Справа № 366/2040/15-к
1-кп/357/99/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25.11.2016 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

25 листопада 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судового засідання №1 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальну справу за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України уродженця с. Оране Іванківського району, Київської області, не одруженого, не працюючого, який проходив військову службу з 19.03.2014 року у військовій частині п/п НОМЕР_1 , солдата, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 запобіжний захід не застосовувався,
Раніше судимий:
1)11.07.2013 року вироком Іванківського районного суду Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 407 КК України,
в с т а н о в и в:
Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що Указом Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 № 1126-VII, відповідно до ст. ст. 106 ч. 1 п. п. 1, 17, 20, 112 Конституції України та ст. ст. 4, 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII оголошено проведення, зокрема, на території Київської області часткової мобілізації та постановлено здійснити призов військовозобов`язаних для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України в обсягах, визначених мобілізаційними планами з урахуванням резерву.

На виконання цього Указу Президента України та визначених завдань військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_2 19.03.2014 з урахуванням стану здоров`я та інших даних, а також відсутності визначених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII підстав для відстрочки або звільнення від призову на військову службу під час мобілізації, здійснено призов ОСОБА_4 на військову службу під час мобілізації та направлено для її проходження до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ).
Згідно наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 25.03.2014 № 62 (по стройовій частині) ОСОБА_4 у військовому званні солдата зарахований до списків особового складу цієї частини, на всі види забезпечення та призначений на посаду стрільця.
Згідно ст. 24 ч. 1 п. 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII з 19.03.2014 ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця і почав проходити військову службу за призовом під час мобілізації, у зв`язку з чим повинен, окрім іншого, керуватися вимогами ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

11.01.2015 ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог, а також вимог ст. 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_1 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 того ж дня біля 07 год. 00 хв. самовільно без дозволу командування залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_1 та направився до місця свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
У подальшому ОСОБА_4 постійно перебував за місцем проживання у с. Оране Іванківського району Київської області та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину - польова пошта НОМЕР_1 або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.
14.01.2015 біля 08 год. 00 хв., тобто більше ніж через три доби, ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, невідворотність кримінальної відповідальності за вчинений злочин добровільно та з власної ініціативи прибув на службу до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 .

25.02.2015 ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, повторно вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог, а також вимог ст. 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, самовільно залишити військову частину - польова пошта НОМЕР_1 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 того ж дня біля 07 год. 00 хв. самовільно без дозволу командування залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_1 та направився до місця свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
У подальшому ОСОБА_4 постійно перебував за місцем проживання у с. Оране Іванківського району Київської області та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину - польова пошта НОМЕР_1 або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.
08.03.2015 року біля 08 год. 00 хв. тобто більше ніж через 12 діб, ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, невідворотність кримінальної відповідальності за вчинений злочин, добровільно та з власної ініціативи прибув до військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Вищевказані дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 2 ст. 407 КК України як самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад 10 діб, але не більше одного місяця або хоч і менше десяти діб, але більше трьох діб вчинене повторно протягом року.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України, не визнав. При цьому дав суду показання, що дійсно був призваний для проходження військової служби, яку проходив у військовій частині НОМЕР_3 (польова пошта НОМЕР_1 ) у АДРЕСА_2 . З 01.05.2014 по 03.08.2014 року він брав участь у бойових діях в зоні проведення антитерористичної діяльності в Донецькій та Луганській області Під містом Червоний партизан отримав поранення ноги. Коли він з підрозділ виходив з оточення він потрапив на територію Російської Федерації де їх взяли в полон а потім повернули на територію України. Після повернення лікувався у госпіталі в м. Дніпропетровськ. В подальшому його перевели для проходження служби в АДРЕСА_2 , де він продовжував служити будучи виведеним поза штат у розпорядження командира частини. Оскільки матеріальне забезпечення було невисоким 45 грн. у місяць його мати періодично забирала на кілька днів з військової частини, в основному на вихідні додому. Як вважав обвинувачений його відпускали з відома командирів частини. Стверджує, що вхід і вихід з військової частини був вільний. Після його повернення у військову частину випадків, щоб до нього пред`являли претензії, брали пояснення, притягували до дисциплінарної відповідальності не було.

Доказуючи обставини, передбачені ст. 91 КПК України, прокурор надав суду як докази вчинення ОСОБА_4 вищевказаного злочину показання свідків: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , копії документів.

Показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 досліджені безпосередньо судом.

З показань допитаного судом свідка ОСОБА_6 , 27.01.2016 року вбачається, що він був мобілізований для проходження військової служби з 30.03.2014 року. З 18.04.2015 року він був переведений на службу в АДРЕСА_2 , де був командиром зведеної роти у підпорядкуванні мав 500 чоловік, у зв`язку з чим роботу з кожним військовослужбовцем не можливо було проводити. Після прибуття на місце служби у м. Білу Церкву ОСОБА_4 там не було. Останній з`явився з 24.10.2015 року. характеризувався як не дуже відповідальний військовослужбовець, періодично був відсутній по місцю служби.

У своїх показаннях свідок ОСОБА_8 , яка є матір`ю обвинуваченого в цілому підтвердила показання обвинуваченого, що у 2015 році вона неодноразово забирала його з розташування військової частини, яка дислокувалася в АДРЕСА_2 так як її у сина після участі у бойових діях стрімко погіршився стан здоров`я і вона намагалася його лікувати. В основному забирала на вихідні. Стверджує, що на тривалий час син не залишав розташування військової частини.

У своїх показаннях допитаний за клопотанням прокурора додатковий свідок ОСОБА_7 зазначив що з 2014 року і по даний час працює начальником відділення командного пункту військової частини п/п НОМЕР_1 . Особовий склад частини допускається у частину та за її межі за перепустками. Військовослужбовці мають право залишати розташування частини у звільнення, на лікування, у відрядження та у відпустку. У частині здійснюються ранкова та вечірні перевірки. Уразі відсутності на місці військовослужбовців складається відповідний рапорт на ім`я командира військової частини. Якщо солдат ОСОБА_4 був відсутній, то про його відсутність рапортом доповідалося командиру військової частини. Допускає, що мати обвинуваченого могла підходити до нього, щоб її сина відпустили з частини, але він особисто не міг давати такого дозволу без підстав.

Суду також надано як докази винуватості обвинуваченого наступні документи, а саме:
- Витяг з кримінального провадження з якого видно, що 03.12.2014 до ЄРДР внесено відомості про вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, що 01.09.2014 року приблизно о 08 годині 00 хв. призваний за мобілізацією солдат ОСОБА_4 не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_3 (польова пошта НОМЕР_1 ) та не з`являється на неї без поважних причин тривалістю понад один місяць проводячи час на власний розсуд. (а.с. 116 т.1)
- Копію листа начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі ВСП) від 30.09.2014 року військовому прокурору Білоцерківського гарнізону відповідно до якого останньому повідомлено, що з 01.09.2014 року та станом на 30.09.2014 року солдат ОСОБА_4 в числі інших військовослужбовців не прибув до місця дислокації військової частини п/п В НОМЕР_4 . Солдати самовільно залишили військову частину та перебувають за її межами понад 10 діб. (а.с. 117 т.1)
- Копію акту службового розслідування від 29.09.2014 року, проведеного офіцером групи проведення службових розслідувань та профілактики правопорушень ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до якого було проведено службове розслідування у зв`язку з неприбуттям до району виконання бойового завдання військової частини п/п НОМЕР_1 станом на 01.08.2014 року 48 військовослужбовців. Проведеним службовим розслідуванням встановлено, що з вказаного числа 19 військовослужбовців, і в тому числі солдат ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 були відсутні на військовій службі без поважних причин. Вказаний факт встановлено шляхом опитування в.о. командира зведеної роти військової частини п/п НОМЕР_1 ОСОБА_6 (а.с. 118-120 т.1)
- Довідку №142м від 03.02.2015 року командира військової частини НОМЕР_5 , згідно з якою солдат ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 проходив стаціонарне лікування у хірургічному відділенні в/ч НОМЕР_5 з 15.01.2015 року по 20.01.2015 року. з приводу забійної рани лобної ділянки зліва. Виписаний з одужанням. Рекомендовано звільнення від обов`язків на 5 календарних днів і консультація психіатра. (а.с. 121 т.1)

- Копію витягу з наказу НОМЕР_6 окремої механізованої бригади (по стройовій частині) №62 від 25.03.2014 року м. Біла Церква згідно з яким солдат ОСОБА_4 призначений стрільцем 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону та вважається таким, що з 25.03.2014 року приступив до виконання своїх обов`язків. (а.с. 122 т.1)

- Копію витягу з наказу командира військової частини п/п В НОМЕР_4 (по стройовій частині) №53 від 02.06.2014 року с. Катеринівка з якого видно, що солдат ОСОБА_4 з 01.05.2014 року по час винесення даного наказу у складі військової частини п/п В НОМЕР_4 бере участь у виконанні бойових завдань по ізоляції кризових районів в районі проведення антитерористичної операції. (а.с. 123 т.1)
- Копію витягу з наказу командира військової частини п/п НОМЕР_1 (по стройовій частині) №137 від 29.08.2014 року м. Мелітопіль, з якого видно, що солдат ОСОБА_4 в числі особового складу який знаходився в пункті постійної дислокації зарахований у розпорядження командира військової частини п/п В НОМЕР_4 (а.с. 124 т. 1)
- Копію витягу з наказу командира військової частини п/п НОМЕР_1 (по стройовій частині) №257 від 24.12.2014 року м. Волноваха, відповідно до якого на солдата ОСОБА_4 за перебування у нетверезому стані в громадських місцях накладено дисциплінарне стягнення у виді догани (а.с. 125 т.1)
- Копію витягу з книги вечірньої перевірки зведеної роти в/ч п/п НОМЕР_1 за період з 10.01.2015 року по 20.01.2015 року з якої видно, що в графі №355 зроблено запис «солдат ОСОБА_4 » в дні з 11 по 15 проставлено позначку «КР», в дні з 16 по 20 позначку «гос». (а.с. 127-128 т.1)
- Копію витягу з книги вечірньої перевірки зведеної роти в/ч п/п НОМЕР_1 за період з 21.01.2015 року по 31.01.2015 року з якої видно, що в графі №356 зроблено запис «солдат ОСОБА_4 » в дні: з 21 по 30 стоїть позначка «КР» (а.с. 129-130 т.1)
- Копію витягу з книги вечірньої перевірки зведеної роти в/ч п/п НОМЕР_1 за період з 01.02.2015 року по 10.02.2015 року, з якої видно, що в графі №375 зроблено запис «солдат ОСОБА_4 » в дні: з 1 по 8 стоїть позначка «КР», 9 позначка «+», 10 позначка «КР». (а.с. 131-132 т.1)
Копію витягу з книги вечірньої перевірки зведеної роти в/ч п/п НОМЕР_1 за період з 11.02.2015 року по 18.02.2015 року відповідно до якої в графі №375 зроблено запис «солдат ОСОБА_4 » в дні: 11 числа стоїть позначка «+», з 12 по 17 позначка «КР», 18 позначка «+». (а.с. 133-134 т.1)
- Копію витягу з книги вечірньої перевірки зведеної роти в/ч п/п НОМЕР_1 за період з 19.02.2015 року по 28.02.2015 року, згідно з якою в графі №363 зроблено запис «солдат ОСОБА_4 » в дні: 19 стоїть позначка «КР», 20 позначка «+», 21-22 позначка «КР», 23-24 позначка «+», 25-28 позначка «КР» (а.с. 135-136 т.1)
- Копію витягу з книги вечірньої перевірки зведеної роти в/ч п/п НОМЕР_1 за період з 01.03.2015 року по 10.03.2015 року з якого видно, що в графі №400 зроблено запис «солдат ОСОБА_4 » в дні: з 1 по 9 стоїть позначка «КР» (а.с. 137-138 т.1)
При цьому суд звертає увагу, що напроти інших прізвищ військовослужбовців стоять позначки «», «+», «відп», «гос», «СЗУ», «КР»

- Копію інформації Іванківського ОРВК №1175 від 22.05.2015 року відповідно до якої ОСОБА_4 у березні 2014 року військово-лікарську комісію не проходив, у зв`язку з тим, що поставки військовозобов`язаних відбувались в стислі терміни без проходження ВЛК. (а.с. 139 т. 1)
- Копію іменного списку військовозобов`язаних запасу Іванківського ОРВК призначених в команду НОМЕР_7 ( АДРЕСА_3 , що мали прибути в розпорядження командира частини 19.03.2014 року, з якого видно, що серед складу команди є ОСОБА_4 . (а.с. 140-142 т.1)
- Копію облікової картки відповідно до якої ОСОБА_4 проходив військову службу з 26.05.2004 по 10.11.2005 року старшим механіком водієм БМП-2 (а.с. 143-144 т.1)
- Копію службової характеристики солдата ОСОБА_4 відповідно до якої останній по місцю служби станом на 22.05.2015 року характеризувався виключно позитивно як такий, що виконував свої службові обов`язки з повною віддачею, завжди дотримувався правил військової ввічливості та поведінки. Останнім часом в зв`язку з незадовільним станом здоров`я не може виконувати свої службові обв`язки (а.с. 174 т.1)

Дослідженням доказів обвинувачення встановлено, що копії витягів з книги вечірньої перевірки зведеної роти в/ч п/п НОМЕР_1 за період з 21.01.2015 року по 31.01.2015 року 01.02.2015 року по 10.02.2015 року, з 11.02.2015 року по 18.02.2015 року (а.с. 129-134 т.1) не стосуються періодів які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_4 як самовільне залишення військової частини а тому не є належними доказами вини обвинуваченого і не можуть братись судом до уваги.

Сторона захисту як на докази невинуватості ОСОБА_4 в суді посилається на показання допитаних в суді свідків обвинувачення, копії документів, що є у справі та надані стороною захисту в ході розгляду справи:

- Довідку характеристику Оранської сільської ради Іванківського району №505 від 24.11.2015 року та довідку про склад сім`ї відповідно до яких ОСОБА_4 народився,зареєстрований та проживає в с. Оране. Не одружений, проживає разом за матір`ю пенсіонеркою, молодшим братом та вітчимом. Спритними напоями не зловживає. В громадських місцях поводить себе спокійно, скарг від сусідів та односельців до сільської ради не надходило. (а.с. 152,153 т.1)

- копію медичної карти №140 стаціонарного хворого та виписний епікриз з яких видно, що в період з 15.01.2015 року по 20.01.2015 року перебував на лікуванні у військовій частині НОМЕР_8 з діагнозом забійна рана лобної ділянки зліва, лівої брови. При цьому зроблено запис, що зі слів хворого перебуваючи у звільненні 10.01.2015 року поблизу смт. Іванків він потрапив у ДТП. (а.с. 155-157 т.1).

- Копію довідки №3807 від 25.11.2015 року ТВО командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 про те, що солдат ОСОБА_4 дійсно у період з 01.05.2014 року по 03.08.2014 рік безпосередньо брав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей. (а.с. 158 т.1).
Копію витягу з наказу першого заступника керівника Антитерористичного Центру при СБУ (по стройовій частині) від 23.06.2014 року №36, АДРЕСА_4 відповідно до п. 3 якого військовослужбовців НОМЕР_6 окремої механізованої бригади (військова частина польова пошта НОМЕР_1 ) вважати такими, що з 01.05.2014 року виконують службові (бойові) завдання в районі проведення Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, серед яких є солдат ОСОБА_4 стрілець 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону. (а.с. 164-166 т.1)
- Копію витягу з наказу першого заступника керівника Антитерористичного Центру при СБУ (по стройовій частині) від 22.08.2014 року №98, АДРЕСА_4 відповідно до п. 223 якого припинено службове відрядження з 03.08.2014 року та вважаються такими, що вибули з району виконання завдань НОМЕР_6 окремої механізованої бригади (військова частина польова пошта НОМЕР_1 ) у зв`язку з неповерненням в пункт дислокації підрозділу військової частини польова пошта НОМЕР_1 військовослужбовці офіцери, прапорщики, сержанти та солдати, серед яких є солдат ОСОБА_4 стрілець 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону. (а.с. 159-162 т.1).
- Копію витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.08.2014 року №115 с. Сонцеве, відповідно до якого вважати таким, що з 03.08.2014 року вибув з району виконання завдань НОМЕР_6 окремої механізованої бригади (військова частина польова пошта НОМЕР_1 ) на територію Російської Федерації з подальшим вибуттям в пункт колишньої дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 АДРЕСА_2 солдата ОСОБА_4 стрільця 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону (а.с. 163 т.1).
- Копію свідоцтва про хворобу №741 від 09.07.2015 року з якого видно, що госпітальною військово-лікарською комісією терапевтичного профілю ГВМКЦ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » за розпорядженням слідчого військової прокуратури Київського гарнізону від 03.06.2015 року № 2767 провела обстеження солдата ОСОБА_4 в ході якого виявила захворювання пов`язані з проходженням військової служби: а, саме: хронічний гепатит «С» з помірним порушенням функцій печінки, хронічний гастродуоденіт, у фазі ремісії, гостро-езофагенальна рефлюксорна хвороба І стадії. Рефлюкс-езофагіт у фазі ремісії. Визнаний обмежено придатним до військової служби. (а.с. 168-169 т.1)
Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

2. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповдіно до ст. 87 КПК України . Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

2. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння:

1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора... . 2. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, … покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до ч. 1, 2, ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
3. Здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Водночас як видно з наведеного вище змісту з витягу з кримінального провадження слідчий військової прокуратури Білоцерківського гарнізону 03.12.2014 до Єдиного реєстру досудових розслідувань вніс відомості про вчинення злочину передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, який полягав у тому, що 01.09.2014 року приблизно о 08 годині 00 хв. призваний за мобілізацією солдат ОСОБА_4 не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_3 (польова пошта НОМЕР_1 ) та не з`являється на неї без поважних причин тривалістю понад один місяць, проводячи час на власний розсуд. (а.с. 116 т.1)
Злочин, передбачений ст. 407 КК України є триваючим та вважається закінченим у конкретний момент, коли військовослужбовець самостійно прибув до військової частини, правоохоронних органів або був затриманий.

Як видно з первинного обвинувачення, яке в ході судового розгляду справи було змінене прокурором, ОСОБА_4 обвинувачувався у самовільному залишенні військової частини у періоди з 01.09.2014 по 31.10.2014 рік, з 15.12.2014 по 14.01.2015рік, з 25.02.2015 по 05.05.2015 року.

Виходячи з первинного обвинувачення та витягу кримінального провадження на час внесення відомостей про злочин до ЄРДР, а саме 03.12.2014 року мало місце вчинення закінченого злочину, який повинен був бути предметом досудового розслідування. А у разі вчинення нового злочину слідчий або прокурор відповідно до вимог ст. 214 КПК України зобов`язані були невідкладно, але не пізніше 24 годин після повідомлення про вчинений злочин або після самостійного виявлення ними з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування та за наявності до того відповідних підстав могли об`єднати кримінальні провадження про вчинення особою двох або більше злочинів в одне провадження.
Однак, як видно з наданих стороною обвинувачення як доказів вищенаведених у вироку документів органом досудового розслідування вимоги закону в цій частині дотримані не були та було проведено досудове розслідування за фактами вчинення злочинів, у яких ОСОБА_4 висунуто обвинувачення без внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що забороняється Законом.
За таких обставин суд приходить до висновку, що докази, зібрані органом досудового розслідування, які стосуються обвинувачення ОСОБА_4 у самовільному залишенні військової частини у період з 11.01.2015 по 14.01.2015 та з 25.02.2015 по 08.03.2015 рік отримані не у порядку, встановленому цим Кодексом поза межами досудового розслідування, а отже з порушенням суттєвих умов отримання доказів, а тому не можуть бути визнані допустимими доказами його вини.

Судом не дається оцінка з точки зору належності та допустимості наданим стороною обвинувачення доказам, які стосуються інкримінованого ОСОБА_4 злочину, вчиненого з 01.09.2014 по 31.10.2014 рік, оскільки прокурором в судовому засіданні після дослідження доказів змінено обвинувачення в бік зменшення його обсягу та правової кваліфікації, а тому судне вправі виходити за межі обвинувачення.

Надані суду стороною обвинувачення як додаткові докази показання свідка ОСОБА_7 не можуть бути достатніми підставами для встановлення події злочину та винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 .

Незважаючи на неодноразове роз`яснення судом учасникам судового провадження положень вимог Закону щодо змагальності сторін та обов`язку сторони обвинувачення доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України інших доказів, які б підтверджували подію злочину та винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України стороною обвинувачення не надано.
Таким чином суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків та вичерпав передбачені законом способи для всебічного та повного та неупередженого судового розгляду.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, ч.2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе вину особи поза розумним сумнівом.

Згідно з ч.4 ст. 17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи.

Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а також на доказах отриманих незаконним шляхом. Докази мають бути визнані отриманими незаконним шляхом, тоді, коли їх збір та закріплення здійснено з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінально-процесуальним законодавством порядку, або не уповноваженою на це особою або органом, або за допомогою дій не передбаченими процесуальними нормами.

Дослідивши усі надані суду докази, які стосуються обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.407 КК України, які судом визнані допустимими з урахуванням наведеного вище суд приходить до висновку що ОСОБА_4 підлягає виправданню за недоведеністю, що у його діянні є склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-371, 373, 374, 376, 392, 393, 395 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
Виправдати ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 2 ст. 407 КК України за недоведеністю, що у його діянні є склад даного кримінального правопорушення.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не застосовувався.
Речові докази та судові витрати по справі відсутні.
Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Суддя ОСОБА_1