Провадження № 1-кп/243/270/2016
Справа № 243/1692/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2016 року
Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретареві ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Слов`янська Донецької області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України,
прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 , -
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області знаходиться кримінальне провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
До суду дане кримінальне провадження надійшло із обвинувальним актом складеним 13 лютого 2016 року, та угодою про визнання винуватості, укладеною 25 лютого 2016 року.
У судовому засіданні прокурор підтримав угоду, а також подав до суду уточнення до угоди, які стосуються незначних невідповідностей в частині вимог до угоди, у письмовому вигляді від 31 березня 2016 року.
Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні винуватим у скоєнні кримінального правопорушення визнав себе повністю, дав суду пояснення, якими підтвердив обставини, викладені у обвинувальному акті у повному обсязі, щиро розкаявся, свої права, передбачені ст. 474 КПК України розуміє. Також повідомив, що погоджується на уточнення до угоди. Крім того, суду повідомив, що раніше він був засуджений до п`яти років позбавлення волі Слов`янським міськрайонним судом Донецької області, однак звільнився умовно-достроково. Втім офіційних документів щодо його звільнення у нього немає, оскільки його було звільнено на території, яка на сьогодні непідконтрольна владі України. Вказав, що він при одруженні взяв прізвище дружини « ОСОБА_6 », а після розірвання шлюбу змінив його на дошлюбне прізвище « ОСОБА_7 ».
Обвинувачений ОСОБА_3 та прокурор в судовому засіданні заявили, що вони цілком розуміють наслідки угоди, укладення угоди є добровільним і не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж передбачені в угоді.
Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні підтвердив, що ініціювання угоди було здійснене за його участі.
Відповідно ст. 472 КПК України, в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.
Як видно із змісту угоди, сторони домовилися про призначення обвинуваченому покарання у виді трьох років позбавлення волі із іспитовим строком та звільненням від призначеного покарання за ст. 75 КК України.
Відповідно ч.7 ст. 474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:
1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;
2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;
3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;
4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;
5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;
6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.
При виконанні вимог ч.7 ст. 474 КПК України, судом перевірений вирок суду від 11 липня 2011 року, згідно із яким, обвинувачений ОСОБА_8 був засуджений 11 липня 2011 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ч.2 ст. 307, ч.1 ст. 311 КК України до п`яти років та трьох місяців позбавлення волі. Суду надана копія довідки про звільнення, за якою обвинувачений був звільнений з Калінінської ВК м. Горлівка 24 червня 2015 року. Вказана довідка посвідчена печаткою на якій містяться реквізити ДНР. Крім того, як видно із вироку суду та довідки, прізвище обвинуваченого зазначено як « ОСОБА_6 »
Із показань обвинуваченого у судовому засіданні видно, що він при одруженні взяв прізвище дружини « ОСОБА_6 », а після розірвання шлюбу змінив його на дошлюбне прізвище « ОСОБА_7 ».
За змістом п.12 Постанови Пленуму ВССУ від 11 грудня 2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», сторони угоди (незалежно від її виду) зобов`язані, крім іншого, узгоджувати міру покарання та звільнення від його відбування з випробуванням (якщо домовленості щодо такого звільнення мали місце та сторони дійшли згоди).
Домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. Зокрема, сторони мають узгоджувати покарання, враховуючи:
- положення пунктів 1-2 ч. 1 ст. 65 КК, тобто 1) у межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК, та 2) відповідно до положень Загальної частини КК. Зокрема, у випадку, коли в санкції статті (санкції частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, не встановлено мінімальної межі покарання, сторони мають виходити із положень розділу X Загальної частини КК;
- ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п. 3 ч. 1 ст. 65 КК). За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення статей 65, 75 КК мають право, використовуючи положення ст. 69 КК, узгоджувати: а) основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, або б) інше основне покарання, більш м`який його вид, не зазначений у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК за цей злочин; в) не визначати додаткове покарання, передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК як обов`язкове, за винятком випадків, встановлених ч. 2 ст. 69 КК.
Врахування означених вимог кримінального закону має бути відображено у змісті угоди, а узгоджена міра покарання повинна мати конкретний вираз.
Виходячи із положень ст. 474 КПК України, у разі надходження обвинувального акту із угодою, суд повинен перевірити умови угоди на виконання вимог КПК України та КК України.
Так із змісту угоди видно, що сторони домовилися про призначення покарання у виді трьох років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України із звільненням від покарання з іспитовим строком.
У роз`ясненнях, які містяться у п.12 Постанови Пленуму ВССУ від 11 грудня 2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», зокрема зазначається, що суд також має враховувати, що чинні КК і КПК регулюють два різновиди звільнення від відбування покарання з випробуванням: 1) загальний - коли вимагається встановлення можливості виправлення засудженого без відбування покарання; 2) спеціальний - у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання винуватості, для укладення якої з`ясування питань, визначених у ч. 1 ст. 75 КК, не є обов`язковим. У зв`язку з чим, якщо ж сторони узгодили покарання та досягли домовленості щодо звільнення підозрюваного/обвинуваченого від його відбування з випробуванням, відповідно до частин 2, 3 ст. 75 КК суд зобов`язаний прийняти рішення про таке звільнення у випадку затвердження угоди про примирення або визнання винуватості за наявності сукупності таких умов: 1) сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років; 2) узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням; 3) угода відповідає чинному законодавству та підстави для відмови в її затверджені визначені КПК (пункти 1-6 ч. 7 ст. 474 КПК) відсутні.
У випадку вчинення особою декількох кримінальних правопорушень сторони угоди попередньо мають узгодити (визначити) міру покарання за кожне вчинене суспільно небезпечне діяння, остаточну (сукупну) міру покарання і лише після цього звільнення її від відбування покарання з випробуванням. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, яку звільнено від відбування покарання з випробуванням згідно з ч. 3 ст. 75 КК визначаються виключно судом. У зв`язку з цим визначені сторонами угоди тривалість іспитового строку та обов`язки, що покладаються на особу, яка звільняється від відбування покарання з випробуванням, не враховуються судом, про що зазначається в мотивувальній частині судового рішення, та не є підставою для відмови у затвердженні угоди.
Аналіз чинного законодавства та судової практики щодо розгляду угод у кримінальному процесі, дозволяє дійти висновку, що укладена сторонами вид та міра покарання повинні відповідати вимогам чинного законодавства.
Втім, як видно із наданого суду вироку суду, і наведена обставина підтверджена обвинуваченим, строк покарання за вироком суду від 11 липня 2011 року закінчується 07 липня 2016 року.
Постановою Верховної Ради України від 17 березня 2015 року N 254-VII1 та Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085-р визначено тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей та затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, до цього переліку входить м. Горлівка. За таких обставин, суд не може прийняти до уваги довідку про звільнення від відбування покарання обвинуваченого, оскільки вона видана у м. Горлівка, тобто на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. До того ж, як видно із пояснень обвинуваченого, він був звільнений умовно-достроково. Отже на час розгляду угоди, суду не надані достовірні відомості щодо підстав звільнення обвинуваченого від відбування покарання за попереднім вироком суду. Суд також зазначає, що суду не надано довідку про судимість обвинуваченого, а також відомості про зміну прізвища.
З врахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, суд відмовляє у затвердженні угоди від 25 лютого 2016 року, на підставі п. п. 1 ч.7 ст. 474 КПК України, у зв`язку з тим, що умови угоди суперечать вимогам КК України та КПК України, оскільки покарання, узгоджене сторонами не відповідає вимогам КК України та узгоджено на неповно встановлених обставин щодо особи обвинуваченого, відбування ним покарання за попереднім вироком суду.
Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468-475 КПК України.
З врахуванням викладених обставин, виходячи з наданих у судовому засіданні матеріалів кримінального провадження, щодо особи обвинуваченого, змісту угоди, а також оскільки відповідно норм чинного кримінально-процесуального законодавства, суд повинен негайно розглянути угоду, суд відмовляє у затверджені угоди та повертає кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468-475 КПК України.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 314, 474 КПК України, суд, -
Повний текст ухвали проголошений о 12 год. 45 хв. 04 квітня 2016 року.
Головуючий суддя: ОСОБА_1