Справа № 359/2001/16-к
Провадження № 1-КП/359/171/2016

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«29» червня 2016 року
Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
прокурора ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцяс. Пиріжки Малинського району Житомирської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше неодноразово судимого, останній раз 15.11.2010 р. Малинським районним судом Житомирської області за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений за відбуттям покарання, у скоєнні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ст.186 ч.2 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
До суду надійшло зазначене кримінальне провдження.
Під час проведення судового засідання, судом було поставлено питання про термін дії запобіжного заходу обвинуваченій в порядку ч. 3 ст. 331 КПК України.
Прокурор просить суд продовжити строк дії запобіжного заходу, оскільки ризики, які слугували підставою для його обрання не перестали існувати.
Обвинувачений просить змінити запобіжний захід на інший, більш м`який. Належних доказів такої можливості суду не надав, оскільки позбавлений такої можливості у зв`язку з тривалим часом перебування під вартою
Крім того встановлено, що запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченого закінчується 14.07.2016 року.
В судовому засіданні прокурором було надано матеріали заяви ТОВ «ДП Аграрні стратегії», згідно яких останні просять визнати їх потерпілими по зазначеному кримінальному провадженню, що тягне за собою відкладення судового розгляду на іншу дату, надання можливості потерпілому реалізувати свої процесуальні права, тощо.
У відповідності до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу строку тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши в нарадчій кімнаті матеріали кримінального провадження, приходить до наступного висновку.
Згідно із ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого, суд враховує вимоги п. 3 і п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки обвинуваченого під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Сама лише тяжкість інкримінованого обвинувачення, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від правосуддя, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою і не має пріоритетної сили перед іншими даними про особу обвинуваченого.
Так, у справі «Харченко проти України» Європейський суд з прав людини звертає увагу на те, що доцільність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу. Зі спливанням певного часу саме тільки існування обґрунтованого обвинувачення перестає бути підставою для позбавлення свободи і орган досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави. До того ж, такі підстави мають бути чітко вказані.
Однак, на підтвердження вказаних ризиків стороною обвинувачення у судовому засіданні не надано жодного доказу, який би свідчив, що обвинувачений своєю поведінкою чинив чи намагався безпосередньо або опосередковано чинити будь-який вплив на свідків, потерпілих, а також щодо підтримання зв`язків з особами, причетними до вказаного злочину.
Отже, заявлені ризики в сукупності з тяжкістю злочину не можуть служити винятковими підставами для запобіжного ув`язнення обвинуваченого, а тому у суду відсутні правові підстави для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки доводи прокурора не підтверджені жодним доказом, а відтак є непропорційними легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів.
Встановлено, що обвинувачений обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, не має постійного місця проживання на території Київської області, раніше неодноразово судимий.
Але, дане кримінальне провадження не завершується розглядом з причин не одноразового не забезпечення прокурором явки в судове засідання свідків обвинувачення, наявність суттєвих помилок досудового слідства в частині визнання потерпілих по цьому кримінальному провадженню, внаслідок чого суд вимушений витрачати час на визнання осіб потерпілими, виконання вимог КПК в частині не порушення прав потерпілих під час досудового та судового слідства, тощо. З дня скоєння інкримінованих обвинуваченому дій минуло більше шести місяців, на протязі яких він знаходиться під вартою, прокурором суду надані всі докази по провадженню, які він вважав за необхідне подати, в судовому засіданні допитані свідки. Зазначені обставини вказують на те, що обвинувачений не зможе негативно впливати на хід судового розгляду у випадку зміни йому запобіжного заходу з утримання під вартою на інший, більш м`який.
З огляду на ці обставини суд вважає, що ризики, які слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу відпали і у суду є можливість змінити йому запобіжний захід з утримання під вартою на особисте зобов`язання.
Керуючись п.1, п.4, п.5 ч.1, ч.2 ст.177, п.2, п.5 ст.178, 194, ч.2 ст.369, ст.370, ч.3 ст.371, ст.372 КПК України, суд, -
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Пиріжки Малинського району Житомирської області, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , громадянину України, - змінити запобіжний захід з тримання під вартою ( звільнивши його з-під варти у залі суду негайно), на особисте зобов`язання, поклавши на нього обов`язки, згідно до вимог ст.194 КПК України:
не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;
з`являтись до суду за першою вимогою;
повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання;
не відвідувати кафе, бари, ресторани, тощо, та інші місця продажу та вживання спиртних напоїв;
здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Зазначені обов`язки покласти на ОСОБА_5 на строк по 29.08.2016р. включно.
Ухвала суду самостійному оскарженню не підлягає.

Суддя Бориспільського міськрайонного суду
Київської області ОСОБА_1