Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянула 25 квітня 2016 року в м. Києві у судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2016 року щодо ОСОБА_4 , постановлені у кримінальному провадженні № 0004562,

в с т а н о в и л а:
Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку с. Плоска, Ружинського р-ну, Житомирської обл., зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

визнано невинуватою за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та виправдано у зв`язку із недоведеністю вчинення нею кримінального правопорушення

Органами досудового розслідування, ОСОБА_4 обвинувачувалася у тому, що 29 травня 2014 року о 07 год 30 хв, перебуваючи за місцем свого проживання, а саме у квартирі АДРЕСА_2 , на ґрунті неприязних відносин, спровокувавши словесний конфлікт із ОСОБА_5 , умисно нанесла стільцем декілька ударів по ногах потерпілої, після чого продовжила наносити удари гумовим тапком по тулубу останньої.

В результаті вказаних дій потерпіла ОСОБА_5 отримала легкі тілесні ушкодження.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2016 року вирок суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор не погоджується із судовими рішеннями та ставить питання про їх скасування з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій наявні в матеріалах кримінального провадження докази належним чином не проаналізували, достатньої оцінки їм не дали, що призвело до безпідставного виправдання ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй злочину.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши дотримання скаржником порядку, строків касаційного оскарження та відповідність касаційної скарги вимогам закону, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження прокурору слід відмовити з наступних підстав.

Доводи касаційної скарги прокурора про безпідставне виправдання ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на думку колегії суддів, є необґрунтованим.

Як убачається із копії вироку, ОСОБА_4 обвинувачувалася в умисному заподіянні ОСОБА_5 легкого тілесного ушкодження.

На обґрунтування винуватості виправданої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, сторона обвинувачення посилалася на показання потерпілої ОСОБА_5 , свідка ОСОБА_6 та висновок експерта № 1438 від 02 червня 2014 року.

Суд першої інстанції, зробив ґрунтовний аналіз вказаних доказів, що були надані органами досудового розслідування, та ретельно перевірені їх з точки зору допустимості, належності, достовірності та достатності.

Як зазначив суд першої інстанції, показання потерпілої щодо характеру та способу нанесення обвинуваченою тілесних ушкоджень та дані отримані у ході проведення судово-медичної експертизи, не узгоджуються між собою та містять істотні суперечності, з огляду на що, викликають сумніви в частині завдання тілесних ушкоджень 29 травня 2015 року саме обвинуваченою.

До того ж враховано судом і те, що судово-медична експертиза була проведена через декілька днів після події і травми, що були зафіксовані у висновку експерта могли бути отримані і за інших обставин.

Що стосується показань свідка ОСОБА_6 , то суд, з огляду на положення ст. 97 КПК України, обґрунтовано визнав цей доказ недопустимим, оскільки вказана особа не була очевидцем події, та надала суду свої пояснення щодо обставин кримінального правопорушення з чужих слів. Поміж іншого, між свідком ОСОБА_6 та обвинуваченою ОСОБА_4 , яка є його колишньою дружиною склалися тривалі неприязні стосунки.

Враховуючи, що вищевикладені докази визнані судом неналежними, а інших належних та допустимих доказів стороною обвинувачення на підтвердження вини ОСОБА_4 не надано, суд обґрунтовано дійшов висновку про недоведеність її винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України постановив виправдувальний вирок.

З висновками суду першої інстанції обґрунтовано погодився і апеляційний суд, який перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора, які за своїм змістом аналогічні наведеним у касаційній скарзі, залишив її без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції є законною, вмотивованою та відповідає вимогам ст. 419 КПК України, із наведенням мотивів прийнятого рішення.

За таких обставин, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги прокурора, та вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2016 року щодо ОСОБА_4 , постановлені у кримінальному провадженні № 0004562.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_1