Єдиний унікальний номер 227/4079/15-к
Номер провадження 11-кп/775/769/2016

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю

секретаря: ОСОБА_4

прокурора: ОСОБА_5

розглянув у місті Бахмуті Донецької області у відкритому судовому засіданні у приміщені апеляційного суду Донецької області апеляційні скаргу прокурора ОСОБА_6 на вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29 квітня 2016 року, у кримінальному провадженні, внесеному у ЄРДР за № 0000821 від 12 травня 2015 року за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Білецьке, Добропільського району, Донецької області, громадянина України, ФОП, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, не одруженого, маючого утриманців,

зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

якого визнано винним та призначено покарання: за ч. 3 ст. 197-1 КК України у виді штрафу у розмірі трьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено від призначеного кримінального покарання у зв`язку із закінченням строків давності, -

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку, обвинувачений ОСОБА_7 . У 2011 році, точні дата та час не встановлені, ОСОБА_7 , який зареєстрований як фізична особа підприємець з 16.06.2005р., придбав без правовстановлюючих документів 2 будівлі колишніх магазинів, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 157,3 кв.м., для здійснення роздрібної торгівлі продовольчими товарами.

У червні 2012 року, ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, в порушення ст. ст.125, 126 Земельного кодексу України, не оформлюючи дозвільних документів та не склавши договору оренди з власником землі, здійснив самовільне зайняття земельних ділянок, загальною площею 71,3 м2, які розташовані вищевказаною адресою та які належать державі в особі Світлівської сільської ради, з метою самовільного будівництва на них.

В червні 2012 року ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний намір, направлений на самовільне будівництво на самовільно зайнятих земельних ділянках землі, шляхом залучення випадкових робітників, яких не ставив до відома про свої злочинні наміри, не оформлюючи дозвільних документів на будівництво, діючи умисно, із корисливих мотивів, здійснив на вищевказаних земельних ділянках, загальною площею 71,3 м2, будівництво прибудови, площею 55,23 м2 до будівлі магазину, загальною площею 146,3 м2 та прибудови, площею 16,07 м2 до будівлі магазину, загальною площею 11,0 м2. Вказані прибудови він збудував з метою здійснення роздрібної торгівлі продовольчими товарами.

Таким чином, ОСОБА_7 , не лише самовільно зайняв земельні ділянки, а й розпорядився ними на власний розсуд, порушуючи встановлений порядок на зведення споруд, який регламентується Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011р., чим спричинив більш тяжку шкоду земельним відносинам ніж внаслідок лише самовільного зайняття земельної ділянки.

Факт самовільного зайняття земельних ділянок, а також самовільного будівництва на них був зафіксований в ході огляду місця події 13.05.2015р. співробітниками Добропільського МВ ГУМВС України в Донецькій області, а також в ході перевірки виконання вимог земельного законодавства, яка проведена державним інспектором сільського господарства в Донецькій області (акт перевірки дотримання суб`єкта господарювання вимог земельного законодавства від 17.06.2015р.).

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати та постановити ухвалу, якою ОСОБА_7 звільнити від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. В обґрунтування своїх доводів вказує, що ОСОБА_7 в судовому засіданні не заперечував проти звільнення його від кримінальної відповідальності.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно вимог ч.1, 3 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

У разі, якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі у загальному порядку.

Отже, за наявності підстав для закриття кримінального провадження та згоди на це обвинуваченого, суд зобов`язаний винести відповідну ухвалу.

Звільнення особи від покарання у зв`язку із закінченням строків давності (ч. 5 ст. 74 КК України) може бути застосоване лише у випадках, коли суд не може звільнити особу від відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності (ст. 49). Так, якщо особа заперечує проти закриття справи за нереабілітуючою її підставою (закінчення строків давності) і вимагає закрити її, наприклад, за відсутністю події або складу злочину, суд, за наявності для цього підстав, визнає особу винною, виносить обвинувальний вирок і звільняє її від покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України, інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене частиною 3 ст. 197-1 КК України, належить до злочинів невеликої тяжкості.

Відповідно вимог п.2 ч.1 ст.49 КК України, у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минуло три роки.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та технічного запису судового засідання від 28 квітня 2016 року вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував щодо звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

Натомість вироком суду ОСОБА_7 визнано винним і звільнено від призначеного покарання на підставі ст. 49, ч.5 ст.74 КК України.

Таким чином, допущені судом порушення кримінального процесуального та кримінального закону у відповідності до п.1 ч.2 ст.412 КПК України є істотними, що є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Відповідно вимог ст.417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 КПК України, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Беручи до уваги, що злочин обвинуваченим ОСОБА_7 вчинено у червні 2012 року, на момент ухвалення рішення 29.04.2016 року фактично минуло більше трьох років, інкримінований злочин відноситься до злочинів невеликої тяжкості, обвинувачений не заперечує проти закриття кримінального провадження та звільнення його від кримінальної відповідальності, апеляційний суд приходить до висновку, що відповідно до ст.409, 417 КПК України вирок підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та звільненням ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності.

Керуючись ст. ст. 405, 407,417 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29 квітня 2016 року скасувати.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.197-1 КК України закрити.

ОСОБА_7 звільнити від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: