Провадження № 1-в/317/1088/2016
Справа № 317/3048/16-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2016 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

представника органу виконання покарань Колєснік

засудженого ОСОБА_4

за участю адвоката ОСОБА_5

розглянувши в судовому засіданні в режимі відеоконференції з Біленьківською виправною колонією № 99 УДПтС України в Запорізькій області в приміщенні Запорізького районного суду Запорізької області клопотання про застосування заохочувальної норми у вигляді умовно дострокового звільнення засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Приморськ Запорізької області, українця, гр.України, освіта 10 класів, неодруженого, мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого вироком Апеляційного суду запорізької області за п.6 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 289, ст.. 304, ст.70 КК України до 14 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ст.71 КК України визначено остаточно покарання у вигляді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна,-

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення.

ОСОБА_4 засуджений 16.02.2006р. Апеляційним судом Запорізької області за п.6 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 289, ст.. 304, ст.70 КК України до 14 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ст.71 КК України визначено остаточно покарання у вигляді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Початок строку: 16 вересня 2005 року

Кінець строку: 17 березня 2020 року.

Станом на 27.07.2016 року відбув більш як 1/2 строку покарання. Засуджений ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 18.10.2005 року. Під час тримання у Вільнянському слідчому ізоляторі УДПтС України в Запорізікій області характеризувався посередньо. Вчинив три порушення режиму тримання, які виразились у зберіганні заборонених предметів, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника СІЗО. Два стягнення накладені до набранням вироком законної сили та одне стягнення погашене у встановленому законом порядку. Заохочень не мав.

З 29.11.2005 р. тримався в Дніпропетровському слідчому ізоляторі, за час тримання характеризувався посередньо, порушень вимог режиму тримання не допускав, стягнень та заохочень не мав.

З 24.01.2006 р. тримався в Запорізькому слідчому ізоляторі, порушень вимог режиму тримання не допускав, стягнень та заохочень не мав.

З 15.04.2006 р. відбував покарання в Бердянській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№77), характеризувався посередньо, порушень вимог режиму тримання не допускав, стягнень та заохочень не мав.

З 08.08.2006 р. проходив лікування в регіональній психіатричній лікарні при Вільнянській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№20), за час лікування характеризувався посередньо, порушення вимог режиму лікування не допускав, стягнень та заохочень не мав.

З 03.09.2006 р. відбував покарання в Бердянській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№77), характеризувався посередньо, допустив одне порушення вимог режиму відбування покарання, яке виразилося у тому, що не вийшов на роботу, за що притягнувся до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи. Стягнення погашене у встановленому законом порядку.

З 26.04.2007 р. проходив лікування в регіональній психіатричній лікарні при Вільнянській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№20), за час лікування характеризувався посередньо, порушення вимог режиму лікування не допускав, стягнень та заохочень не мав.

З 09.06.2007 р. відбував покарання в Бердянській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№77), характеризувався посередньо, допустив одне порушення вимог режиму відбування покарання, яке виразилося у зберіганні заборонених предметів, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи. Стягнення погашено у встановленому законом порядку. За сумлінну поведінку та ставлення до праці має одне заохочення правами начальника установи.

З 11.02.2009р. проходив лікування в міжобласній лікарні при Дніпровській установі виконання покарання, за час лікування характеризувався посередньо, порушення вимог режиму покарання не допускав, стягнень та заохочень не мав.

З 17.03.2009 р. відбував покарання в Бердянській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№77), характеризувався посередньо, допустив одинадцять порушень вимог режиму відбування покарання, які виразились у зберіганні заборонених предметів, нетактовній поведінці, порушенні вимог санітарії та гігієни, порушенні форми одягу, порушенні розпорядку дня, порушенні внутрішньо-цехового режиму та у порушенні вимог пожежної безпеки, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності шість разів правами начальника установи та п`ять разів правами начальника відділення СПС. Стягнення погашені у встановленому законом порядку. За сумлінну поведінку та ставлення до праці має два заохочення правами начальника відділення СПС.

З 08.03.2013р. тримався в Запорізькому слідчому ізоляторі, за час тримання характеризувався посередньо, порушень вимог тримання не допускав, стягнень та заохочень не мав.

В Біленьківській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області № 99 відбуває покарання з 17.03.2013 року. За період відбування покарання допустив одне порушення режиму відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності. Стягнення погашено у встановленому законом порядку. За сумлінну поведінку та ставлення до праці має одне заохочення правами начальника відділення СПС та одне заохочення правами начальника установи.

На виробництві установи не працевлаштований. За вироком суду має позов у розмірі 55 000, 00 гривень, але в бухгалтерії установи виконавчі листи на стягнення боргу відсутні. Не приймає участі в реалізації програм диференційованого виховного впливу, не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, у роботі самодіяльних організацій не приймає. Соціально корисні зв`язки не стабільні. В судовому засіданні представник адміністрації Біленьківської виправної колонії УДПтС України в Запорізькій області №99 Колєснік заперечував проти задоволення клопотання засудженого.

Засуджений ОСОБА_4 підтримав своє клопотання, зазначив, що він розкаюється, усвідомлює свою провину. Вважає що довів своє виправлення.

Адвокат ОСОБА_5 підтримав клопотання засудженого ОСОБА_4 , просив суд його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 висловив думку про необхідність відмовити в заявленому клопотанні, оскільки засуджений не довів своє виправлення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши засудженого ОСОБА_4 представника адміністрації колонії, висновок прокурора, суд вважає, що в поданні слід відмовити з наступних підстав.

У відповідності до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Водночас, суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання. Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

Згідно наданої суду характеристики, підписаної начальником відділення СПС Біленьківської ВК № 99, узгодженої з заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи і затвердженої начальником установи, ОСОБА_4 покарання в Біленьківській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області відбуває з 17.03.2013 року р., За період відбування покарання допустив одне порушення режиму відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності. Стягнення погашено у встановленому законом порядку. За сумлінну поведінку та ставлення до праці має одне заохочення правами начальника відділення СПС та одне заохочення правами начальника установи.

Відповідно до довідки про заохочення та стягнення засуджений ОСОБА_6 має п`ять заохочень, що безпосередньо передують поданню про умовно-дострокове звільнення, має чотирнадцять стягнень, які погашено у встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання не була стабільно позитивною та активною, про що свідчить наявність стягнень. Незважаючи на те, що на теперішній час стягнення погашено у встановленому законом порядку, проте враховується судом як характеристика поведінки засудженого протягом всього періоду відбування покарання.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 на даний час не працевлаштований.

Характеристика від 22.07.2016 р. відносно ОСОБА_4 є посередньою.

11.04.2013 р. комісією установи відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 100, 101 КВК України, у вигляді переведення до дільниці соціальної реабілітації, як такому, який не став на шлях виправлення.

15.10.2015 р. комісією установи відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 КК України, у вигляді заміни не відбутої частини строку покарання більш м`яким за заявою засудженого.

Суд не може не врахувати, що у судовому засіданні представник адміністрації зазначив, що поведінка засудженого дійсно не була стабільно позитивною протягом усього часу відбування покарання, мав стягнення.

Таким чином, суд констатує, що засуджений ОСОБА_4 не виконує обов`язки, визначені у ч. 3 ст.107, ст. 118 КВК України та розділу ІІІ Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань.

При визначених обставинах, на теперішній час суд не знаходить достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_4 оскільки встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не свідчать про його виправлення та перевиховання.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Запорізький районний суд Запорізької області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1