Провадження № 1-м/761/109/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 жовтня 2016 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , гр. ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду м. Києва скаргу захисника ОСОБА_6 про скасування постанови заступника Генерального прокурора України від 22.09.2016 про видачу (екстрадицію) громадянина Російської Федерації ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Російської Федерації,

у с т а н о в и в :
Захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах особи, щодо якої вирішується питання про екстрадицію - гр. ОСОБА_5 , звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва зі скаргою на постанову заступника Генерального прокурора України ОСОБА_7 від 22.09.2016 про видачу (екстрадицію) до Російської Федерації громадянина зазначеної держави ОСОБА_5 .

На думку захисника, дана постанова є незаконною, оскільки посадова особа органу державної влади, рішення якої оскаржується, діяла не у спосіб, передбачений законами України, тобто всупереч вимогам ст. 19 Конституції України.

За твердженням ініціатора скарги, вказаним заступником Генерального прокурора України при прийнятті рішення не враховано, що гр. ОСОБА_5 12.07.2016 звернувся до Головного Управління Державної міграційної служби України у м. Києві (далі ГУ ДМС України в м. Києві) з заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

У той же час, до прийняття остаточного рішення по даній заяві заступником Генерального прокурора України прийнято оскаржувану постанову. Як вважає захисник, зазначене не відповідає положенням ст. 590 КПК України.

Захисник також звертав увагу на наявність в ОСОБА_5 захворювань, які унеможливлюють його етапування.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_8 та особа, щодо якої вирішується питання про екстрадицію, - ОСОБА_5 скаргу підтримали, просили її задовольнити з наведених у ній підстав. Додатково зазначили, що під час проведення прокуратурою Київської області екстрадиційної перевірки питання наявності заяви про визнання особи біженцем не з`ясовано, внаслідок цього поспішно прийняте рішення, яке не відповідає закону.

Прокурор ОСОБА_3 пояснив, що перевірка існування обставин, що перешкоджають видачі ОСОБА_5 , проведена повно та всебічно. Оскільки будь-яких перешкод для екстрадиції вказаної особи на момент закінчення перевірки не встановлено, вважав оскаржувану постанову законною, тому просив у задоволенні скарги відмовити.

Слідчий суддя, заслухавши доводи сторін, дослідивши надані ними матеріали, дійшов висновку про таке.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 541 КПК процедура видачі (екстрадиції) особи включає в себе комплекс чинників та дій уповноважених органів, зокрема:

- офіційне звернення про встановлення місця перебування на території запитуваної держави особи, яку необхідно видати, та про видачу цієї особи;

- перевірка обставин, що можуть перешкоджати видачі;

- прийняття рішення за запитом;

- фактична передача такої особи під юрисдикцію запитуючої держави.

Змістовний аналіз наведених складових свідчить, що вказані дії повинні бути послідовними, тобто позитивне вирішення попереднього питання дозволяє перейти до вирішення наступного.

Виконання передбаченого вказаною процесуальною нормою алгоритма покликане забезпечити прийняття рішень, що відповідають міжнародним зобовязанням України та її національному законодавству, а також гарантують дотримання прав особи, видача якої ініційована заінтересованою стороною.

Отже, фактичній передачі особи мають передувати отримання запиту іноземної держави, перевірка обставин, що можуть перешкоджати видачі та прийняття рішення за відповідним запитом.

Встановлення певних обставин, що унеможливлюють видачу особи, виключають прийняття позитивного рішення за запитом про видачу.

Частиною 2 статті 589 КПК визначені обставини, за наявності яких приймається рішення про відмову у видачі особи іноземній державі, до таких обставин, з-поміж іншого, віднесено надання особі статусу біженця або статусу особи, яка потребує додаткового захисту.

У розвиток гарантій забезпечення захисту осіб, які є шукачами притулку, частиною 4 статті 590 КПК прямо заборонено прийняття рішення про видачу особи, якщо вона подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також у випадку оскарження нею рішення про відмову у наданні їй такого статусу, часовим обмеженням є остаточний розгляд відповідної скарги.

У той же час у ході розгляду сарги встановлено, що вищезазначені вимоги закону не дотримані.

Так, постановою заступника Генерального прокурора України ОСОБА_7 від 22.09.2016 прийнято рішення про видачу до Російської Федерації гр. ОСОБА_5 для притягнення до кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 210; п.п. «а, е, ж, з» ч.2 ст. 105 КК РФ.

Постанова мотивована, з-поміж іншого, тим, що екстрадиційною перевіркою прокуратура Київської області не встановила обставин, передбачених ст. 589 КПК та міжнародними договорами, для відмови у видачі ОСОБА_5 , зокрема, враховано, що останній не має статусу біженця.

Однак зазначений висновок суперечить фактичним даним.

Гр. ОСОБА_5 12.07.2016 подав до ГУ ДМС України в м. Києві заяву про визнання його біженцем або собою, що потребує додаткового захисту. Дана заява зазначеним державним органом отримана 12.07.2016 та зереєстрована за № О-1148-16.

Згідно з повідомленням від 28.07.2016 № 175 ОСОБА_5 відмовлено в оформленні документів для вирішення питання про надання вищезазначених статусів.

Зазначене повідомлення адміністрацією Київського слідчого ізолятора вручено ОСОБА_5 10.08.2016.

Не погодившись з прийнятим ГУ ДМС України в м. Києві рішенням, ОСОБА_5 у передбачений ст. 12 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додатковгоо або тимчасового захисту» у п`ятиденний строк оскаржив його, звернувшись 15.08.2016 з письмовою скаргою до Голови ДМС України. Дана скарга того ж дня зазначеним органом отримана та зареєстрована за №Л-2724.

Таким чином, до розгляду скарги ОСОБА_5 та прийняття за нею остаточного рішення орган, уповноважений на прийняття рішення за запитом про екстрадицію, не мав права вирішувати питання про видачу.

У той же час, згідно з інформацією ГУ ДМС України в м. Києві від 20.10.2016, як на день прийняття заступником Генерального прокурора України ОСОБА_7 постанови від 22.09.2016, так і за станом на 18.10.2016 Державною міграційною службою України рішення за скаргою ОСОБА_5 не прийняте.

Сукупність наведених обставин свідчить, що за наявності невирішеної скарги ОСОБА_5 , тобто без прийняття рішення про відсутність у останнього прав, наданих законодавством про біженців, є передчасним ухвалення заступником Генерального прокурора України постанови про його видачу, оскільки наслідком прийняття такого рішення є подальші дії щодо фактичної передачі такої особи під юрисдикцію запитуючої держави.

Отже за станом на 22.09.2016 існували обставини, які перешкоджали прийняттю рішення за запитом.

Доводи захисника у частині наявності в ОСОБА_5 хвороб, які унеможливлюють його етапування, слідчим суддею не враховуються, оскільки згідно з листом Київського слідчого ізолятора від 06.06.2016 № 15-12725 ОСОБА_5 має задовільний стан здоров`я, протипоказання щодо його етапування відсутні. Не стпростовується даний висновок і листом Київського слідчого ізолятора від 05.10.2016 № 15-81831 на адресу захисника.

Слідчий судя не приймає до уваги доводи прокурора, оскільки відсутність в органі, який проводить екстратидиційну перевірку відомостей про оскарження ОСОБА_5 повідомлення ГУ ДМС України в м. Києві від 28.07.2016 № 175 свідчить саме про неповноту такої перевірки.

Слідчий судя відмічає, що обставини, які виключають видачу особи, продовжують існувати і на день прийняття судом рішення за скаргою.

Наведене приводить до висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення скарги.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 589, 590, 591 КПК України, слідчий судя

у х в а л и в :
Скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити.

Постанову заступника Генерального прокурора України ОСОБА_7 від 22.09.2016 про видачу (екстрадицію) громадянина Російської Федерації ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Російської Федерації скасувати.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва.

Повний текст ухвали проголошений 04.11.2016 о 08.15 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1