Справа № 383/436/16-к
1-кп/405/142/16
УХВАЛА
14 липня 2016 року колегія суддів Ленінського районного суду міста Кіровограда в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кіровограда кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.12.2012 року за № 0000099 відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кореянки, уродженки с. Пинзаряни Фалештського району Республіки Молдова, громадянки України, яка має неповну середню освіту, яка до арешту офіційно не працювала, не має утриманців, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, у відношенні якої обрано запобіжний захід тримання під вартою,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченої ОСОБА_5 ,
встановила:
Прокурором до суду подано клопотання щодо продовження у відношенні обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, посилаючись на те, що обвинувачена знаходячись на волі зможе впливати на потерпілу та свідків, крім того є ризики переховування обвинуваченої від суду, вчинення інших дій з метою перешкоджання всебічному, повному і неупередженому встановленню істини у кримінальному провадженні. Кримінальне правопорушення вчинено у групі осіб із застосуванням насильства, з корисливим мотивом, що свідчить про те, що запобігання ризикам не можливе шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою, оскільки, перебуваючи під домашнім арештом, особистому зобов`язанню, остання не буде обмежена в своїх діях, а тому не можливо буде запобігти ризикам зазначеним вище.
Потерпіла не заперечувала проти продовження обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Захисник та обвинувачена просили відмовити у задоволенні клопотання прокурора, вказуючи на доцільність зміни запобіжного заходу на домашній арешт. Захисник зазначила, що потерпіла вже допитана, обвинувачена раніше не судима, сама їхала в Україні, коли була затримана в Росії, має доньку, мати та постійне місце проживання.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що і на даний час залишається достатньо підстав вважати, що ОСОБА_5 , опинившись на волі, зможе перешкодити встановленню істини у справі під час судового провадження і на це вказують такі обставини, відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України: характер протиправних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_5 , її вік, стан здоров`я та репутація, відсутність даних про ступень довіри до обвинуваченої з боку громадськості, відсутність у обвинуваченої стабільного джерела доходу, те, що вона не заміжня та не має утриманців тощо. Також, враховуючи викладене, є достатньо підстав вважати, що ОСОБА_5 зможе вплинути на свідків, які ще не допитувались під час судового розгляду. Тривале переховування обвинуваченої, яка перебувала у міжнародному розшуку, від органів досудового розслідування, відсутність будь-яких достовірних даних щодо фактичного місця проживання обвинуваченої, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 в разі визнання її винуватою у вчиненні злочину, в якому її обвинувачують, - дванадцяти років позбавлення волі, відсутність постійного джерела доходу можуть бути підставами для переховування від суду (ризик переховування).
Разом з тим, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Пункт 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Колегія суддів також враховує практику Європейського суду з прав людини, сформульовану в рішенні «Лабіта проти Італії» від 6.04.2000 р., що тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.
На думку колегії суддів, такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченій злочину за попередньою змовою групою осіб, з погрозою застосування насильства.
Крім того, колегія суддів враховує, що відповідно до правової позиції викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України» при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Водночас, розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, колегія суддів з урахуванням вищенаведених ознак вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої.
Сукупність обставин, в яких обвинувачується ОСОБА_5 , та її особистість істотно підвищують ступень і характер суспільної небезпеки діянь, тому відносно неї не може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, аніж тримання під вартою.
За сукупності таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне продовжити раніше обраний щодо обвинуваченій ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.27, 177,178, 183, 194, 199, 369 КПК України, колегія суддів, -
постановила:
Задовольнити клопотання прокурора щодо продовження у відношенні обвинуваченої ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Запобіжний захід щодо обвинуваченої ОСОБА_5 у виді тримання під вартою продовжити на 60 (шістдесят) днів, тобто до 11.09.2016 року включно.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3