Справа №585/2286/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/433/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Погроза або насильство щодо судді, народного засідателя чи присяжного
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 липня 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження №0000014 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 на вирок Липоводолинського районного суду Сумської області від 23 лютого 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого 04.02.2015р. за ст.186 ч.3, ст.187 ч.3, ст.70 ч.1 КК України до семи років позбавлення волі з конфіскацією майна,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.377 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 на вирок Липоводолинського районного суду Сумської області від 23 лютого 2016 року, в яких:

- прокурор просить скасувати вирок відносно ОСОБА_7 та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним за ч.1 ст.377 КК України та призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі, до якого на підставі ст.ст.71,72 КК України повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Роменського міськрайонного суду від 04.02.2015р. у виді семи років позбавлення волі з конфіскацією майна, остаточно призначивши до відбування 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, яким виправдати його за ч.1 ст.377 КК України ,

- захисник просить скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.377 КК України, та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.71,72 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину основного покарання у виді позбавлення волі і повністю додаткового покарання у виді конфіскації майна, призначених за вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 лютого 2015 року, і остаточно за сукупністю вироків призначено вісім років шість місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, належного йому на праві власності.

У апеляційній скарзі прокурор вказує на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Зазначає, що обвинувачений раніше засуджений за вчинення тяжкого та особливо тяжкого злочину, проте висновків для себе не зробив, зухвало поводився в суді, вину не визнав, відсутні пом`якшуючі обставини, а тому суд не дотримався вимог ст.65 КК України і призначив покарання, яке не відповідає особі обвинуваченого через м`якість.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 заперечує свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину, та зазначає, що фразу, яку суддя сприйняла як погрозу, він висловив на адресу іншого обвинуваченого ОСОБА_10 , а всі свідки зі сторони обвинувачення є заінтересованими особами, бо є співробітниками потерпілої. Вказує на однобічність та неповноту досудового розслідування та судового слідства, належним чином не з`ясовані обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження. Вважає, що суд, при наявності суперечливих доказів, лише виклав їх у вироку, не піддавши аналізу, не обґрунтувавши обвинувачення, яке визнав доведеним, що призвело до ухвалення неправосудного вироку.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги захисник обвинуваченого вказує на неповноту судового розгляду та порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення. Так, захисник вказує, що посилання у вироку суду на показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , суперечать їх дійсним показам, даним в судовому засіданні, проте суд критично поставився до показів самого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_10 , який підтвердив, що погроза адресувалася саме йому. Вказує, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання обвинуваченого про відкладення судового засідання для надання можливості прибути викликаному за його клопотанням в якості свідка ОСОБА_15 , який знаходився у відрядженні, та якого суд так і не допитав. За таких обставин вважає обвинувачення не доведеним, оскільки стороною обвинувачення не надано достатньо доказів на його підтвердження. Вважає, що без відеозапису судового засідання не можна дати вірну оцінку його аудіозапису. Крім того, вказує, що визначена судом її підзахисному міра покарання є максимальною в санкції ч.1 ст.377 КК України, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення через суворість.

Потерпіла ОСОБА_16 подала письмові заперечення на апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника, вирок суду вважає законним та обґрунтованим, апеляційну скаргу прокурора не підтримує.

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим в тому, що 17 червня 2015 року об 11год. 43хв., будучи, разом з ОСОБА_10 , обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.187 ч.3 КК України, знаходячись в залі судових засідань №2 Роменського міськрайонного суду Сумської області, розташованого за адресою Сумська область м.Ромни, вул. Соборна, 12, у спеціально відведеному місці для осіб, щодо яких обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, під час судового розгляду даного кримінального провадження, на неодноразові зауваження судді Роменського міськрайонного суду ОСОБА_16 про припинення порушення порядку в судовому засіданні, почав ображати головуючу нецензурною лайкою, у зв`язку з чим колегія суддів постановила ухвалу суду про видалення ОСОБА_7 із зали судового засідання за порушення порядку в залі судового засідання. Після оголошення ухвали суду про видалення ОСОБА_7 із зали судового засідання головуючою ОСОБА_16 , ОСОБА_7 , безпосередньо, усно висловив погрозу вбивством на адресу судді ОСОБА_16 у зв`язку із її діяльністю, пов`язаною із здійсненням правосуддя, сказавши «ти живеш, поки я вийду», і таким чином довів погрозу вбивством до відома потерпілої.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, обвинуваченого та захисника на підтримку поданих апеляційних скарг та заперечення проти апеляційної скарги прокурора, думку прокурора на підтримку апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні та заперечення проти апеляційних скарг обвинуваченого та захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.377 КК України, за обставин, викладених у вироку, ґрунтуються на досліджених судом матеріалах кримінального провадження, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні суду першої інстанції вину у скоєнні інкримінованого йому злочину не визнав, пояснивши, що в судовому засіданні 17 червня 2015 року, головуюча суддя ОСОБА_16 спровокувала його на висловлення на її адресу нецензурної лайки, яка ні на кого з інших присутніх в залі не адресувалась, і стосувалася виключно його розмови із ОСОБА_10 а потерпіла ОСОБА_16 вислів «ти живеш, поки я вийду» прийняла як такий, що відноситься виключно на її адресу, і лише через сформоване у неї по відношенню до нього упереджене ставлення, оскільки він будь-якого імені присутніх осіб у залі не вимовляв, жодного змісту у вказану фразу не вкладав, а ці слова пов`язувалися виключно зі своєрідним стилем спілкування із іншим обвинуваченим ОСОБА_10 .

Проте, вина обвинуваченого у вчиненні погрози вбивством щодо судді у зв`язку з його діяльністю, пов`язаною зі здійсненням правосуддя, підтверджується рядом досліджених судом першої інстанції належних та допустимих доказів, які суд першої інстанції цілком обґрунтовано поклав в основу вироку, зокрема, наданими під час судового розгляду показами потерпілої та свідків.

Так, потерпіла ОСОБА_16 , будучи допитаною в судовому засіданні суду першої інстанції, пояснила, що 17 червня 2015 року в залі №2 Роменського міськрайонного суду Сумської області під час судового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_7 у колегіальному складі суду, в якому вона головувала, а саме під час допиту свідків, ОСОБА_7 неодноразово порушував порядок, на зауваження не реагував, висловлювався на її адресу нецензурними словами, сформульованими в жіночу роді та в однині, а тому колегією суддів було прийнято рішення про видалення обвинуваченого із зали суду. Під час перебування на місці для тримання підвартних осіб та при надіванні на його руки наручників, ОСОБА_7 повернувся в її сторону, з концентрованою увагою, дивлячись на неї і, не розмовляючи із іншим обвинуваченим ОСОБА_17 , голосно виказав на її адресу дослівну фразу «ти живеш, поки я вийду», яку вона сприйняла як реальну погрозу по позбавленню її життя, як судді, оскільки ОСОБА_7 не був задоволений ухваленим під її головуванням попереднім вироком про його реальне засудження до позбавлення волі на строк сім років. При висловленні вказаної фрази обвинувачений розмахував руками в її сторону, висловлювався нецензурною лайкою, як на суддю при виконанні нею службових обов`язків, його обличчя мало вираз агресії, він зовні проявляв агресивність саме щодо неї.

Допитані судом першої інстанції в якості свідків судді ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які приймали участь у вказаному судовому засіданні у складі колегії суддів, підтвердили ті обставини, що в судовому засіданні 17 червня 2015 року ОСОБА_7 порушував порядок, на що головуюча суддя неодноразово робила йому попередження з вимогою припинити такі дії, проте обвинувачений не реагував і колегіальним складом суду було прийнято рішення про видалення вказаної особи із зали суду. При видаленні із зали суду, із місця, де тримають підвартних осіб, ОСОБА_7 , повернувшись до потерпілої ОСОБА_16 і складу суду, будучи дуже обуреним, і проявляючи ознаки злоби на обличчі, дивлячись на потерпілу, виказав на її адресу фразу, сутність якої полягала в тому, що потерпіла живе, поки він вийде з місць позбавлення волі; останню фразу він виказав через те, що раніше був засуджений суддею ОСОБА_16 до реального покарання у виді позбавлення волі і з приводу його видалення із зали судового засідання. Висловлена фраза на адресу потерпілої була однозначним і чітко зрозумілим твердженням про погрозу її вбивством, ця фраза жодним чином не адресувалася іншим суддям.

Аналогічні покази в судовому засіданні дав також допитаний в якості свідка ОСОБА_13 , який будучи прокурором, підтримував державне обвинувачення у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , та зазначав, що обвинувачений ОСОБА_18 сказав на адресу головуючої судді ОСОБА_16 фразу, зміст якої полягав в тому, що вона живе до тих пір, поки він сидить, і надалі розгляд справи проводився у відсутність вказаного обвинуваченого, так як його видалили із зали судового засідання працівники конвойної служби. До цього, в судовому засіданні ОСОБА_7 не підкорявся розпорядженням головуючої судді ОСОБА_16 з приводу підтримання порядку в судовому засіданні.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_14 однозначно вказав на те, що обвинувачений висловив погрозу вбивством саме щодо головуючої, та ця погроза не стосувалася когось іншого, в тому числі і іншого обвинуваченого, який знаходився поряд.

Крім того, суд першої інстанції цілком обґрунтовано поклав в основу вироку інші докази, які беззаперечно підтверджують вину обвинуваченого у вчиненому злочині, як то журнал судового засідання Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17 червня 2015 року, в якому зафіксовано, що об 11 год. 42 хв. 46 сек. обвинувачений ОСОБА_7 усно висловив погрозу вбивством на адресу судді ОСОБА_16 ; витяг із постанови Верховної Ради України «Про обрання суддів» від 18 вересня 2003 року № 1205-IV, відповідно до якого ОСОБА_16 з 18 вересня 2003 року обрано безстроково на посаду судді місцевого Роменського міського суду Сумської області; відтворені під час судового розгляду файли звукозапису судового засідання від 17 червня 2015 року, з якого прослуховується початок судового засідання в Роменському міськрайонному суді Сумської області 17 червня 2015 року у справі по обвинуваченню ОСОБА_7 і ОСОБА_10 за ст.187 ч.3 КК України, оголошення двох попереджень-зауважень головуючою ОСОБА_16 . ОСОБА_7 за непідведення з місця на вимогу головуючої та висловлення пояснень під час допиту свідка без дозволу головуючого судді, оголошення головуючою суддею ОСОБА_16 на адресу ОСОБА_7 попередження про порушення порядку в судовому засіданні (розмови в судовому засіданні без дозволу головуючого), зауваження головуючої на адресу матері ОСОБА_7 з приводу її висловлень з місця в залі судового засідання, після чого обвинувачений висловився нецензурною лайкою на адресу головуючої судді , та після оголошення ухвали суду про видалення ОСОБА_7 із зали суду за порушення порядку в судовому засіданні, останній усно виказав на адресу ОСОБА_16 фразу «ти живеш, поки я вийду». При цьому, чітко прослуховувався вислів потерпілої про вчинення погрози вбивством щодо неї з боку ОСОБА_7 , та який вбачався з її слів, висловлених як головуючим в колегії суддів, потерпіла ідентифікувала особу саме обвинуваченого ОСОБА_7 як особи, що висловила їй погрозу.

Даний звукозапис судового засідання повністю узгоджується із даними, викладеними в журналі судового засідання Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17 червня 2015 року щодо висловлювань обвинуваченого та потерпілої, а також із показаннями потерпілої та свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .

Таким чином, суд першої інстанції, перевіривши усі докази, які повністю узгоджуються між собою, обґрунтовано дійшов до висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, його дії за ч.1 ст.377 КК України кваліфіковані правильно, а доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника про те, що висловлена обвинуваченим погроза вбивством була адресована іншому обвинуваченому ОСОБА_10 , є необґрунтованими, оскільки перевірялися в судовому засіданні і не знайшли свого підтвердження.

Не заслуговують на увагу також доводи апеляційної скарги обвинуваченого з приводу того, що всі свідки з боку обвинувачення є заінтересованими особами, оскільки є співробітниками потерпілої та могли вступити в змову проти нього, як і свідок ОСОБА_14 , який має неприязні відносини до нього та міг його навмисно обмовити. Так, під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 були належним чином попереджені про кримінальну відповідальність, приведені до присяги свідка та жодних перешкод для їх допиту в суді встановлено не було, а вищевикладені доводи апеляційної скарги обвинуваченого є голослівними та жодними фактичними даними не підтверджуються.

Крім того, суд першої інстанції дав належну оцінку показам свідків ОСОБА_19 , яка є матір`ю обвинуваченого, та ОСОБА_10 , який є його співучасником за обвинуваченням, під час розгляду якого ОСОБА_7 був вчинений злочин за ч.1 ст.377 КК України, обґрунтовано поставивши їх під сумнів з огляду на наявність ряду інших доказів, які спростовують їх пояснення.

Безпідставними є також доводи апеляційної скарги захисника з приводу того, що у вироку невірно відображені покази свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які вони давали в судовому засіданні, оскільки такі твердження спростовуються звукозаписом судового засідання суду першої інстанції, у вироку суду покази свідків викладені стисло, проте без будь-яких перекручувань їх змісту.

Не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами провадження також доводи захисника з приводу того, що покази свідка ОСОБА_14 на досудовому слідстві та в суді різняться, оскільки цей свідок в судовому засіданні дійсно підтвердив покази, дані ним на досудовому слідстві, та в ході відповідей на запитання учасників процесу однозначно заявив про те, що ОСОБА_18 висказав погрозу життю саме головуючій у тому судовому засіданні судді ОСОБА_16 , а щодо дати цієї події чи прізвищ інших суддів, то вказані обставини належним чином підтверджуються іншими зібраними у кримінальному провадженні та дослідженими судом доказами.

Що стосується посилання захисника на неповноту судового розгляду, яка полягає у відмові в задоволенні клопотання сторони захисту про допит свідка ОСОБА_15 , колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки вказане клопотання було вирішено судом у процесуальний спосіб у встановленому законом порядку.

Таким чином, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність вини її підзахисного у вчиненні інкримінованого йому злочину

Не заслуговують на увагу колегії також доводи апеляційної скарги захисника з приводу тяжкості призначеного її підзахисному покарання з огляду на наступне.

Відповідно до ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції вірно врахував відсутність пом`якшуючих обставин, обставину, яка обтяжують покарання обвинуваченого - рецидив злочинів, врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_7 , а саме те, що він вчинив злочин середньої тяжкості, пов`язаний з посяганням на недоторканість носія судової влади, його особу (молодий вік обвинуваченого, посередню характеристику по місцю проживання, відсутність працевлаштування наявність судимості за тяжкі злочини проти власності, пов`язані із застосуванням насильства до фізичної особи, та інші характеризуючі особу обвинуваченого дані, та призначив покарання, необхідне та достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі, оскільки його виправлення не вбачається можливим без ізоляції від суспільства.

Враховуючи, що кримінальне правопорушення за даним вироком було вчинено обвинуваченим після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання по ньому, суд цілком вірно застосував ст.71 КК України та призначив остаточне покарання шляхом часткового приєднання невідбутої частини основного покарання за попереднім вироком.

Колегія суддів не вбачає також підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, в якій ставиться питання невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та призначення обвинуваченому покарання відповідно до вимог ст.ст.71,72 КК України шляхом повного приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Проте, призначаючи обвинуваченому покарання за ч.1 ст.377 КК України у максимальному розмірі санкції вказаної статті, суд першої інстанції в повній мірі врахува характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_7 злочину, а саме те, що він вчинив злочин середньої тяжкості, пов`язаний з посяганням на недоторканість носія судової влади, його особу та характеризуючі дані, відсутність пом`якшуючих обставин, обставину, яка обтяжує покарання - рецидив злочинів, та призначив покарання, необхідне та достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Крім того, суд цілком вірно застосував ст.71 КК України та призначив остаточне покарання шляхом часткового приєднання невідбутої частини основного покарання за попереднім вироком.

Керуючись ст.ст.405, 407, 409,418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Липоводолинського районного суду Сумської області від 23 лютого 2016 року, щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 - без задоволення.

Зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_7 строк тимчасового залишення у СІЗО м. Суми з 24 лютого 2016 року по 14 липня 2016 року включно з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі згідно вимог ч.5 ст.72 КК України.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а для засудженого, який тримається під вартою в той же строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4