Справа № 466/7825/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/412/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2016 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретарі ОСОБА_5

розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальну справу № 466/7825/14-к про обвинувачення, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, росіянина, громадянина Російської Федерації, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.15, ч.1 ст.114, ч.1 ст.263 КК України, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 11 лютого 2016 року,

за участю: прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_9

перекладача: ОСОБА_10

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком:

ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.15, ч.1 ст.114, ч.1 ст.263 КК України та призначено покарання:

за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 114 КК України у виді 10 ( десяти років ) позбавлення волі;

за ч.1 ст. 263 КК України у виді 4 ( чотирьох ) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишено попередній тримання під вартою.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_6 визначено рахувати з часу його фактичного затримання - 30 липня 2014 р.

Стягнуто з ОСОБА_6 в дохід держави витрати за проведення експертиз у розмірі 9 172грн.76 коп.

Вирішено питання речових доказів згідно з вимог закону.

Згідно вироку суду ОСОБА_6 , впродовж березня-липня 2014 року неодноразово, ініціативно, використовуючи мобільний зв`язок, повідомляв начальнику 2 відділу спеціальної розвідки розвідувального управління Чорноморського флоту Російської Федерації ОСОБА_11 зібрану ним інформацію військового характеру, яка з урахуванням суспільно-політичної ситуації в Україні могла зацікавити російські спецслужби, в тому числі щодо дислокації та переміщення військової техніки по території Львівщини, можливості залучення до збору такої інформації інших осіб.

Так, 25-30.07.14р., з метою документування протиправної діяльності обвинуваченого ОСОБА_6 , а також з метою попередження заволодіння російськими спецслужбами інформацією, яка може становити державну таємницю, було проведено негласні слідчі (розшукові) дії контроль за вчиненням злочину, до участі в яких було залучено « ОСОБА_12 » під легендою співробітника резидентури військової розвідки Російської Федерації у м. Варшава, який зустрічався з ОСОБА_6 на прохання ОСОБА_11 . При цьому обвинувачений ОСОБА_6 , будучи переконаним в тому, що « ОСОБА_12 « є дійсним співробітником спецслужб РФ, повідомляв останньому про відому йому інформацію, яка могла зацікавити російські спецслужби.

28.07.14 року обвинувачений ОСОБА_6 ініціативно встановив контакт з колишнім співробітником УСБУ у Львівській області ОСОБА_13 , в розмові з яким ОСОБА_6 висловив свою зацікавленість в отриманні інформації стосовно співробітників УСБУ у Львівській області, що скеровуються для проведення комплексу контррозвідувальних та оперативно-розшукових заходів в зоні АТО. Вказані обставини були зафіксовані у зверненні ОСОБА_13 до УСБУ у Львівській області від 29.07.14 р., на підставі чого прокуратурою Львівської області було ініційовано проведення негласної слідчої (розшукової) дії - контроль за вчиненням злочину у формі контрольованої поставки із застосуванням копії імітаційного макета - розпорядження начальника УСБУ у Львівській області № 206/Т від 29 липня 2014 року про створення оперативної групи для проведення комплексу контррозвідувальних та оперативно - розшукових заходів в зоні АТО з місцем дислокації у м. Сєвєродонецьк Луганської області, для подальшої передачі вказаного документа представникам спецслужб РФ.

Як вбачається з висновку державного експерта в сфері таємниці від 22.09.14 року за № 16 відомості, що містяться в розпорядженні начальника УСБУ у Львівській області № 206/Т від 29.07.14 року становлять державну таємницю та мають гриф секретності «Таємно» за умови, що зазначені у цьому документі відомості відповідають дійсності.

29.07.14 року відбулась повторна зустріч обвинуваченого ОСОБА_6 з ОСОБА_13 , на якій останній повідомив про наявність в нього інформації, яка цікавила ОСОБА_6 .. Зокрема така стосувалась кола осіб з числа співробітників УСБУ у Львівській області, що відряджені в зону АТО.

Дану інформацію обвинувачений ОСОБА_6 повідомив « ОСОБА_12 » під час зустрічі, що відбулась у них в цей же день 29.07.14 року та відповідно пообіцяв на наступний день надати копію згаданого розпорядження. Крім того під час зазначеної зустрічі обвинувачений ОСОБА_6 , усвідомлюючи факт приналежності « ОСОБА_12 » до спецслужб РФ , звернув увагу на необхідність постановки перед ним більш конкретних завдань. Зокрема звернувся з проханням про сприяння у виготовленні йому підроблених документів громадянина України, повідомив про можливість застосування шантажу до осіб, які раніше допомогли йому і які використали при цьому протиправні методи з метою схиляння їх до збору інформації на користь російських спецслужб, а також можливість організації з цією метою агентурної мережі на території м. Львова.

Згодом, 30.07.14 р. близько 10 години 40 хвилин, обвинувачений ОСОБА_6 зустрівся з ОСОБА_13 поблизу супермаркету "Арсен", що на пр. Чорновола у м. Львові, де отримав від останнього дві копії імітаційного макету розпорядження начальника УСБУ у Львівській області № 206/Т від 29.07.14 року, які в подальшому мав намір передати « ОСОБА_12 ». Про факт отримання зазначеного документа обвинувачений ОСОБА_6 негайно після завершення зустрічі проінформував « ОСОБА_12 », відправивши йому СМС- повідомлення відповідного змісту. В цей же день близько 12 год. 10 хв. ОСОБА_6 був затриманий.

В ході проведення обшуку за місцем тимчасового проживання обвинуваченого ОСОБА_6 - АДРЕСА_2 , 31.07.14 р. було виявлено та вилучено два пістолета «ZORAKI 925 SЕМІ&FULL АUTOМАТІС DOUBLE ACTION САL. 9mm Р.А.К.» № № НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , які незаконно зберігались обвинуваченим. Згідно висновку судово-балістичної експертизи від 29.09.14 р. за №11/5-53 09с ,вилучені пістолети є короткоствольною вогнепальною гладкоствольною зброєю.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок суду скасувати і закрити кримінальне провадження.

В обґрунтування покликається на те, що судом допущено неповноту судового розгляду; на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; а також на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
Щодо винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.263 КК України, то на думку апелянта судом не були прийняті до уваги твердження ОСОБА_6 про те, що вилучена зброя йому не належить, що він в ході обшуку вперше її побачив, так як за адресою АДРЕСА_2 тривалий час проживали сторонні особи (квартиранти). Жодних інших доказів (слідів) того, що зброя належить саме ОСОБА_14 стороною обвинувачення надано не було.

Проігноровані на думку апелянта і пояснення ОСОБА_6 про те, що у квартирі довгий час проживали сторонні особи , там проживав його батько, і саме цим особам могла належати дана зброя. Стороною обвинувачення ця версія ніяк не перевірялася, більше того, матір, яка проживає за вказаною адресою, допитана так і не була.

Що стосується обвинувачення за ч.2 ст.15, ч.1 ст.114 КК України, то в апеляційній скарзі зазначено, що в продовж березня - липня 2014 року ОСОБА_6 дзвонив так званий ОСОБА_11 начальник розвідки розвідувального управління Чорноморського флоту Російської Федерації, з яким ОСОБА_6 особисто не знайомий, самостійно на зв`язок не виходив, проте побоюючись за долю своєї сім`ї, яка залишилась проживати на території Росії, повідомляв останньому дані, на його вимогу, які озвучувались у засобах масової інформації та жодної таємниці не становили. Надав цю інформацію з такою метою, щоб ОСОБА_11 з часом зрозумів, що ОСОБА_15 не буде корисним в наданні потрібної йому інформації і з часом втратить до нього інтерес, тим самим жодної шкоди не завдасть його сім`ї.

25-30.07.2014 року було проведено негласні слідчі дії, а саме контроль за вчиненням злочину, які законними апелянт не вважає.

Апелянт вважає, що ОСОБА_12 та ОСОБА_13 своїми діями, а також розмовами підбурювали і підводили ОСОБА_6 до вчинення протиправних дій.

Апелянт переконаний, що ОСОБА_12 самостійно зв`язався в телефонному режимі та домовився про зустріч за для отримання інформації, яка становила державну таємницю, якою ОСОБА_15 не володів, а тому при зустрічі, яка відбулась 27.07.14 року, розповідав про молодіжні групи, які можна було б задіяти до збору інформації, побоюючись при тому за долю своєї сім`ї. ОСОБА_12 повідомив, що його б цікавила інформація щодо працівників СБУ, які скеровуються для роботи в зону АТО, тим самим підбурюючи ОСОБА_6 , який товаришував з ОСОБА_13 , до збору такої інформації. ОСОБА_13 ж в свою чергу, розповів ОСОБА_14 про наявність у нього інформації щодо осіб з числа співробітників УСБУ у Львівській обл., відряджених в зону АТО та передав дві копії імітаційного макету розпорядження начальника УСБУ у Львівській обл. № 206/Т від 29 липня 2014 року, який ОСОБА_6 мав намір добровільно занести в правоохоронні органи, але був затриманий.

Такі дії правоохоронних органів, апелянт вважає, як такі, що були спрямовані на умисне спонукання ОСОБА_16 , що не мав злочинного наміру, на скоєння злочину з метою наступного його викриття.

Апелянт стверджує, що прослідковується однобічність та неповнота досудового слідства і судового розгляду, яка чітко відображена у оскаржуваному вироку і вбачається із однобічної позиції суду, який критично поставився до показів ОСОБА_6 не перевіривши доводів останнього у свій захист, а натомість взяв до уваги непідкріплені фактами докази сторони обвинувачення.

Аналізуючи викладене, на думку сторони захисту суд не здійснив ґрунтовний аналіз доказів усупереч принципу необхідності всебічного, повного й неупередженого їх дослідження з урахуванням всіх обставин кримінального провадження; не оцінив керуючись законом кожен доказ з точку зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності і взаємозв`язку.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора про залишення вироку суду без змін, а апеляції без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така до задоволення не підлягає виходячи з наступного.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.263 КК України, ч.2 ст.15, ч.1 ст.114 КК України, за обставин, описаних у вироку, відповідає фактичним обставинам справи, є обґрунтованим та вмотивованим. Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку.

Так, судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 заперечив свою причетність до інкримінованих йому злочинів та пояснив, що він є громадянином РФ, проте народився і виріс у АДРЕСА_3 проживає його мати. Він був вимушений у 2012 р. переїхати за вказаною адресою, оскільки його мати є перестарілою людиною, інвалідом другої групи, незрячою та потребує постійного догляду та допомоги. Між тим у квартирі, власником якої є його мати він постійно не жив. Деякий час в одну з кімнат мати поселяла наймачів. У період, коли він неофіційно працював у м. Львів- Винники на взуттєвій фабриці , він залишався проживати у своєї тітки у вказаному населеному пункті, а матір в цей час доглядали наймані особи. Враховуючи ту обставину, що у квартирі матері часто перебували сторонні особи, йому не відомо хто з них залишив у квартирі зброю , що була вилучена там 31.07.14 р. Він вперше в процесі обшуку побачив вилучені зброю та патрони. Відтак, заперечує свою причетність до злочину, передбаченого ч. 1 ст.263 КК України. Що ж стосується обвинувачення за ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 114 КК України, то зазначив , що він особисто не знайомий з ОСОБА_11 , сам не виходив з ним на зв`язок. Проте після того, як ОСОБА_11 йому зателефонував , він , побоюючись за долю своєї сім`ї, що залишилась проживати на території Росії, повідомляв останньому лише ті дані, які озвучувались засобами масової інформації та не становили жодної таємниці. Він свідомо так жартував з ОСОБА_11 , щоб останній зрозумів, що надана інформація не може становити жодної цінності . Відкрито відмовитись від спілкування з ОСОБА_11 він не міг, побоюючись за долю родини. Проте враховуючи те, що ОСОБА_11 не мав змоги дивитись місцеві телеканали, обвинувачений розповідав йому загальнодоступні новини, що не мали жодного практичного значення. Він думав, що надаючи таку інформацію, ОСОБА_11 втратить до нього інтерес. Що стосується спілкування з ОСОБА_13 , то з вказаною особою він знайомий з дитинства. Розмови з ним щодо політичної ситуації, що склалась в країні проходила теж у жартівливому ракурсі. Йому було відомо, що ОСОБА_13 співробітник СБУ , відтак хотів для себе перевірити наскільки останній співпрацює з контррозвідкою та наскільки порядною виявиться людина, яку він знав багато років. ОСОБА_13 сам розпочав розмову про свою дочку та про АТО і обвинувачений сприймав їх розмову як просту побутову. Він не мав жодного наміру здійснювати шпіонську діяльність та завдавати шкоди Україні та громадянам країни. Також не заперечуючи самого факту спілкування з особою на прізвище « ОСОБА_17 » обвинувачений пояснив, що він відразу зрозумів, що це представник розвідки, відтак вступив у жартівливу гру з тією метою, щоб вказаній особі було зрозуміло, що ніякої загрози для безпеки держави він не несе, оскільки та інформація, якою він володіє, не виходить за рамки побутових розмов і новин які висвітлювались засобами масової інформації України. Розписка, яка була ним написана про отримання 100 дол. США є лише борговою, оскільки в зв`язку із скрутним матеріальним становищем у такий спосіб він вирішив позичити кошти. Отримавши копію наказу про скерування працівників СБУ у зону АТО мав намір добровільно занести його у СБУ, проте був затриманий . Відтак, просив визнати його невинуватим ,оскільки не вчиняв злочинів, в яких обвинувачується.
Оцінюючи і аналізуючи покази обвинуваченого суд прийшов до правильного і обгрунтованого висновку про те, що факт вчинення злочинних дій та винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, незважаючи на заперечення ним своєї вини , повністю і об`єктивно стверджується зібраними по справі доказами.
Зокрема, показаннями допитаного в судовому засіданні в якості свідка під легендованими анкетними даними « ОСОБА_12 » , який пояснив, що в двадцятих числах липня 2014 р., його було залучено під прізвищем « ОСОБА_12 » під легендою співробітника резидентури військової розвідки Російської Федерації у м. Варшава для виявлення діяльності ОСОБА_6 , спрямованої на передачу представникам російських спецслужб відомостей, що становлять державну таємницю. З цією метою він зателефонував до обвинуваченого, представився другом ОСОБА_11 та домовився про зустріч. Така відбулась 27.07.14 р. в районі вул. 700-річчя Львова . В процесі розмови ОСОБА_6 був впевнений, що спілкується з дійсним співробітником спецслужб РФ. Свідок уточнював чи є у нього можливості для надання інформації, яка могла б зацікавити спецслужби РФ . В свою чергу обвинувачений розповідав про молодіжні групи, які можна було б задіяти для збору необхідної інформації, про іноземних фахівців, задіяних у перевірці по факту подій з Малазійським літаком. Свідок повідомив, що спецслужби РФ цікавила б інформація щодо працівників СБУ , які скеровуються для роботи в зону АТО. На той час такої конкретної інформації у ОСОБА_6 не було, проте вони домовились про підтримання телефонного зв`язку. Через кілька днів обвинувачений йому зателефонував та повідомив дату, номер наказу та прізвища осіб з числа працівників СБУ, які відправлялись у зону АТО. Свідок в свою чергу повідомив, що хоче отримати копію такого наказу. ОСОБА_6 почав розповідати про фінансові труднощі, які можуть у нього виникати в процесі збору інформації та повідомив, що буде намагатись отримати копію наказу. Згодом знову відбулась їх зустріч, в процесі якої свідок передав ОСОБА_6 100 дол. США та зазначив про необхідність написання розписки про отримання коштів для звітності з фінансовими органами. Така розписка була написала обвинуваченим власноручно з зазначенням від кого саме він отримав кошти. З метою забезпечення безпеки свідка всі розмови та зустрічі з ОСОБА_6 документувались засобами аудіоконтролю. Згодом на телефон, номер якого він надав для спілкування ОСОБА_6 від останнього прийшло СМС повідомлення про те, що він виконав прохання, з чого свідок зробив висновок про те, що ОСОБА_6 отримав копію наказу про скерування працівників СБУ в зону АТО.
Свідка ОСОБА_13 допитати в судовому засіданні не виявилось можливим, оскільки такий помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується копією актового запису про його смерть ( т. 2 а.с.206).
Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину за ч.2 ст.15, ч.1 ст.114 КК України стверджується також наявними в матеріалах кримінального провадження письмовими доказами, що досліджувались в ході судового розгляду . Зокрема, висновком державного експерта в сфері таємниці № 16 від 22 вересня 2014 року, відповідно до якого відомості, що містяться в розпорядженні начальника УСБУ у Львівській області № 206/Т від 29 липня 2014 року (імітаційний макет), становлять державну таємницю та мають гриф секретності «Таємно» за умови, що зазначені у цьому документі відомості відповідають дійсності ( т. 1 а.с. 43-45) ; висновком почеркознавчої експертизи № 61 від 23 серпня 2014 року, відповідно до якого виконавцем підпису та рукописних записів в розписці від 27.07.14 року (про отримання коштів в сумі 100 USD від співробітника служби зовнішньої розвідки РФ) є ОСОБА_6 ( т. 1 а.с.46-48); висновком фоноскопічної експертизи № 3308/3309 від 16 вересня 2014 року, згідно з яким чоловічий голос, записаний на чотирьох компакт-дисках з результатами контролю за вчиненням злочину, на компакт-дисках з результатами негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (в тому числі розмови з ОСОБА_11 ), а також на компакт-диску з результатами технічних оперативних заходів - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (в тому числі розмови з ОСОБА_11 ), належить одній людині ОСОБА_6 ( т. 1 а.с.49-53) ; висновком фоноскопічної експертизи № 3618/3619 від 10 жовтня 2014 року), згідно з яким чоловічий голос, записаний на компакт-диску з результатами контролю за вчиненням злочину (протокол від 31 липня 2014 року), та чоловічий голос, записаний на компакт-диску з перебігом судового засідання Галицького районного суду м.Львова від 31 липня 2014 року щодо розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_6 , належить одній людині ОСОБА_6 ( т. 1 а.с. 58-61 ) ; висновком фоноскопічної експертизи № 3543/3544 від 09 жовтня 2014 року), згідно з якою чоловічий голос, записаний на компакт-диску з результатами проведення негласного розшукового заходу (розмова з ОСОБА_11 08 березня 2014 року) належить тій же людині, що і чоловічий голос, записаний на компакт-дисках з результатами негласної слідчої дії (контроль за вчиненням злочину), тобто ОСОБА_6 ( т. 1 а.с. 54-56 ).
В якості письмових доказів, що стверджують винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.114 КК України суд дослідив в судовому засіданні та прийняв як належні також : протокол огляду місця події від 30 липня 2014 року, яким зафіксований факт затримання ОСОБА_6 , при цьому в момент затримання при ньому були дві копії макету розпорядження № 206/Т від 29 липня 2014 року, отримані за півгодини до затримання від ОСОБА_18 ( т.1, а.с.64-80 ) ; протокол обшуку від 31 липня 2014 року за місцем тимчасового проживання ОСОБА_6 ( АДРЕСА_2 ), в ході якого, серед інших предметів та документів, було вилучено стартовий пакет оператора мобільного зв`язку «Life» № НОМЕР_3 , яким користувався ОСОБА_6 під час зв`язку з « ОСОБА_12 » та представниками російської розвідки ( т.1 а.с. 84-90 ) ; протокол затримання та особистого обшуку ОСОБА_6 від 30 .07. 14 року, в ході якого при ньому було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Fly BL4701» s/n НОМЕР_4 з двома вставленими в нього сім-картками операторів мобільного зв`язку MTC № НОМЕР_5 (№ телефона НОМЕР_6 ) та «LIFE» № НОМЕР_7 (№ телефона НОМЕР_3 ), якими користувався ОСОБА_6 під час зв`язку з ОСОБА_13 , « ОСОБА_12 » та представниками російської розвідки ( т.1, а.с. 4-7 ) ; протокол огляду мобільного телефона марки «Fly BL4701» s/n НОМЕР_4 з двома вставленими в нього сім-картками операторів мобільного зв`язку MTC № НОМЕР_5 (№ телефона НОМЕР_6 ) та «LIFE» № НОМЕР_7 (№ телефона НОМЕР_3 ), . якими користувався ОСОБА_6 під час зв`язку з ОСОБА_13 , « ОСОБА_12 » та представниками російської розвідки ( т.2, а.с. 233-241) ; протокол огляду речових доказів від 18.08.14 р. двох копій імітаційного макета розпорядження начальника УСБУ у Львівській області № 206/Т від 29 липня 2014 року, ( т.2, а.с.232) протокол огляду від 18 серпня 2014 року розписки ОСОБА_6 від 27 липня 2014 року про отримання грошових коштів від представника Служби зовнішньої розвідки РФ ( т.2, а.с.231 ) . Жодних застережень у учасників судового розгляду щодо порушення порядку проведення вказаних слідчих дій чи їх документування не поступало.
Також, як належний доказ винуватості ОСОБА_6 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 15 , ч. 1 ст. 114 КК України суд прийняв досліджені в ході судового розгляду : протоколи негласних слідчих ( розшукових дій ) від 28 липня 2014 року контролю за вчиненням злочину у формі контрольованої поставки, яким зафіксований факт зустрічі ОСОБА_6 з « ОСОБА_12 » (який відомий ОСОБА_6 як ОСОБА_19 , представник розвідки РФ у м.Варшава та носії інформації, що були прослухані в залі суду ( т.1, а.с.159-171 ) ; протокол від 30 липня 2014 року контролю за вчиненням злочину у формі контрольованої поставки, яким зафіксований факт зустрічі ОСОБА_6 з ОСОБА_13 , з прослуховуванням носія інформації в судовому засіданні ( т.1 а.с. 186-194 ) ; протокол від 30 липня 2014 року контролю за вчиненням злочину у формі контрольованої поставки, яким зафіксований факт зустрічі ОСОБА_6 з « ОСОБА_12 » з даними на носії інформації, що був прослуханий в судовому засіданні ( т.1, а.с. 202-212 ) ; протокол від 31 липня 2014 року контролю за вчиненням злочину у формі контрольованої поставки, яким зафіксований факт зустрічі ОСОБА_6 з ОСОБА_13 , з даними на носіях інформації, що були досліджені в судовому засіданні ( т.1, а.с.224-231 ) ; чотири протоколи негласних слідчих (розшукових) дій від 28-31 липня 2014 р. - аудіо-відеоконтроля особи, які проводились одночасно з контролем за вчиненням злочину і якими зафіксовані усі вищенаведені факти ( т.1, а.с. 171-180, 232-237,214-223 ) ; протокол від 05 серпня 2014 року зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж мобільних телефонів ОСОБА_6 ( НОМЕР_6 та НОМЕР_3 ) за період 23-27 липня 2014 року, якими отримано інформацію про зміст сеансів зв`язку від 23.07.14 р. та 27.07.14 р. ( т.1, а.с. 238-247 ) ; протокол від 14 серпня 2014 року зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж мобільних телефонів ОСОБА_6 ( НОМЕР_6 та НОМЕР_3 ) за період 28-30 липня 2014 року, яким отримано інформацію про зміст сеансів зв`язку від 28.07.14 р., 29.07.14 р., 30.-07.14 р. ( т. 1 , а.с. 248-262 ).
Покликання в апеляції захисника на те, що ці вищенаведені негласні слідчі/розшукові дії/ і саме контроль за вчиненим злочином є незаконні не відповідає фактичним обставинам справи та спростовуються її матеріалами.
Крім зазначеного, доказами винуватості ОСОБА_6 , що були досліджені в ході судового розгляду судом підставно визнані : інформація , що міститься на компакт- диску щодо телефонних з`єднань абонента НОМЕР_6 ( ОСОБА_6 ), якими в повному обсязі підтверджуються зафіксовані в ході проведення негласних слідчих (розшукових) дій сеанси з`єднань з ОСОБА_13 та роздруківки телефонних з`єднань абонента НОМЕР_3 ( ОСОБА_6 ), якими підтверджуються зафіксовані в ході проведення негласних слідчих (розшукових) дій сеанси з`єднань з « ОСОБА_12 » та ОСОБА_11 ( компакт диски т. 1 а.с.97, 104) ; відповідь з ВКР УСБУ у Львівській області № 62/2/1-4881 від 16 липня 2014 року про те, що номерами телефонів НОМЕР_6 та НОМЕР_3 користується ОСОБА_6 (т.1, а.с.131 ) ; відповідь заступника начальника УСБУ у Львівській області № 62/22/1-1965 від 18 серпня 2014 року про те, що справжнє розпорядження № 206/Т від 29 липня 2014 року про створення оперативної групи дійсно обліковано в режимно-секретному відділі Управління (підтверджено факт виготовлення імітаційного макета саме з справжнього, діючого документа) ; заява ОСОБА_13 від 29 липня 2014 року про протиправні діяння ОСОБА_6 ( т.1, а.с.181) ; відповідь з ВКР УСБУ у Львівській області № 62/2/1-6595 від 26 вересня 2014 року про те, що абонентом НОМЕР_8 , з яким спілкувався ОСОБА_6 і якому повідомляє зібрану інформацію, є начальник 2 відділу спеціальної розвідки розвідувального управління Чорноморського флоту РФ капітан 1 рангу ОСОБА_11 , який займається проведенням розвідувально-підривної діяльності проти України ( т. 1 а.с. 152) ; протокол від 18 липня 2014 року про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж в рамках контррозвідувальної справи № 1217 за період з 25 квітня по 19 червня 2014 року, яким отримано інформацію про зміст сеансів зв`язку від 22.05.14 р. та 19.06.14 р. з ОСОБА_11 ( т.1, а.с.132-147) ; протокол від 05 серпня 2014 року про результати проведення оперативно-технічних та пошукових заходів у системах і каналах телекомунікацій з метою пошуку ознак або фактів терористичної або іншої протиправної діяльності, яким зафіксований сеанс з`єднання ОСОБА_6 з ОСОБА_11 08 березня 2014 року, в ході якого ОСОБА_6 ініціативно повідомляє ОСОБА_11 інформацію щодо місцезнаходження та пересування військової техніки по Львівщині, а також просить ставити перед ним більш конкретні завдання ( т.1, а.с.148-151).
Речовими доказами, оглянутими в судовому засіданні, а саме : копією імітаційного макета розпорядження начальника УСБУ у Львівській області № 206/Т від 29 липня 2014 року, виготовленою в рамках проведення негласної слідчої (розшукової) дії ( т. 1 а.с.182-184) ; розпискою ОСОБА_6 від 27 липня 2014 року про отримання коштів в сумі 100 доларів США від « ОСОБА_12 » як співробітника Служби зовнішньої розвідки РФ ( т.1, а.с.126) ; мобільним телефоном марки «Fly BL4701» s/n НОМЕР_4 з двома вставленими в нього сім-картками операторів мобільного зв`язку MTC № НОМЕР_5 (№ телефона НОМЕР_6 ) та «LIFE» № НОМЕР_7 (№ телефона НОМЕР_3 ), якими користувався ОСОБА_6 під час зв`язку з ОСОБА_13 , « ОСОБА_12 » та представниками російської розвідки (сеанси зв`язку з використанням зазначених номерів зафіксовані протоколами негласних слідчих (розшукових) дій, а також роздруківками інформації про зв`язок абонентів, отриманих від операторів мобільного зв`язку «МТС» та «LIFE»); стартовим пакетом оператора мобільного зв`язку «Life» № НОМЕР_3 , яким користувався ОСОБА_6 під час зв`язку з « ОСОБА_12 » та представниками російської розвідки і який був вилучений в ході обшуку за місцем тимчасового проживання ОСОБА_6 ( АДРЕСА_2 ) ; поліетиленовим пакетом з коробкою з дитячим взуттям, серед яких 30 липня 2014 року під час затримання ОСОБА_6 було виявлено дві копії імітаційного макета розпорядження начальника УСБУ у Львівській області № 206/Т від 29 липня 2014 року стверджуються обставини скоєного обвинуваченим злочину.
Вищенаведеними доказами і самими обставинами справи спростовуються покликання в апеляційних вимогах на те, що « ОСОБА_12 » і ОСОБА_13 своїми діями , а також розмовами підбурювали і підводили обвинуваченого до вчинення протиправних дій, та що відносно останнього мала місце провокація до скоєння таких дій з боку правоохоронних органів які умисно спонукали його до скоєння злочину з метою наступного викриття , хоча він злочинного наміру не мав.
Такі доводи та покликання матеріалам кримінального провадження не відповідають.

Як видно з матеріалів справи ОСОБА_6 ще, до контролю за вчиненням злочину, до участі в якому було залучено « ОСОБА_12 », 08 березня 2014 року під час сеансу з`єднання ОСОБА_6 з ОСОБА_11 ініціативно повідомляє ОСОБА_11 інформацію щодо місцезнаходження та пересування військової техніки по Львівщині, а також просить ставити перед ним більш конкретні завдання.
З матеріалів справи і наведених безспірних доказів вбачається, що і в подальшому саме обвинувачений неодноразово активно ініціював контакти з вказаними особами і сам характер цих контактів, який проявлявся як в особистому, так і телефонному режимі, режимі СМС, сам особисто наголошував при цьому на фінансові труднощі, які у нього могли виникнути в процесі збору інформації, був при цьому достатньо активним, просив ставити перед ним більш конкретні завдання, висловлював повторні пропозиції і наполегливі нагадування.
Вищенаведені обставини свідчать про відсутність будь-яких ознак провокації або спонукання обвинуваченого до вчинення інкримінованих йому дій з боку правоохоронних органів, дії яких були спрямовані саме на попередження і викриття скоєного злочину і не суперечили або ж порушували ст..6 Європейської конвенції з прав людини.
На фоні доведених скоєних обвинуваченим злочинних дій не витримують критики і логічного пояснення покликання з його боку на те, що ці дії носили жартівливий характер і надавав він інформацію побутового характеру почерпнуту з засобів масової інформації яка не містила в собі таємниці , оскільки матеріалами справи ці покликання спростовуються, як і покликання на те, що надавав він таку інформацію побоюючись за долю своєї сім`ї, проживаючої на території Росії, оскільки жодних даних про наявність у нього підстав для таких побоювань з його боку в матеріалах справи немає, та він і сам на них жодним чином конкретно не покликався і не покликається.
Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України підтверджується дослідженими в ході судового розгляду доказами : висновком судово-балістичної експертизи № 11/5-5309с від 29 вересня 2014 року, згідно з яким два пістолета «ZORAKI 925 SEMI&FULL AUTOMATIC DOUBLE ACTION CAL. 9mm P.A.K.» №№ НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , вилучені в ході проведення вищевказаного обшуку, являються короткоствольною вогнепальною гладкоствольною зброєю ( т. 1 а.с. 26-34) ; протоколом обшуку від 31 липня 2014 року, згідно з яким два вищевказані пістолета були вилучені за місцем тимчасового проживання ОСОБА_6 ( АДРЕСА_2 ) , ( т.1, а.с. 84-90 ) ; речовими доказами двома пістолетами «ZORAKI 925 SEMI&FULL AUTOMATIC DOUBLE ACTION CAL. 9mm P.A.K.» №№ 093368 та 093365 (передані на зберігання в ВГЗ УСБУ у Львівській області; відповіддю ВДСЛ та ДОН Управління громадської безпеки ГУ МВС України у Львівській області № 7/1047 від 08 серпня 2014 року, згідно з якою ОСОБА_6 не значиться як власник зареєстрованої зброї та спеціальних засобів самооборони, а пістолети «ZORAKI 925 SEMI&FULL AUTOMATIC DOUBLE ACTION CAL. 9mm P.A.K.» №№ НОМЕР_1 та НОМЕР_2 на території Львівської області не зареєстровані.
Суд першої інстанції не прийняв і судова колегія інстанції апеляційної не приймає до уваги твердження обвинуваченого та його захисту про те, що за адресою АДРЕСА_2 тривалий час проживали сторонні особи, які можуть бути причетні до зберігання вилученої вогнепальної зброї, оскільки як вбачається з пояснень самого ОСОБА_6 , він приїхав проживати у м. Львів у 2012 р. саме в зв`язку з необхідністю здійснення догляду за перестарілою хворою матір`ю. Власником квартири, в якій вилучено зброю, є мати обвинуваченого , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що згідно копій медичних документів, наявних у матеріалах справи внаслідок захворювань потребує постійного стороннього догляду та є незрячою людиною. Доказів того, що крім обвинуваченого та його матері будь-хто з сторонніх осіб мали доступ до квартири АДРЕСА_3 в ході судового розгляду не було не знайдено. Не надано також таких доказів і суду апеляційної інстанції як і жодних конкретних даних чи прізвищ осіб, що могли винаймати помешкання де проживав обвинувачений з матіррю і могли бути причетні до зберігання вогнепальної зброї. Крім того, вказана адреса є офіційним місцем проживання громадянина РФ ОСОБА_6 на території України .
Враховує колегія суддів і ту обставину, що під час досудового розслідування даної справи , при першому слуханні справи в суді першої інстанції, при оскарженні першого вироку суду відносно нього від 10.12.2014 року ні ОСОБА_6 ні його захисник не оспорювали доведеність його вини у скоєнні злочину , передбаченого ч.1 ст. 263 КК України та самого факту зберігання ним по місцю проживання разом з матіррю двох пістолетів, підкреслено в розібраному стані, які залишились після смерті його батька, у чому він висловив своє розкаяння.
Апеляційні доводи про неповноту судового розгляду, незаконність вироку, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, недоведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.263, ч.2 ст.15, ч.1 ст.114 КК України, колегія суддів вважає безпідставними й до уваги не бере враховуючи вищенаведені об`єктивні докази для сумніву в достовірності яких немає жодних підстав.

Не вбачає колегія суддів і істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону при досудовому розслідуванні і розгляді даної справи, тим більш що в апеляційних вимогах не конкретизовано про які саме порушення ведеться мова.

Докази по справі зібрані належним чином,як і належним чином оцінені судом, з дотриманням всіх вимог КПК України і Закону України « Про оперативно-розшукову діяльність», з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Більш того, як відзначає у своїй практиці Європейский суд з прав людини, використання у кримінальному провадженні спеціальних слідчих методів, зокрема негласних слідчих дій, саме по собі не може свідчити про порушення права на справедливий судовий розгляд справи, а по даній справі, як вважає колегія суддів, спосіб отримання доказів був справедливим.

Відомостей, які б викликали обґрунтований сумнів у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих йому злочинів за ч.1 ст.263 КК України та за ч.2 ст.15, ч.1 ст.114 КК України, показання обвинуваченого в суді першої інстанції і пояснення в суді інстанції апеляційної не містять.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд прийшов до правильного висновку про те, що винуватість обвинуваченого у вчиненні злочинів доведена повністю, заперечення вини ОСОБА_6 суд до уваги підставно не прийняв та розцінив їх як обраний ним метод захисту з метою уникнення відповідальності за вчинене.
Колегія суддів вважає, що злочинні дії обвинуваченого вірно кваліфіковано за ч. 1 ст.263 КК України як незаконнє, без передбаченого законом дозволу зберігання за місцем проживання вогнепальної зброї, та за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 114 КК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 , будучи громадянином РФ, збирав з метою передачі представникам російських спецслужб відомості, що становлять державну таємницю, однак його дії не були доведені до кінця з причин, що не залежали від його волі, тобто вчинив закінчений замах на шпигунство.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд з дотриманням вимог ст..65 КК України враховував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу винуватого, який раніше не судимий. Обставинами, які пом`якшують покарання визнано наявність на утриманні обвинуваченого малолітньої дитини та перестарілої матері, незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, що стверджується довідкою УВП ( № 19 ) від 01.12.15 р. за № 10/19-15/6728. Обставин, які обтяжують покарання, не встановлено. Відтак, суд обрав обвинуваченому покарання в межах санкції статей , за якими кваліфіковано злочини у виді позбавлення волі , із застосуванням вимог ч. 3 ст. 68 та ч. 1 ст. 70 КК України.
Таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У строк попереднього ув`язнення включається, зокрема, строк тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України "Про попереднє ув`язнення" попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 був затриманий 30 липня 2014 року, запобіжний захід тримання під вартою застосований з 31 липня 2014 року. Отже ОСОБА_6 слід зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 30 липня 2014 року по 26 травня 2016 року (день набрання вироком законної сили) включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ч.5 ст. 72 КК України, ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 11 лютого 2016 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_6 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 30 липня 2014 року по 26 травня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На ухвалу суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня його проголошення до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

СУДДІ
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4