АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11кп/790/1919/16 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа №639/4333/16-к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: умовно-дострокове звільнення
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

- головуючого судді - ОСОБА_2

- суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

- при секретарі - ОСОБА_5

- за участю прокурора - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданнів залі суду в м.Харкові апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.06.2016 року, матеріали кримінального провадження №639/4333/16-к відносно ОСОБА_7 за клопотанням засудженого про застосування до нього умовно-дострокового звільнення на підставі ст.81 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.06.2016 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення на підставі ст.81 КК України - відмовлено.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 засуджений вироком Московського районного суду м. Харкова від 06.11.2011 року за ч.2 ст.15 ч.1 ст.152, ч.2 ст.15 ч.2 ст.152, ч.3 ст. 152, ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.02.2016 року засудженому ОСОБА_8 зараховано строк його попереднього ув`язнення з 26.05.2011 по 16.02.2012 року в строк відбутого покарання із розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 2 (два) дні позбавлення волі.

Станом на 17.06.2016 року засуджений відбув 5 років 9 місяців 12 днів.

Невідбута частина строку дорівнює 1 рік 2 місяці 18 днів, тобто, засуджений ОСОБА_8 відбув 3/4 частини призначеного вироком суду покарання.

Мотивуючи своє рішення, судом зазначено, що з характеристики засудженого вбачається, що за час відбування покарання у Харківському слідчому ізоляторі №27 він характеризується посередньо, заохочень не мав, до праці не залучався.

З 24.10.2011 року він відбуває покарання в Холодногірській виправній колонії №18, вимоги режиму тримання та правила внутрішнього розпорядку не порушує, стягнень не має.

Заохочувався адміністрацією установи, має 6 (шість) заохочень за сумлінну поведінку та ставлення до праці, працевлаштований на виробництві установи до цеху №3 дільниці з пошиву взуття, виконує покладені на нього обов`язки, але не завжди дбайливо ставиться до майна установи і предметів. якими користується при виконанні ним зазначеної роботи, не здійснює за ними належний догляд, використовує не тільки за призначенням, не приймає участь в програмах з самообслуговування. До виконання робіт з благоустрою території установи ставиться задовільно

Приймає участь у програмах диференційного виховного впливу «Професія» та «Духовне відродження», до їх реалізації ставиться задовільно

Згідно вироку суду має позов на суму 41000,00 гривень. який не відшкодовано, підтримує зв`язки з рідними шляхом листування та побачень, отримує від них передачі.

Судом в ухвалі зазначено, що вимогами ч.2 ст.67 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК України).

Згідно положень п.17 вказаної постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Також, суд зазначив, що сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни.

Враховуючи тяжкість вчинених злочинів за ч.2 ст.15 ч.1 ст.152, ч.2 ст.15 ч.2 ст.152, ч.3 ст. 152 КК України, які є умисними тяжкими та особливо тяжкими злочинами проти статевої недоторканості, в тому числі, стосовно неповнолітніх, значний строк невідбутої частини покарання, нестійкий психологічний стан засудженого, наявність цивільного позову в сумі 41000,00 грн., який засудженим у добровільному порядку не погашено, суд прийшов до висновку, що на даний час засуджений ОСОБА_8 своєю поведінкою і ставленням до праці не довів свого повного виправлення, і не має усіх належних умов, передбачених ст.81 КК України, для його умовно-дострокового звільнення, а тому його клопотання є передчасним та таким, що не підлягає задоволенню.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою, засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.06.2016 року, та застосувати до нього положення ст.81 КК України.

Обґрунтовуючи свої вимоги, апелянт вказує, що, на його думку, вказана ухвала є незаконною та необґрунтованою, оскільки ґрунтується лише на ступені тяжкості скоєного ним злочину, строком невідбутої частини покарання та наявністю цивільного позову, що не є основним критерієм застосування умовно-дострокового звільнення, а також недостовірних характеристик представника виправної колонії.

Також засуджений зазначає, що фактично ним відбуто 3/4 частини призначеного покарання, що є одним з основних критеріїв застосування ст.81 КК України.

Він же в своїй апеляції вказує, що з перших днів відбування покарання став на шлях виправлення, не має стягнень, працевлаштований, має 6 заохочень, що свідчить про належну поведінку засудженого та є ще одним критерієм для застосування положень ст.81 КК України.

Заслухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно дострокове звільнення засудженому ОСОБА_8 , суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку того, що він був засуджений за тяжкі та особливо тяжкі злочини, в тому числі, стосовно неповнолітніх, має ще значний строк невідбутої частини покарання, значний цивільний позов, який до теперішнього часу у добровільному порядку не погашений.

Відповідно до цього колегія суддів приходе до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано та законно прийшов до висновку, що вищевказані факти не дають суду достатніх підстав дійти до твердого переконання та висновку про те, що ОСОБА_8 за період відбування покарання довів своє виправлення.

Крім того, суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку того, що на даного засудженого застосовані судом покарання, метою якого також є і виправлення засудженого, але ним не було доведено суду та він не переконав суд у своєму виправленні та перевихованні.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що прийняття рішення про умовно дострокове звільнення засудженого не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком суду.

Як вбачається із характеристики на засудженого ОСОБА_8 від 10.06.2016 року комісією установи, де він відбуває покарання, 09.03.2016 року було визнано недоцільним застосування ст. 81 КК України.

Посилання засудженого ОСОБА_8 на те, що основнім критерієм умовно дострокового звільнення є відбуття ним ? строку покарання, а не погашення цивільного позову само по собі не є основним критерієм застосування до нього ст.81 КК України, на думку колегії суддів є помилковим та не обґрунтованим, оскільки умовно дострокове звільнення можливе при обов`язковій і одночасній наявності в їх сукупності підстав і умов.

При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Такого виправлення засудженим суду доведено не було, тому судом законно та обґрунтовано було відмовлено йому в умовно достроковому звільненні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 375, 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого залишити без задоволення, а ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.06.2016 року про відмову ОСОБА_7 в задоволенні його клопотання про умовно - дострокове звільнення без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим у той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя

Судді -