Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
24 жовтня 2016 року м. Рівне
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

Секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000403 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_5 на вирок Рокитнівського районного суду Рівненської області від 15 червня 2016 року по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, пенсіонерки, розлученої, в силу вимог ст. 89 КК України раніше не судимої, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_6 , обвинуваченої - ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:
Згідно з вироком Рокитнівського районного суду від 15 червня 2016 року, 07 червня 2015 року близько 18 години ОСОБА_5 , перебуваючи на подвір`ї власного господарства в АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно нанесла не менше п`яти ударів металевою лопаткою по різних частинах тіла ОСОБА_8 , жительці цього ж села, в результаті чого остання отримала тілесні ушкодження у вигляді синців лівого плеча, ділянки лівої молочної залози, лівих сідниць та стегна, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 680 грн.

Судом вирішено питання про речові докази.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 , покликаючись на незаконність і необґрунтованість вироку суду першої інстанції, доводить, що умисно тілесних ушкоджень потерпілій вона не спричиняла, а лише оборонялася від сторонніх людей, які самовільно зайшли на її подвір`я. Зазначає, що в момент захисту ОСОБА_9 їй була розрізана рука, з приводу чого вона зверталася до Рокитнівської районної лікарні, що підтверджується відповідною медичною довідкою.

Просить вирок Рокитнівського районного суду від 15 червня 2016 року щодо неї скасувати, справу закрити за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи ОСОБА_5 та її захисника-адвоката ОСОБА_7 на підтримання поданої апеляційної скарги, думку прокурора про залишення вироку без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, підтверджується показаннями потерпілої, свідків, іншими доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України, та є обґрунтованим.

Як у суді першої інстанції, так і при апеляційному розгляді кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_5 , покликаючись на наявність впродовж усього життя неприязних відносин з приводу знищення городини свійськими тваринами між нею і сусідкою ОСОБА_8 , ствердила, що 07 червня 2015 року близько 18 години 00 хвилин на подвір`ї власного господарства в с. Буда Рокитнівського району Рівненської області між нею і потерпілою, яка привела із собою ще чотирьох чоловіків, виник черговий конфлікт, в ході якого вона дійсно лопатою завдала ОСОБА_8 удари по спині, однак, скільки разів не пригадує, оскільки була в стані сильного хвилювання. Вказала, що оборонялась на своєму подвір`ї від протиправних дій ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_12 .

Між тим, за показаннями потерпілої ОСОБА_8 в суді першої інстанції, 07 червня 2015 року близько 18 години 00 хвилин, виявивши зникнення теляти, знайшла його прив`язаним в хліві сусідки ОСОБА_5 , яке намагалась звідти забрати, однак до неї підбігла остання та почала совковою лопатою наносити удари по всіх частинах тіла. Лікування проходила вдома.
Показання ОСОБА_8 повністю узгоджуються і з показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , які 7 червня 2015 року допомагали ОСОБА_8 в пошуках теляти і були очевидцями побиття ОСОБА_5 . ОСОБА_8 совковою лопатою.

Також, факт побиття ОСОБА_5 потерпілої підтверджується і заявою, з якою ОСОБА_8 зверталася до Рокитнівського РВ УМВС України в Рівненській області, в якій просила прийняти міри до громадянки ОСОБА_5 , що 7 червня 2015 року нанесла їй тілесні ушкодження (а. с. 77).

Об`єктивно вина обвинуваченої ОСОБА_5 підтверджується і протоколом огляду місця події від 16 червня 2015 року, під час якого виявлено та вилучено металеву совкову лопату з дерев`яним тримачем (а. с. 86-92).

Згідно висновку експертизи № 215 від 17 червня 2015 року при судово-медичному обстеженні ОСОБА_8 відмічено синці лівого плеча, ділянки молочної залози, лівих сідниць та стегна, які зважаючи на їх вид (синці), та їх морфологічні властивості (колір, розташування, форму) утворилися від щонайменше п`ятиразової дії тупих предметів. Синці за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень. Комплекс ушкоджень на тілі потерпілої, зважаючи на їх розташування, не притаманні для таких, що утворилися при падінні на площині та цілком могли утворитися за обставин - удари „металевою частиною лопати (а. с. 105).

Суд обґрунтовано взяв до уваги досліджені докази, оскільки не встановлено підстав вважати їх недостовірними.

Фактично обвинуваченою ОСОБА_5 не заперечується факт нанесення нею потерпілій тілесних ушкоджень, однак вона вважає, що тілесні ушкодження були нанесені нею при перевищенні меж необхідної оборони, що спростовується дослідженими матеріалами кримінального провадження.

Так, за змістом ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечних посягань шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає такої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених ст. 118, та 124 цього Кодексу.

Між тим, доказів застосування потерпілою чи іншими особами щодо обвинуваченої дій, які б свідчили про реальне посягання на її життя, внаслідок яких ОСОБА_5 могла перевищувати межі необхідної оборони, матеріали кримінального провадження не містять, і таких доказів не здобуто ні судом першої інстанції, ні при апеляційному розгляді справи.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а твердження обвинуваченої щодо відсутності її вини в заподіянні ОСОБА_8 тілесного ушкодження є безпідставними, як і твердження про отримання ОСОБА_8 травм в минулому внаслідок її способу життя, оскільки матеріали кримінального провадження таких даних не містять, і таких доказів не надано суду самою обвинуваченою.

При обранні міри покарання обвинуваченій ОСОБА_5 суд, як видно з вироку, дотримуючись вимог ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та роз`яснень, що містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року (з послідуючими змінами) Про практику призначення судами кримінального покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, віднесеного законом до злочинів невеликої тяжкості, особу ОСОБА_5 , яка згідно вимог ст.89 КК України вважається не судимою (а.с. 119, 121), до адміністративної відповідальності не притягувалася, за місцем проживання характеризується добре (а.с.115), являється пенсіонеркою, і за відсутності обставин, що обтяжують покарання, призначив ОСОБА_5 покарання в межах санкції ч.1 ст.125 КК України, належним чином вмотивувавши прийняте рішення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Рокитнівського районного суду від 15 червня 2016 року стосовно ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3