АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/1082/16 Справа № 175/2933/16-к Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

скаржника ОСОБА_7

представників скаржників: ОСОБА_8

ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду, матеріали за апеляційними скаргамидиректора КЗ «Дніпропетровського геріатричного пансіонату» Дніпропетровської обласної ОСОБА_10 та представника за довіреністю ОСОБА_8 , який діє в інтересах ТОВ «Любимівка» на ухвалу слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2016 року, -

В с т а н о в и л а:
ухвалою слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2016 року було задоволено клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 про арешт майна, а саме земельної ділянки площею 176,8 га, що розташована на території Любимівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, шляхом встановлення заборони будь-яким фізичним чи юридичним особам у тому числі ТОВ «Любимівка» (), КЗ «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» ДОР () та їх працівникам обробляти, користуватися та розпоряджатися вказаною земельною ділянкою.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді директор КЗ ««Дніпропетровський геріатричний пансіонат» ДОР ОСОБА_7 та представник за довіреністю ОСОБА_8 , який діє в інтересах ТОВ «Любимівка» кожен окремо, подали апеляційну скаргу в якій просять скасувати ухвалу слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.08.2016 року.

В обґрунтування апеляційних скарг, вважають, що постанова винесена з порушенням норм КПК України. Вказують, що висновки суду про те, що на час укладення договору №20/05-1 про спільну обробку земельної ділянки від 20.05.2016 року КЗ ««Дніпропетровський геріатричний пансіонат» ДОР не мало право володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, і в діях посадових осіб КЗ ««Дніпропетровський геріатричний пансіонат» ДОР та ТОВ «Любимівка» вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України, є хибними та не відповідають фактичним обставинам справи.

Однак апелянт та представник вказують, що ТОВ «Любимівка» самовільно не займало земельну ділянку, підтвердженням є укладений договір № 20/05-1 від 20.05.2016 року між КЗ «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» та ТОВ «Любимівка про спільну обробку земельної ділянки. В їх діях відсутній склад кримінального правопорушення.

Крім того звертають увагу, що ч.1 ст. 197-1 КК України не передбачає накладення арешту на майно.

Апелянт та представник зазначають, що судом взагалі не було встановлено, хто є користувачем земельної ділянки у відповідності до ст. 125 Земельного кодексу України де право користування земельної ділянки розпочинається з моменту реєстрації цих прав. Крім того вищевказаній земельній ділянці не було присвоєно кадастровий номер, що підтверджує відсутність державної реєстрації ділянки.

Розмір шкоди завданий не існуючим кримінальним правопорушенням є явно не спів розмірним конфіскації майна (яка не передбачена ч.1 ст.197-1 КК України). Також взагалі прокурором не вказано правову підставу для арешту майна та не було доведено необхідність накладення арешту.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку учасників процесу, дослідивши надані судом першої інстанції та органом досудового розслідування матеріали провадження, обговоривши доводи скарг, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційні скарги директора «Дніпропетровського геріатричного пансіонату» Дніпропетровської обласної ради ОСОБА_7 та представника за довіреністю ОСОБА_8 , який діє в інтересах ТОВ «Любимівка`підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Апеляційним переглядом встановлено, що відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань /а.с.п.4/до Дніпропетровського ВП надійшла заява від гр. ОСОБА_7 про те, що 25.04.2015 року невідомі особи самовільно зайняли земельну ділянку, яка знаходиться у користуванні КЗ «Дніпропетровського геріатричного пансіонату» ДОР та розташована на території Любимівської сільської ради (селище Чаплі, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області).

30 серпня 2016 року прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням, про арешт земельної ділянкиплощею 176,8 га, що розташована на території Любимівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, шляхом встановлення заборони будь-яким фізичним чи юридичним особам у тому числі ТОВ «Любимівка» (), КЗ «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» ДОР () та їх працівникам обробляти, користуватися та розпоряджатися вказаною земельною ділянкою/а.с.п.1-3/.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст.94 КПК України, ст.132 КПК України, ст.173 КПК України повинен враховувати 1)правову підставу для арешту майна, 2)можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, 3)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, 4)розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, 5)розумність та спів розмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а 6)також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані повинні міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст.170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі- Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, в тому числі, є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно з вимогами п.1) ч.2 ст.171 КПК України арешт майна допускається в тому числі з метою збереження речових доказів, при цьому, згідно вимог ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної чи юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Однак зазначених вимог закону прокурор, який вніс клопотання та слідчий суддя, який розглядав зазначене клопотання- не дотрималися, що істотно вплинуло на правильність прийнятого судового рішення.
Відповідно до ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном тощо.
Клопотання прокурора не відповідає вимогам ст.171 КПК України.
Так, під час розгляду слідчим суддею клопотання про накладення арешту на земельну ділянку площею 176,8 га, що розташована на території Любимівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, судом не було взято до уваги той факт, що відомості до ЄРДР щодо протиправних дій самовільного незаконного використання земельною ділянкою, яка знаходиться у користуванні КЗ «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» ДОР, було внесено без зазначення конкретної особи. І внесені вони саме по заяві КЗ «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» ДОР.
Матеріалами справи підтверджено, що між ТОВ «Любимівка» та КЗ «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» було укладено договір № 20/05-1 про спільну обробку земельної ділянки площею 176, 8 га, що розташована на території Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області та до цього часу перебуває у постійному користуванні КЗ «Дніпропетровський геріатричний пансіонат». Державна реєстрація постійного користування земельною ділянкою КЗ «Дніпропетровський геріатричний пансіонат», підтверджується Державним актом на право постійного користування землею № ІІ-ДП 007739, виданим 06.03.1998 року Дніпропетровською районною радою народних депутатів.
Про наявність розпорядження В.о. голови райдержадміністрації від 09.07.2015 року, про вилучення вказаної земельної ділянки вКЗ «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» та переведення до земель запасу Любимівської сільської ради, на яке посилається прокурор, не відомо було ні КЗ «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» ні Любимівській сільській раді, більш того вказане розпорядження не зареєстровано в управлінні Держземагенства.
Із матеріалів провадження вбачається, що на запити КЗ «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» сільський голова Любимівської сільської ради неодноразово, зокрема станом на 11.11.2015 року, повідомляв, що згідно державного Акта на право постійного користування землею, за закладом значиться 176,8 га. Отже про наявність будь-якого розпорядження про переведення до земель запасу Любимівської сільської ради вказаної земельної ділянки, сільській раді не було відомо.
Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області також було підтверджено станом на 20.05.2016 року, що за «Дніпропетровський геріатричний пансіонат», на підставі постійного користування, обліковується земельна ділянка для ведення підсобного господарства загальною площею 176,800 га, що підтверджується наявними на зберіганні в Управлінні Держгеокадастру у Дніпропетровському районі Державним актом на право постійного користування землею №007739, виданого на підставі Розпорядження голови райдержадміністрації від 04.12.1997р. та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №1172 від 06.03.1998р.
Отже висновки прокурора про належність вказаної земельної ділянки Любимівській сільській раді, є передчасними та потребують належної перевірки.
Подаючи клопотання до суду першої інстанції прокурором, не зазначені зокрема обґрунтування необхідності арешту земельної ділянки.
Також слідчий суддя, як і сам прокурор не зазначили розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, не взяли до уваги розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Зі змісту частини третьої статті 172 КПК України вбачається, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
Виходячи з викладеного та враховуючи те, що при вирішенні питання про арешт зазначеного у клопотанні майна прокурором та слідчим суддею були порушені зазначені вище норми кримінального процесуального закону, колегія суддів, з огляду на вимоги ст.370 КПК України, ч.3 ст.407 КПК України вважає, що апеляційні скаргидиректора КЗ «Дніпропетровського геріатричного пансіонату» Дніпропетровської обласної ради ОСОБА_7 та представника за довіреністю ОСОБА_8 , який діє в інтересах ТОВ «Любимівка»підлягають частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2016 року, якою задоволено клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 про арешт майна, а саме: земельної ділянки площею 176,8 га, що розташована на території Любимівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, шляхом встановлення заборони будь-яким фізичним чи юридичним особам у тому числі ТОВ «Любимівка» (), КЗ «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» ДОР () та їх працівникам обробляти, користуватися та розпоряджатися вказаною земельною ділянкою- скасуванню, з постановленням, на підставі п.2) ч.3 ст.407 КПК України нової ухвали колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області, якою зазначене вище клопотання від 29 серпня 2016 року слід повернути прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 , з метою усунення недоліків у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, протягом семи десяти двох годин з моменту отримання ухвали.
На підставі наведеного вище, керуючись ст.170 КПК України, ст.173 КПК України, ч.3 ст.407 КПК України, ст.418 КПК України, ст.422 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
ухвалу слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2016 року, якою задоволено клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 про арешт майна, а саме земельної ділянки площею 176,8 га, що розташована на території Любимівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, шляхом встановлення заборони будь-яким фізичним чи юридичним особам у тому числі ТОВ «Любимівка» (), КЗ «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» ДОР () та їх працівникам обробляти, користуватися та розпоряджатися вказаною земельною ділянкою -скасувати.
Постановити нову ухвалу колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області, якою клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 про арешт майна, а саме земельної ділянки площею 176,8 га, що розташована на території Любимівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, шляхом встановлення заборони будь-яким фізичним чи юридичним особам у тому числі ТОВ «Любимівка» (), КЗ «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» ДОР () та їх працівникам обробляти, користуватися та розпоряджатися вказаною земельною ділянкою -повернути прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 ,для усунення недоліків в строк, протягом семидесяти двох годин з моменту отримання ухвали.
Апеляційні скаргидиректора КЗ «Дніпропетровського геріатричного пансіонату» Дніпропетровської обласної ради ОСОБА_7 та представника за довіреністю ОСОБА_8 , який діє в інтересах ТОВ «Любимівка»- задовольнити частково.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4