міжрайонного відділення СМЕ № 67/2016 від 02.02.2016 року ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді садна в ділянці правого колінного суглобу. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії твердих тупих предметів по механізму удару - тертя і відносяться до групи легких тілесних ушкоджень, згідно з п.2.3.5 Правил судово - медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень , як такі, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я і стійку втрату працездатності. Після цього, з місця вчинення кримінального правопорушення намагався втекти, однак біля АЗС Маркет, що знаходиться по вул. Духновича, 169 в м. Мукачеві був зупинений та затриманий працівниками поліції.

В апеляційній скарзі прокурор Мукачівської місцевої прокуратури просить скасувати вирок Мукачівського міськрайонного суду від 20.04.2016 року в частині призначеного покарання через його невідповідність ступеню тяжкості кримінального правопорушення особі засудженого, внаслідок м`якості. При цьому просить постановити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у інкримінованих йому злочинах та призначити покарання за ч.2 ст. 342 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки та за ч.2 ст. 345 КК України у виді позбавлення строком на 3 роки та на підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом частково складання покарань визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки і 6 місяців. Також просить повністю задовольнити цивільний позов потерпілого та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 матеріальну шкоду в сумі 3 594,00 гривень та моральну шкоду в сумі 10 000 гривень. Вважає, що судом першої інстанції упущено той факт, що ОСОБА_6 вчинив ряд злочинів проти авторитету правоохоронних органів держави, активно фізично протидіяв працівнику поліції та умисно заподіяв тілесні ушкодження потерпілому під час виконання службових обов`язків шляхом наїзду на останнього автомобілем. Крім того, звертає увагу суду на те, що ОСОБА_6 раніше неодноразово притягався до адміністративної відповідальності у тому числі за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за ч.4 ст. 296 КК України, а саме хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, у зв`язку з чим потерпілому працівнику спричинено тілесні ушкодження.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги, думку обвинуваченого та захисника , які вважають апеляційну скаргу безпідставною, а вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши та дослідивши матеріали провадження , апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Однією з умов постановлення законного і обґрунтованого вироку у кримінальному провадженні є суворе дотримання судом визначених законом вимог до його змісту та форми.

Відповідно до вимог статті 370 КПК України вирок повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вирок буде законним лише в тому випадку, коли він ухвалений з дотриманням всіх матеріальних законів, які підлягали застосуванню, та відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а саме: його ухваленню передувало проведення передбачених законом процесуальних дій, а зміст вироку викладено у відповідній закону формі.

Надаючи великого значення формі вироку, законодавець враховував, що тільки у правильній формі зміст вироку може бути зрозуміло обвинуваченому, іншим учасникам кримінального провадження, органам, що фактично виконують вирок, так і всім присутнім у залі судового засідання громадянам .

Форма вироку передбачає певний порядок як розташування всіх складових частин вироку, так і викладу кожної його частини, а також логічність викладу всіх елементів вироку з приведенням відповідного мотивування .

Форма рішення - одна з рис, притаманних процесуальній формі судочинства в цілому, а тому точне дотримання передбаченої законом форми судового рішення - неодмінна умова законності судочинства та законності судового рішення в цілому.

Так, відповідно до п.2 ч.3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Зміст мотивувальної частини вироку визначається предметом доказування у кримінальному провадженні, також складом кримінального правопорушення, що інкримінується обвинуваченому і який визнано доведеним (або недоведеним) судом. У цій частині суд обґрунтовує рішення, яке буде викладене ним у резолютивній частині вироку, і воно повинно відповідати резолютивній частині.

Суд першої інстанції вказаних вимог законодавства не дотримався.

Так, у мотивувальній частині вироку судом ОСОБА_6 визнано винним в тому, що 31.12.2015 року о 18:00 годині, інспектор поліції Управління патрульної поліції у м. Ужгороді та Мукачеві, рядовий поліції ОСОБА_8 , разом з інспектором поліції Управління патрульної поліції у м. Ужгороді та Мукачеві, лейтенантом поліції ОСОБА_9 , заступили на нічне чергування по охороні громадського порядку в м. Мукачево, на службовому автомобілі марки Тойота Пріус державний номерний знак НОМЕР_1 , борт № 0204, квадрат патрулювання № 4, з якими на борту службового автомобіля знаходився піший патруль у складі інспектора поліції Управління патрульної поліції у м. Ужгороді та Мукачеві, рядового поліції ОСОБА_10 та інспектора поліції Управління патрульної поліції у м. Ужгороді та Мукачеві, лейтенанта поліції ОСОБА_11 , які перебували у форменому одязі та, відповідно до ст. 2 Закону України Про Національну поліцію , здійснювали свої функціональні обов`язки пов`язані із забезпеченням публічної безпеки порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності та надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги, таким чином , дослівно перенісши у формулювання вироку частину обвинувального акту.

З оголошеного обвинувачення та вироку суду не зрозуміло чому саме ОСОБА_6 обвинувачується в тому , що інспектори поліції Управління патрульної поліції у м. Ужгороді та Мукачеві заступили на чергування.

Апеляційний суд прийшов до висновку , що в порушення вимог закону , що форми та змісту вироку , його мотивувальна частина не визначена предметом доказування у кримінальному провадженні та складом кримінального правопорушення, що інкримінується обвинуваченому і який визнано доведеним (або недоведеним) судом. Наведений витяг з мотивувальної частини вироку є незрозумілим як обвинуваченому так і іншим учасникам кримінального провадження. Вказана частина вироку не містить вказівки на те, які саме кримінально карані діяння вчинив ОСОБА_6 із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Крім того, відповідно до вимог ст. 348 КПК України , після оголошення обвинувачення головуючий встановлює особу обвинуваченого, з`ясовуючи його прізвище, ім`я, по батькові, місце і дату народження, місце проживання, заняття та сімейний стан, роз`яснює йому суть обвинувачення і запитує, чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання.
Відповідно до п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має бути негайно і детально поінформований зрозумілою для нього мовою про формулювання висунутого йому обвинувачення. Не роз`яснення обвинуваченому суті обвинувачення є істотним порушенням права обвинуваченого на захист, оскільки перешкоджає суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Тільки після роз`яснення суті обвинувачення і впевненості в тому, що обвинувачений зрозумів про що йде мова, головуючий може з`ясувати у нього ставлення до висунутого обвинувачення - чи визнає він свою вину повністю, частково або повністю її заперечує.
З журналу судового засідання та звукозапису судового засідання вбачається, що судом першої інстанції не було поінформовано обвинуваченого зрозумілою для нього мовою про формулювання висунутого йому обвинувачення.
Визнання обвинуваченим своєї вини ще не є безумовною підставою для прийняття рішення про обмеження обсягу доказів , що підлягають дослідженню, оскільки визнання ним своєї вини у вчиненому злочині може бути покладено в основу обвинувачення тільки за умови підтвердження цього визнання сукупністю доказів, які є наявними у провадженні, а вина доведена в законному порядку.
Таким чином колегія суддів прийшла до висновку про порушення судом першої вимог ст. 348, 349 КПК України , що призвело до порушення права обвинуваченого на захист.
Згідно ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження.

Так , згідно ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягають подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Колегія суддів приходить до переконання , що обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 містить неконкретизоване формулювання обвинувачення.

Разом з тим, як правильно зазначено в апеляційній скарзі прокурора, судом при вирішенні питання про визначення виду покарання не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів та особу винного. Зокрема, судом не враховано те, що ОСОБА_6 вчинив злочини протии авторитету правоохоронних органів держави, активно фізично протидіяв працівнику поліції в стані алкогольного сп`яніння, не усунув завдану матеріальну та моральну шкоду потерпілому.

Апеляційний суд погоджується з доводами прокурора, про те, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке за своїм видом є явно несправедливим та вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання судом першої інстанції є таким і тому , його не можна вважати достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження вчинення ним нових злочинів.

Згідно п.3 ч.1, ч.2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону .

Відповідно до вимог статті 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що неухильне дотримання передбаченої законом процесуальної форми, а також змісту та форми судового рішення є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин справи, встановлення істини в справі й прийняття правосудного рішення .

При цьому, конкретне порушення кримінального процесуального закону може бути визнано апеляційною інстанцією істотним чи неістотним залежно від обставин кримінального провадження.

Колегія суддів вважає , що встановлені та наведені в ухвалі апеляційного суду порушення визначених законом вимог до змісту та форми вироку є істотними, оскільки наведені суперечності та неконкретны формулювання перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення у кримінальному провадженні.

Суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути виявленні порушення кримінального процесуального закону, що зумовлює скасування вироку , і з метою захисту прав та дотримання інтересів сторін кримінального провадження, направлення цього провадження до суду першої інстанції з призначенням нового розгляду.

При новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції необхідно усунути встановлені недоліки, всебічно, повно й об`єктивно дослідити всі обставини кримінального провадження , дати відповідну оцінку доказам в їх сукупності та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407,409, 412, 418-419 КПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

апеляційну скаргу прокурора Мукачівської місцевої прокуратури - задовольнити частково.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду від 20.04.2016 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 - скасувати, призначивши новий судовий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: