Справа № 1п-374/11
П О С Т А Н О В А

14 березня 2011 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

Головуючий суддя Санін В. М. ,

при секретарі - Гульченко С.І.

з участю прокурора Клепки В.Г.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві постанову старшого слідчого СВ Білоцерківського МВ ГУ МВС Укрїни в Київській області про звільнення від кримінальної відповідальності у звязку із закінченням строків давності та закриття кримінальної справи у відношенні

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, неповна середня, одруженого, проживаючого: ІНФОРМАЦІЯ_3, у вчинені злочину передбаченого ч.2 ст. 140 КК України (редакція 1960 року),

Встановив:

03 червня 1993 року ОСОБА_1В, будучи неповнолітнім, знаходився в своїй квартирі за адресою АДРЕСА_1. Маючи умисел на викрадення майна належного його матері ОСОБА_2М, неповнолітній ОСОБА_1 скориставшись тим, що нікого не було вдома, навмисно , таємно від оточуючих, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок індивідуального майна громадян, викрав належне його матері майно на загальну суму 1 млн 25 тис. Крб., що являється для потерпілої значною матеріальною шкодою.

Будучи притягненим до кримінальної відповідальності по ст.140 ч.2 КК України ( редакція 1960 року) та допитаним в якості обвинуваченого по даній кримінальній справі ОСОБА_1 свою вину визнав повністю та показав, що крадіжку належних матері речей у 1993 році він скоїв сам. З ОСОБА_3 Д та ОСОБА_4 він не домовлявся. Під час проведення досудового слідства в 1993 році він їх оговорив.

Крім цього вина ОСОБА_1 в скоєні даного злочину повністю доведена зібраними по справі доказами, а саме:

- заявою потерпілої ОСОБА_5 про крадіжку її речей;

- показами потерпілої ОСОБА_5 від 02 серпня 1993 року про те, що 03 червня 1993 року з її квартири скоєна крадіжка належних її речей . В даній крадіжці вона підозрює свого неповнолітнього сина ОСОБА_1

Допитаний в якості свідка 11 серпня 1993 року неповнолітній на той час ОСОБА_6 показав, що з першого класу товаришував з ОСОБА_1 та ОСОБА_7 На початку лютого 1993 року він декілька раз їздив в Москву на лікування і коли повернувся в травні 1993 року, то влаштував свято в одному з ресторанів міста, куди запросив ОСОБА_1, який відразу ж втік з свята. А тому на грунті цього в них виникла сварка, в результаті чого він сказав ОСОБА_1, що той повинен віддати йому гроші витрачені на нього в ресторані з процентами, тобто більшу суму чим затрачена на нього в ресторані. Грошей в ОСОБА_1 віддати не було, а тому він запропонував взяти в нього в квартирі телевізор. На що він згодився. З червня 1993 року він прийшов додому до ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2, звідки разом з ОСОБА_1 в відсутність його матері, виніс з його квартири телевізор «Берізка», який йому віддав Федюк в рахунок боргу. Бачив, що Федюк ще брав вдома кришталевий посуд, кухонний гарнітур, занавіски на кухню, та при цьому пояснював, що дані речі хоче продати та поїхати на море. При цьому на вулиці стояв ОСОБА_7 та чекав на них. Вказує, що про крадіжку даних речей з ОСОБА_1 та ОСОБА_7 не домовлявся. Вказує, що в нього був лише телевізор ОСОБА_1, який на початку серпня 1993 року він віддав ОСОБА_1. Все інше кудись збув ОСОБА_1 Вказує, що він не вимагав в ОСОБА_1 телевізор. ОСОБА_1 йому сам його запропонував в рахунок погашення боргу.

Допитаний додатково в 2011 році в якості свідка ОСОБА_6 показав, що ще будучи в школі дружив з ОСОБА_7 та ОСОБА_1. На даний час вважає, що на той час вони не зовсім були благополучними. З приводу крадіжки, яку скоїв ОСОБА_1 в 1993 році належних його мамі речей, давав покази ще в 1993 році, які і просить взяти за основу. На даний час погано пригадує обставини тієї крадіжки, а тому будь-що з цього приводу на даний час повідомити не може. Лише вказує, що будь-якого відношення до тієї крадіжки не мав.

На запитання, чи забирав в ОСОБА_1 викрадений тим телевізор, відповів, що пригадує, що коли Федюк тікав здому, то приходив жити до нього. Тоді ж приносив з собою телевізор. Але чи відноситься ця подія до крадіжки згадати не може. На даний час ОСОБА_4 знаходиться в місцях позбавлення волі, а саме в м. Житомирі в лікарні, оскільки дуже хворіє на туберкульоз. Його батьки давно повмирали. Він же на даний час веде нормальний образ життя і про ту крадіжку давно забув. А тому на даний час пригадати участь ОСОБА_7 під час тієї крадіжки не може. Але запевняє, що з ОСОБА_1 про ту крадіжку ні він не домовлявся та не чув щоб домовлявся ОСОБА_7.

Допитаний в якості свідка 12 серпня 1993 року неповнолітній на той час ОСОБА_7 показав, що він товаришував з ОСОБА_6 та ОСОБА_1. Одного дня в червні 1993 року він разом з ОСОБА_6 прийшли до будинку, в якому проживав ОСОБА_1, де зустріли ОСОБА_1 Після цього ОСОБА_1 разом з ОСОБА_6 зайшли в будинок, а він лишився на вулиці. Через деякий час ОСОБА_1 з ОСОБА_6 стали виносити з будинку речі, а саме телевізор, кухонний гарнітур, дві сумки, з якимись речами. При цьому ОСОБА_1 пояснив, що це його речі, він їх хоче продати з ціллю виручити гроші на які поїхати відпочивати на море. При цьому попросився щоб кухонний гарнітур певний час постояв в нього вдома. Він згодився та при цьому пояснив батькам, що гарнітур постоїть в них до тих пір, поки ОСОБА_1 його не продасть. Через два дні. ОСОБА_1 гарнітур забрав. Про крадіжку даних речей він з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не домовлявся. Про те, що дані речі ОСОБА_1 викрадає у своєї матері він не знав.

14 лютого 2011 року СВ Білоцерківського МВ винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи щодо ОСОБА_8 за ст. 144 КК України (редакція 1960 року) та ОСОБА_4 за ст. 140 ч.2, 213 КК України (редакція 1960 року ).

Вина ОСОБА_1 в скоєні злочину, передбаченого ст.140 ч.2 КК України ( в редакції 1960 року) повністю доведена зідраними по справі доказами.

В судовому засіданні прокурор постанову підтримав та просить задовольнить, ОСОБА_1 винним себе визнав , щиро розкаюється у вчиненому, також просить постанову слідчого задовольнить.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали кримінальної справи, суд приходить до обґрунтованого висновку, що постанова слідчого підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у зв»язку з закінченням строків давності, якщо з дня вчинення нею злочину минуло пятнадцять років.

ОСОБА_1 вчинив злочин 03.06.1993 року, винним себе визнав, розкаюється у вчиненому, а тому суд вважає за можливе застосувати до нього положення ст. 49 КК України.

Керуючись ст. 49 ч.І п.5 КК України, 7-1 п.5, 11-1 ч.2 КПК України , суд

Постановив:

Постанову задовольнить.

Звільнити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 140 КК України у зв»язку з закінченням строків давності, кримінальну справу по факту вчинення ним крадіжки майна закрити.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суд Київської області на протязі 7 діб.

Суддя ОСОБА_9