Дата документу 14.09.2016
Справа № 334/2104/16-к
Провадження № 1-кп/334/234/16
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2016 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000362 від 19 січня 2016 року за обвинуваченням: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Атманай, Якимівського району, Запорізької області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого:

- 22 листопада 2013 року вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя за ч.1 ст.185 КК України, кримінальне провадження було закрито згідно ст. 46 КК України (Звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим);

- 20 жовтня 2015 року Запорізьким районним судом Запорізької області за ч.2 ст.185 КК України, до 120 годин громадських робіт;

- 15 березня 2016 року Запорізьким районним судом Запорізької області за ч.2 ст.185 КК України, до 4 місяців 5 днів арешту. Звільнився 20 липня 2016 року по відбуттю строку покарання.

у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 20 жовтня 2015 року був засуджений Запорізьким районним судом Запорізької області за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 120 годин громадських робіт. 15 березня 2016 року йому було повідомлено про те що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України, тобто ухилення від відбування громадських робіт, особою засудженою до цього виду покарання. У відповідності до ч. 3 ст. 40 Кримінально-виконавчого кодексу України ухиленням від відбування покарання у вигляді громадських робіт є:

- невиконання встановлених обов`язків, порушення порядку та умов відбування покарання, а також притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення, які були вчинені після письмового попередження;

- невихід більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважних причин, а також допущення більше двох порушень трудової дисципліни протягом місяця, поява на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння.

07 грудня 2015 року, обвинувачений у приміщенні ВКВІ Ленінського району був ознайомлений під підпис з умовами відбування покарання, та у зв`язку з чим було винесено постанову про встановлення реєстраційного дня, відібрано пояснення про його постійне місце проживання, видано направлення для відбування громадських робіт до МКП «Основаніє» м. Запоріжжя, та попереджено про відповідальність за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт та скоєння повторного злочину чи адміністративного правопорушення.

Згідно направлення №7465 від 07 грудня 2015 року обвинувачений повинен був приступити до відбування покарання з 09 грудня 2015 року.

Однак обвинувачений, будучи особою, засудженою вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 20 жовтня 2015 року до покарання у вигляді 120 годин громадських робіт, діючи

умисно, маючи умисел направлений на ухилення від відбування покарання у вигляді 120 годин громадських робіт у період з 09 грудня 2015 року до 15 березня 2016 року до відбування покарання на МКП «Основаніє» м. Запоріжжя, не приступив, тим самим ухилився від відбування покарання у вигляді 120 годин громадських робіт які йому було призначено Запорізьким районним судом Запорізької області у вигляді покарання за вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст.185 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст.389 КК України визнав повністю і суду пояснив, що дійсно при обставинах, зазначених в обвинувальних актах, скоїв інкриміновані йому діяння. Крім цього додатково пояснив, що покарання призначене йому за вироком суду він не відбував з огляду на те, що в нього народилась дитина, грошей на її утримання у нього не було, у зв`язку з чим він був вимушений поїхати на заробітки до Західної України. У скоєному щиро кається, просить суворо не карати.

Крім повного визнання своєї провини і свідчень, винність ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованого йому злочину підтверджується і іншими фактичними доказами справи, які всіма учасниками судового розгляду визнані, ніким не оспорюються, у відповідності зі ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільними їх дослідження. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміє підсудний та інші учасники судового розгляду зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, а також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені право оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Сукупність доказів, що узгоджуються між собою дають суду підстави кваліфікувати дії ОСОБА_4 за ч.2 ст.389 КК України - як ухилення від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання.

Вивчаючи особу винного, судом встановлено наступне: ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, за місцем мешкання характеризується посередньо.

При визначенні виду та розміру покарання суд бере до уваги, що ОСОБА_4 провину визнав повністю, розкаявся у скоєному як обставини які пом`якшують покарання, обтяжуючих обставин в ході судового слідства не встановлено.

З урахуванням предмета посягання, характеру діяння, способу, місця та часу скоєння злочину, форми, виду і ступеня провини, мотивів і мети злочину, обставин, що характеризують поведінку винного до скоєння злочину, обставин, безпосередньо пов`язаних із вчиненням злочину, що характеризують поведінку винного після вчинення злочину, а також індивідуальних особливостей особистості: стать, вік, стан здоров`я, сімейний стан, спосіб життя, - суд приходить до висновку про можливість призначення покарання не в максимальних межах санкції ч.2 ст.389 КК України, що буде необхідним для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Крім того враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд дійшов до висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без відбування покарання, на підставі ст. 75 КК України, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Цивільний позов не заявлений.

Питання щодо речових доказів вирішити у відповідності зі ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 374 КПК України,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України.

ОСОБА_4 призначити покарання за ч.2 ст.389 КК України у вигляді 2 (двох) років обмеження волі.

ОСОБА_4 на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання у вигляді обмеження волі, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності до ст. 76 КК України на ОСОБА_4 покласти наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Запорізької області через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 діб з дня його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні, надіслати копію судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1