Справа №463/1174/16-к
Провадження №1-кп/463/153/16
В И Р О К
іменем України
01 вересня 2016 року Личаківський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні

розглянувши об`єднані кримінальні провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 13.01.2016 року за №0000121 та від 16.01.2016 року за №0000157, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Холодновідка Пустомитівського району Львівської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, раніше судимого: вироком Залізничного районного суду м. Львова від 29.06.2010 року за ч.3 ст.185, ч.1, ч.3 ст.358, ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю 3 роки, вироком Залізничного районного суду м. Львова від 06.12.2012 року за ч.1 ст.307, ч.2 ст.307, ст.70, ст.71 КК України до позбавлення волі строком на 5 років та 1 місяць з конфіскацією майна, на підставі ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26.12.2014 року з 05.01.2015 року звільнений умовно-достроково з невідбутим покаранням терміном 9 місяців 18 днів, ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 17.03.2016 року зараховано в строк відбування покарання за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 06.12.2012 року строк попереднього ув`язнення з 07.06.2011 року по 27.02.2013 року у відповідності до ч.5 ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, у зв`язку із чим вважається таким, що покарання відбув повністю; проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , - за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст. 185, ч.3 ст.186 КК України, суд,-

ВСТАНОВИВ:
обвинувачений ОСОБА_6 , 19.01.2016 року приблизно о 12.30 год., перебуваючи в приміщенні гуртожитку АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, проник у приміщення кімнати № НОМЕР_1 звідки зі столу таємно викрав майно потерпілого громадянина Єгипту Діаб Мохамед Ахмед Каміль ноутбук марки «(Hewlett Packard» (HP) модель «15-r001ne Notebook PC» (Energy star), вартістю 3500 грн.

Таким чином скоїв злочин передбачений ч.3 ст.185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений вину у інкримінованих злочинах не визнав, суду показав, що дійсно 19.01.2016 року він перебував в гуртожитку АДРЕСА_2 , оскільки розшуковував клієнта, якого на таксі привіз до гуртожитку і останній з ним не розрахувався. Проходячи по третьому поверсі до нього підбіг іноземний студент та став шарпати за одяг, а потім кудись побіг. Коли він спустився на перший поверх до нього знову підбіг цей же студент разом з іншими студентами, та затримали його. Після цього ними було викликано працівників поліції. Вказав, що крадіжку ноутбуку НР та мобільного телефону «іphone 6» в кімнаті № НОМЕР_1 , а також мобільного телефона у кімнаті № НОМЕР_2 гуртожитку №3 по вул. Мечникова, 12 в м. Львові в цей день він не вчиняв. Також він не вчиняв крадіжку іншого майна, викрадення якого йому інкримінується. З приводу вилучення майна у автомобілі марки «Ford Sierra», р.н. НОМЕР_3 , який був припаркований по вул. Мечникова, 8-б у м. Львові пояснив, що автомобіль орендував у свого знайомого та використовував для перевезення пасажирів в режимі таксі. Дуже часто люди забувають свої речі в автомобілі і можливо саме в такий спосіб вказане майно знаходилося в його авто. Окрім того пояснив, що з 19.01.2016 року автомобіль був затриманий та поставлений під приміщення Личаківського райвідділу поліції, він не був опечатаний, в ньому «сів» акумулятор, а тому вказані речі могли підкинути. Окрім цього 11.01.2016 року в гуртожитку по вул. Хімічній, 49 в м. Львові він не був, майно потерпілої ОСОБА_7 не викрадав.

Не заважаючи на те, обвинувачений вину у інкримінованих злочинах не визнав, його винуватість у скоєному злочині доведена наступними доказами.

Показами потерпілого ОСОБА_8 , який суду показав, що він в січні 2016 року проживав в кімнаті АДРЕСА_3 разом із ОСОБА_9 . Поряд в іншій кімнаті знаходився ОСОБА_10 . Сам факт крадіжки його ноутбуку марки НР та мобільного телефону «іphone 6» він не бачив, оскільки в цей час спав в кімнаті, яку не закрив на ключ, однак ці речі лежали на столі. Через деякий час його розбудив крик ОСОБА_10 , який потім забіг в кімнату, поклав на стіл ноутбук пояснивши, що його викрали і побіг затримувати злодія. Згодом він також встав та спустився на перший поверх, де побачив, що ОСОБА_11 разом з іншими іноземними студентами затримали обвинуваченого. При ньому не було його мобільного телефона, оскільки один з його друзів зателефонував на його номер, але телефон не відповідав.

Протоколом огляду місця події від 19.01.2016 року (а.с.55-56 том 1), з якого вбачається, що в цей день о 14.20 год. слідчим проведено огляд в приміщенні кімнати №415 гуртожитку №2 по вул. Мечникова, 8-б в м. Львові, в ході якого виявлено на столі кімнати ноутбук марки НР чорного кольору, який в подальшому був вилучений.

Як вбачається із постанови від 11.03.2016 року (а.с.63 том 1), вказаний ноутбук «(Hewlett Packard» (HP) модель «15-r001ne Notebook PC» (Energy star) визнано речовим доказом у справі.

З висновку товарознавчої експертизи №9/71 від 17.02.2016 року (а.с.59-61 том 1) вбачається, що вартість вказаного ноутбука станом на 19.01.2016 року становить 3500 грн.

Протоколом пред`явлення особи до впізнання від 19.01.2016 року (а.с.67-69 том 1), з якого вбачається, що в ході впізнання осіб свідок ОСОБА_10 серед статистів впізнав особу під №2 обвинуваченого ОСОБА_4 , як такого, що 19.01.2016 року вчинив крадіжку ноутбука з кімнати АДРЕСА_3 .

При цьому суд не погоджується із доводами захисту про те, що вказаний документ слід визнати недопустимим доказом у кримінальному провадженні, оскільки в ньому дійсно наявна описка в написанні імені обвинуваченого, як особи серед інших статистів, що підтверджується рапортом (а.с.70). Разом з тим, в самому протоколі на а.с.69 є зазначено кого опізнано свідком, а також наявний підпис обвинуваченого ОСОБА_4 , як впізнаної особи. Окрім цього фототаблицею до протоколу впізнання підтверджується, що обвинувачений брав участь в ході слідчої дії впізнання, як статист під №2.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 28.01.2016 року та фототаблицею до нього (а.с.97-103 том 1) проведеного за участю свідка ОСОБА_10 з якого вбачається, що в ході слідчої дії свідок вказав та показав на місці події про обставини вчинення злочину, що мав місце 19.01.2016 року в приміщенні гуртожитку АДРЕСА_2 , зокрема про те, що приблизно о 12.00 год. до нього в кімнату зайшов невідомий хлопець, який звернувся до нього на українській мові і про щось до нього говорив. Коли хлопець вийшов з кімнати, він почув, як відчинилися двері навпроти в кімнату АДРЕСА_4 , де проживав потерпілий ОСОБА_8 . Він вирішив перевірити хто там ходить, і коли вийшов із своєї кімнати, побачив хлопця, який заходив до нього перед цим. Хлопець вже виходив на загальний коридор і в нього під пахвою під одягом знаходився ноутбук НР, що належав потерпілому. Він неодноразово до цього користувався цим ноутбуком, тому відразу впізнав його. Незнайомий побіг по коридору, а він став його доганяти. Догнавши невідомого він вихопив з його руки ноутбук, забіг у кімнату, де спав потерпілий, поставив його на стіл, розбудивши потерпілого та повідомивши про крадіжку, після цього став переслідувати невідомого разом з іншими студентами. Спустившись вниз до вахтера, він разом з іншими студентами затримали невідомого та викликали працівників поліції, яким передали затриманого.

Доводи захисту про те, що вказаний протокол є недопустимим доказом в силу того, що свідок ОСОБА_10 на час розгляду справи був відсутній в Україні і не допитувався безпосередньо в ході судового розгляду не приймаються до уваги, оскільки вказаний протокол є процесуальним джерелом доказів у справі у формі документу, який спеціально складений в порядку передбаченому процесуальним законом та містить у собі інформацію про проведену слідчу дію слідчий експеримент, і не оцінюється судом як показання свідка про обставини скоєного злочину.

Таким чином винуватість обвинуваченого у скоєному є доведена повністю.

Суд вважає, що дії обвинуваченого не правильно кваліфіковані за ч.3 ст. 186 КК України і їх слід перекваліфікувати на ч.3 ст.185 КК України виходячи з наступних обставин.

Висновок слідства про те, що обвинувачений скоїв відкрите заволодіння майном ґрунтуються на показах свідка ОСОБА_12 , який будучи допитаний на досудовому слідстві стверджував, що бачив, як обвинувачений зайшов у кімнату № 415 гуртожитку, а коли він побачив його на коридорі, той ніс під одягом ноутбук потерпілого. Він побіг за ним і відібрав ноутбук та повернув у кімнату потерпілого.

Разом з тим, вказаний свідок в судовому засіданні не допитувався, оскільки забезпечити його явку не можливо т.я. він виїхав на постійне місце проживання у свою країну. Відповідно до положень ст. 23 ч.2 КПК України визначено, що відомості , що містяться у показаннях свідка, які безпосередньо не досліджувалися судом не можуть бути визнані доказом.

Окрім того, у протоколі проведення слідчого експерименту за участю вказаного свідка (а.с.97-103 т.1) свідок ОСОБА_12 зазначав, що побачив особу, яка виходила на коридор і мав ноутбук. Він побіг за ним і догнавши забрав ноутбук.

Разом з тим, самі обставини крадіжки ноутбука свідок не бачив, а також чи усвідомлював обвинувачений що свідок його побачив і з цією метою він втікав, щоб утримати майно, ці обставини при вказаній слідчій дії не з`ясовані. Обвинувачений заперечує той факт, що свідок бачив його, як він вчиняв крадіжку і він втікав від нього з ноутбуком. Потерпілий ОСОБА_8 також ствердив, що спав і про крадіжку нічого не знав, його розбудив свідок, коли повернув викрадений ноутбук.

У відповідності до роз`яснень наданих Пленумом Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 10 « Про судову практику у справах про злочини проти власності» п. п.3,4 визначено, що розрізняючи крадіжку і грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій. У зв`язку з цим викрадення належить кваліфікувати як крадіжку не лише тоді, коли воно здійснюється за відсутності потерпілого, але викрадення є таємним і в тому разі, коли воно відбувається у присутності потерпілої особи за умови, що винна особа не знає про це чи вважає, що робить це непомітно для неї. Крадіжку і грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним. Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж, а в разі застосування насильства чи висловлювання погрози його застосування - залежно від характеру насильства чи погрози - як грабіж чи розбій.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що ноутбук обвинувачений викрав в той час коли потерпілий спав і ці обставини не бачив. Свідок виявив обвинуваченого вже тоді, коли він вийшов на загальний коридор і міг розпорядитися викраденим. Він лише догнав його і забрав викрадене. При цьому жодних дій по утриманню викрадено обвинувачений не вчиняв і насильство до свідка чи погрози насильства з метою утримання майна не вчиняв.

А тому оскільки обвинувачений без дозволу потерпілого, з метою заволодіння чужим майном зайшов у його кімнату, в такий спосіб проник у житло та таємно викрав ноутбук марки «(Hewlett Packard» (HP) модель «15-r001ne Notebook PC» (Energy star), вартістю 3500 грн., тому його дії слід правильно кваліфікувати за ч.3 ст.185 КК України.

Окрім того по вказаному епізоду слід виключити з обвинувачення викрадення мобільного телефону «Iphone 6» та сумки до ноутбука вартістю 315 грн.з таких підстав.

В судовому засіданні потерпілий ствердив, що телефон лежав на ноутбуці у його кімнаті, яка не була закрита, а він спав. Сам потерпілий та свідок ОСОБА_12 безпосередньоо обставин крадіжки майна у кімнаті № 415 гуртожитку не бачили. Обвинувачений заперечує викрадення цих речей. При цьому суд враховує, що обвинувачений був затриманий іноземними студентами через незначний час після скоєного у гуртожитку та переданий поліції. В цей же день 19.01.2016 року обвинувачений був затриманий в порядку ч.4 ст.208 КПК України (а.с.73-76 т.1) і при проведенні особистого обшуку вказаний телефон не був виявлений та вилучений.

Тому жодних доказів того, що саме обвинувачений викрав мобільний телефон потерпілого слідством не здобуто, а таке обвинувачення ґрунтується на припущеннях. Окрім того, з висновку експерта вбачається, що ноутбук був наданий для огляду із сумкою торгівельної марки «Мedia-Tech», вартістю 315 грн. Але як у підозрі так і в обвинуваченні вказана сумка для ноутбука не зазначена, обвинуваченому інкримінується по цьому епізоду викрадення комп`ютера та мобільного телефону.

У відповідності до положень ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться в межах висунутого обвинувачення.

Окрім того, суд приходить до висновку, що обвинуваченого ОСОБА_4 слід виправдати за рештою епізодів обвинувачення за ч.3 ст.185 КК України виходячи з наступних обставин.

Так ОСОБА_4 органами досудового слідства вміняється таємне викрадення майна потерпілого ОСОБА_13 19.01.2016 року об 11.00 год. з кімнати АДРЕСА_5 - мобільного телефону марки «Explay» моделі «Vega» вартістю 1760грн.,який згідно протоколу огляду був виявлений у автомобілі «Ford Sierra» д.н.з. НОМЕР_3 .

Окрім того, йому інкримінується скоєння злочину передбаченого ст.185 ч.3 КК України 15.01.2016року з 15 по 16 год., а саме викрадення чужого майна з проникненням у житло з кімнати № НОМЕР_4 гуртожитку № 2 по вул. Мечнікова, 8-Б у громадянина Єгипту ОСОБА_14 - ноутбуку марки «Тошіба», вартістю 2700 грн., який він ніби-то здав у ломбард «Аверс» .

Разом з тим, допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_13 суду показав, що мобільний телефон залишив у своїй кімнаті і виявив крадіжку коли зранку проспав на заняття т.я. не спрацював будильник. Останній раз телефон бачив о 2 годині ночі, а його пропажу виявив о 11 год.19.01.2016року. При цьому його сусіди, які живуть з ним також не бачили, чи хтось заходив у кімнату до них. Вказав, що телефон купив у Сімферополі за 1200 грн.,але документів на нього не має. Про те, що телефон знайшовся його повідомили працівники поліції.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_14 суду показав, що сам факт крадіжки він не бачив, оскільки він спав і хто заходив у його кімнату не бачив. Окрім того ствердив, що вказаний ноутбук йому купили родичі за кордоном, його вартість біля 500 доларів США. Жодних документів на нього він не має. Потерпілий також не міг ідентифікувати цей комп`ютер, назвав лише його фірму виробника.

Як вбачається із протоколу огляду місця події автомобіля «Ford Sierra» д.н.з. НОМЕР_3 (а.с.86 т.1) дійсно, в процесі проведення вказаної слідчого дії слідчим СВ Личаківського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_15 в автомобілі було виявлено серед речей вказаний мобільний телефон.

Разом з тим згідно ухвали слідчого судді (а.с.85т.1) з поданням на проведення огляду зверталася слідча ОСОБА_16 і надаючи доступ до речей слідчий суддя зазначив, що контроль за виконанням ухвали покладається саме на вказаного слідчого. У відповідності до положень ч.2 ст. 165 КПК України визначено, що особа зазначена в ухвалі слідчого судді , суду зобов`язана пред`явити особі, яка зазначена в ухвалі як володілець речей і документів , оригінал ухали про тимчасовий доступ до речей і документів та вручити її копію.

Таким чином, суд погоджується із доводами захисту про те, що вказаний протокол слідчої дії слід визнати недопустимим доказом, оскільки такий здобутий в супереч положенням ст.163-165 КПК України.

По епізоду викрадення майна потерпілого ОСОБА_14 винуватість обвинуваченого також доводиться протоколом огляду місця події від 15.01.2016 року кімнати № 303 гуртожитку АДРЕСА_6 . Але вказаний протокол не містить жодних даних про обставини крадіжки , а в ньому лише описано розташування кімнати.

Окрім того, інших доказів, які б доводили факт викрадення цього майна обвинуваченим суду не представлено.

Жодних доказів того, що обвинувачений у вказаний день та час був кімнаті № 86б гуртожитку №3 по вул. Мечнікова, 12 у м. Львові та в кімнаті № 303 гуртожитку АДРЕСА_6 і викрав вказане майно не здобуто.

Обвинувачений пояснив, що вказаний телефон міг бути залишений особою, яку він підвозив у гуртожиток, а з приводу крадіжки ноутбука з кімнати № 303 гуртожитку АДРЕСА_6 пояснив, що у вказаний день в гуртожитку не був і майно не викрадав та не здавав цей ноутбук у ломбард.

Згідно довідки (а.с.54 т.1) кредитна історія ОСОБА_4 з ПТ «Ломбард «Аверс» вбачається, що дійсно 15.01.2016 року ОСОБА_4 заставив у вказаній установі ПТ Ноутбук Toshiba» за суму кредиту 2700 грн.

Разом з тим, жодних доказів того, що він здав у ломбард саме викрадений комп`ютер органами слідства не здобуто. Потерпілий не зміг надати документи на викрадений комп`ютер і зазначити його характеристики, що позбавляє можливості його ідентифікувати.

Окрім того, у відповідності до вимог ч.1 п. 3 с.91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

Орган досудового слідства визначив розмір шкоди, заподіяним правопорушенням виходячи із вартості викраденого ноутбука в сумі кредиту 2700 грн. Разом з тим, в судовому засіданні потерпілий ствердив що купив ноутбук за 500 доларів США.

У відповідності до вимог ч.2 п. 6 ст.242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи щодо:

- визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Однак в спосіб визначений КПК України розмір шкоди органами досудового слідства не визначений і суд також позбавлений можливості його визначити за відсутності ноутбука.

У відповідності до положень ст.62 Конституції України визначено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, оскільки належними і допустимими доказами вина обвинуваченого по цих епізодах не доведена за вказаним обвинуваченням його слід виправдати на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України.

Окрім того, органами досудового слідства ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні злочину передбаченого ст.185 ч.3 КК України 11.01.2016 року в період часу з 14.00 до 14.15 год. з приміщення кімнати АДРЕСА_7 , зокрема нетбука марки «Асус» моделі «ЕееЗс 1005PXD» серійний номер В40ААS210800 вартістю 4000 , який належав потерпілій ОСОБА_17 .

Обвинувачений заперечує факт вказаної крадіжки і пояснив, що у цей день у вказаному гуртожитку не був.

Органом слідства вина обвинувачена доводиться показаннями потерпілої, протоколом огляду предметів- цифрового носія інформації диску із записом камер відеоспостереження, на якому зафіксовано, що невідомий чоловік зайшов у кімнату де живе потерпіла, через деякий час вийшов повернутий спиною до камер із зігнотою в лігті до живота рукою, ніби тримаючи невідомий предмет та відразу пішов по коридору, та показаннями свідків, протоколом огляду місця події .

За клопотанням захисту судом визнано протоколом огляду предметів- цифрового носія інформації диску із записом камер відеоспостереження неналежним та недопустими доказом, оскільки від здобутий в супереч положенням КПК України, зокрема скопійований запис на диск самою потерпілою і долучений до справи без жодних правових підстав та рішення слідчого.

Потерпіла ОСОБА_17 в судові засідання жодного разу не з`явилася, неодноразово подавала заяву про розгляд справи у її відсутності.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 вахтер гуртожитку показала, про обставини крадіжки ноутбука їй стало відомо від потерпілої, ця крадіжка була не на її зміні. Свідок підтвердила, що за її згодою потерпіла ОСОБА_19 переглядала відеозапис реєстратора і зробила з нього запис на диск. Свідок ОСОБА_20 суду показав, що був понятим при впізнанні потерпілою обвинуваченого. Дійсно потерпіла вказала, що впізнає обвинуваченого як особу, яка зафіксована на відеозапису, що заходила в її кімнату в гуртожитку.

Свідки ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 підтвердили, що при проведення слідчої дії були статистами разом із обвинуваченим. Дійсно потерпіла впізнала обвинуваченого та вказала, що бачила його на відео як він заходив у її кімнату.

Аналогічно про обставини впізнання зазначено у протоколі впізнання осіб від 27.01.2016 року (а.с.235-236 т.1), з якого вбачається, що дійсно потерпіла впізнала обвинуваченого, як особу, яку бачила на відео, а також бачила його в живу в гуртожитку до крадіжки.

Окрім того, судом встановлено, що вказаний ноутбук було виявлено та вилучено у автомобілі, який користувався обвинувачений згідно протоколу огляду місця події від 21.01.2016 року, який проведений слідчим ОСОБА_15 , але він визнаний по попередньому епізоду неналежним та недопустимим доказом.

Окрім того, в супереч вимогам ч.2 п. 6 ст.242 КПК України слідчий або прокурор не звернулися до експерта для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушенням, вартість викрадено майна взято зі слів потерпілої, яка в судове засідання не з`явилася.

У відповідності до положень ст.62 Конституції України визначено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, оскільки належними і допустимими доказами вина обвинуваченого по цьому епізоду також не доведена, а тому за вказаним обвинуваченням його слід виправдати на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України.

Окрім того, суд вважає, що в решті клопотання захисту про визнання неналежними та допустимими докази у справі до задоволення не підлягає, оскільки вони здобуті з дотриманням положень КПК України, а окремі з них хоч і мають незначні порушення, але суд визнав їх допустимими, оскільки вони мають технічні помилки, які не впливають на суть.

Призначаючи покарання обвинуваченому, судом враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, які пом`якшують та обтяжують покарання не встановлено.

Обираючи покарання обвинуваченому, суд враховує, що він раніше судимий, скоїв тяжкий злочин, разом з тим є особою молодого віку, по місцю проживання характеризується позитивно, на даний час одружився. Судом також враховується, що викрадене майно потерпілому повернуто і він матеріальних претензій до обвинуваченого не має.

А тому враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства і йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, та застосувати положення ст.75 КК України звільнивши його від обраного покарання встановивши іспитовий термін.

При цьому суд враховує, що оскільки згідно ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 17.03.2016 року (а.с.12 т.2) обвинуваченому за попереднім вироком перераховано покарання із застосуванням положень ст. 72 КК України, тому на даний час він вважається таким, що повністю відбув покарання за попереднім вироком.

Керуючись ст.ст.370, 373,374 КПК України, суд,-

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину передбаченого ч.3 ст. 185 КК України по епізоду заволодіння майном потепілого - громадянина Єгипту ОСОБА_8 .

Обрати покарання ОСОБА_4 за ч.3 ст. 185 КК України у виді 4 (чотири) років позбавлення волі з відбуттям покарання у кримінально-виконавчій установі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від обраного покарання з випробуванням встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися на реєстрацію в кримінально-виконавчу інспекцію.

Строк покарання засудженому ОСОБА_4 рахувати з часу проголошення вироку.

Зарахувати у строк відбуття покарання час перебування обвинуваченого під вартою з часу фактичного затримання з 19.01.2016 року по 18.06.2016 року включно.

ОСОБА_4 за обвинуваченням у скоєння злочинів передбачених ст.185 ч.3 КК України по епізодах викрадення майна потерпілих ОСОБА_13 19.01.2016 року; ОСОБА_14 15.01.2016 року; ОСОБА_17 11.01.2016 - виправдати за не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанні можливості їх отримання.

Речові докази: грошові кошти в сумі 19 гривень номіналом п`ять гривень №НЄ8789600, ПБ2480439, 331425026, номіналом дві гривні №РД4940957, ЕЧ2007297, паспорт громадянина України виданий на ім`я ОСОБА_4 серії НОМЕР_5 , ідентифікаційний код виданий ОСОБА_4 № НОМЕР_6 , посвідчення преса №090 від 30.11.2015 виданий на ім`я ОСОБА_24 , пластикова картка «Приватбанку» № НОМЕР_7 , пластикова картка «Скарбничка» № НОМЕР_8 , пластикова картка «Приватбанку» № НОМЕР_9 , картка «Приватбанку» № НОМЕР_10 , посвідчення преса №036 від 30.11.2015 видане на ім`я ОСОБА_25 , технічний паспорт на автомобіль марки «Fогd Sіегга» 2,0 д.н.з. НОМЕР_3 , посвідчення водія видане на ім`я ОСОБА_4 № НОМЕР_11 , сім картка оператора «Лайф» № НОМЕР_12 , ключі від автомобіля «Fогd Sіегга » 2 шт., два металеві ключі «РZВ», «FURADО», мобільний телефон марки «LENОVО» ІМЕІ: НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , сім картка оператора «Київстар» № НОМЕР_15 , поліс обов`язкового страхування №4560892 вгаданий на ім`я ОСОБА_26 , кишені з курточки та штанів, 63 грн.,мобільний телефон «Самсунг» IMEI: НОМЕР_16 , НОМЕР_17 , навігатор марки «Pioneer моделі PI 5710»- повернути обвинуваченому ОСОБА_4 .

Речові докази мобільний телефон марки «Vega», ноутбук марки «Асус», ноутбук марки «(Hewlett Packard» (HP) модель «15-r001ne Notebook PC» (Energy star), із сумкою, які повернуті потерпілим на зберігання повернути потерпілим . Інші речові докази зберігати при справі.

Стягнути з ОСОБА_4 витрати за проведення товарознавчої експертизи в розмірі 368,28 грн. (триста шістдесят вісім гривень двадцять вісім копійок) в дохід держави.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга в порядку та строки визначені ст.395 КК України, протягом 30 днів з дня його проголошення до апеляційного суду через суд, який ухвалив рішення.

Суддя: ОСОБА_1