Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 517/212/16-к
Номер провадження: 1-кп/511/122/16
26.10.2016 року Роздільнянський районий суд Одеської області в складі коллегії:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря судового засідання ОСОБА_4

за участю:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального злочину передбаченого п.13 ч. 2 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Роздільнянського районного суду Одеської області знаходиться на розгляді обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000051 від 10 березня 2016 року відносно ОСОБА_7 у вчинені злочину, передбаченого п.13 ч. 2 ст. 115 КК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заявив клопотання, в якому вказав про необхідність продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 у зв`язку з тим, що вказаний строк закінчується 05.11.2016, а до теперішнього часу справу судом не розглянуто. На обґрунтування клопотання прокурором зазначено, що обвинувачений ОСОБА_7 свою провину в скоєнні умисного особливо тяжкого злочину не визнає, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за тяжкі злочини проти життя та здоров`я, не має постійного місця проживання та роботи, не одружений, утриманців не має, негативно характеризується, злочин скоїв в стані алкогольного сп`яніння. Тому, обвинувачений, знаходячись на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, може незаконно впливати на потерпілих та свідків та у зв`язку з цим скоїти новий злочин. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги тяжкість покарання, вагомість доказів, соціальні зв`язки обвинуваченого та його репутацію, вважає, що забезпечити належну поведінку ОСОБА_7 та запобігти вищезазначеним ризикам можливо лише шляхом продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 просили в задоволенні клопотання відмовити та змінити запобіжний захід на домашній арешт, оскільки у обвинуваченого народилася дитина та він не має наміру втікати.
Заслухавши думку прокурора, доводи обвинуваченого та його захисника, суд приходить до наступного висновку.

Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш мяких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Так, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш мяких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних звязків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

З наданих до суду матеріалів вбачається, що обвинувачений обґрунтовано підозрюється в скоєні кримінального злочину, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, вказане підтверджується показами потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та інших, висновками експертиз та іншими письмовими матеріалами кримінального провадження.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово засудженим за особливо тяжкий злочин, має непогашену судимість, проживає тимчасово у співмешканки без реєстрації, власного житла та міцних соціальних зв`язків не має, не працює. До того ж обставини, що зазначені у раніше винесених судових рішеннях, якими до обвинуваченого було обрано запобіжний захід, не змінилися, а саме: обвинувачений має можливість змінити місце проживання та переховуватися від суду, впливати на свідків, т.я. останні не допитані судом, продовжити злочинну діяльність.

Також судом враховується, що обвинуваченому обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та ухвалою суду від 07.09.2016 року останній продовжено до 05.11.2016 року.

На момент розгляду даної справи термін тримання обвинуваченого під вартою не закінчився, однак він сплине до наступного судового засідання. Оскільки питання щодо подовження строків тримання обвинуваченого під вартою вирішується в судовому засіданні за участю всього складу суду, вважаємо за необхідне вирішити це питання в даному судовому засіданні.
З наданої характеристики ОВК УДПтСУ в Одеської області № 14 на засудженого ОСОБА_7 вбачається, що останній характеризується негативно, перебував на обліку як схильний до втечі та мав 13 стягнень за порушення уставного порядку.
Колегія суддів, перевіривши наявність обґрунтованої підозри, вважає, що сукупність матеріалів судової справи та матеріалів кримінального провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі - є достатньою для продовження щодо обвинуваченого вказаного запобіжного заходу. Наявність новонародженої дитини не вказує про зменшення будь-яких ризиків.
Вказаний висновок суду обгрунтований тим, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою суд повинен враховувати загальні засади судочинства в т.ч. і верховенства права, закріпленої у ст. 8 КПК, та практику Європейського суду з прав людини,яка у відповідності до вимог ч. 2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження.

Вирішуючи питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє» проти Франції».

Таким чином, виходячи з положень ст.ст. 177, 178, 183, 194 КПК України, ст.ст. 5,6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та враховуючи матеріали справи, які свідчать, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено, інші заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, тому суд приходить до висновку, що тримання під вартою обвинуваченого є виправданим заходом, оскільки є чіткі ознаки того, що перебуваючи на свободі ОСОБА_7 може ухилитися від суду, а тому справжній інтерес суспільства, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права обвинуваченого на свободу, що є підставою для продовження строку тримання під вартою на 60 днів.

На підставі викладеного, керуючись ст. 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Продовжити застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого п.13 ч.2 ст.115 КК України - у виді тримання під вартою в ОСІ №21 м. Одеси строком на 60 діб, тобто до 25 грудня 2016 року включно.

Копію ухвали направити в ОСІ №21 м. Одеси - для виконання, прокурору Роздільнянської місцевої прокуратури та ОСОБА_7 - для відома.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1
судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3