АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/828/16 Справа № 707/716/16-к Категорія: ч. 1 ст. 309 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 20 липня 2016 року, якою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, не працює, не одружений, на утриманні дітей не має, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України, кримінальна справа закрита на підставі ч. 4 ст. 309 КК України,

звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, внаслідок добровільного звернення до лікувального закладу і лікування від наркоманії; закрито кримінальне провадження; запобіжний захід до вступу ухвали у законну силу залишено попередній особисте зобов`язання; стягнуто на користь держави процесуальні витрати у справі в сумі 921 грн. 60 коп. за проведення судових експертиз; вирішено долю речових доказів,

в с т а н о в и л а :
Органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що він в серпні 2015 року, перебуваючи на території присадибної ділянки за місцем свого проживання, що по АДРЕСА_1 , шляхом збирання незаконно придбав дикорослі рослини коноплі та переніс їх до місця свого проживання. В подальшому шляхом сушіння та часткового подрібнення незаконно виготовив за місцем свого проживання особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, та, реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, попередньо відділивши частину наркотичного засобу та помістивши її у паперовий згорток, поклав його до шухляди шафи, а іншу частину наркотичного засобу, помістивши до шухляди тумби, незаконно зберігав за місцем свого проживання без мети збуту.

08.02.2016 о 12 год. 30 хв. на підставі ухвали слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_10 від 08.02.2016 було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_7 , а саме у буд. АДРЕСА_1 , в ході якого в присутності понятих в спальній кімнаті, в шухляді шафи виявлено та вилучено паперовий згорток з подрібненою речовиною рослинного походження, який згідно з висновком судово - хімічної експертизи № 2/221 від 15.02.2016 є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, маса висушеного наркотичного засобу становить 0,40 г. В цій же кімнаті в шухляді тумби було виявлено та вилучено сухі рослини зеленого кольору, які згідно з висновком судово - хімічної експертизи № 2/222 від 16.02.2016 є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом. Маса наркотичного засобу в перерахунку на висушену речовину становить 31,88 г, а загальна маса наркотичного засобу, виявленого в ході обшуку, становить 32,28 г.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, - незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 20 липня 2016 року ОСОБА_7 звільнений від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, внаслідок добровільного звернення до лікувального закладу і лікування від наркоманії. Кримінальне провадження закрито.

Вказану ухвалу суд першої інстанції мотивував тим, що обвинувачений добровільно звернувся до КЗ «Черкаський обласний наркологічний диспансер» і розпочав курс лікування з 18 липня 2016 року по теперішній час з діагнозом: «психічні та поведінкові розлади, внаслідок вживання канабіоїдів. Синдром залежності».

Не погодившись з ухвалою, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 20 липня 2016 року скасувати та направити кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Також просить дослідити висновок від 18.03.2016, виданий КЗ «Черкаський обласний наркологічний диспансер», довідку № 722 від 18.07.2016, видану КЗ «Черкаський обласний наркологічний диспансер», письмові докази, які характеризують особу обвинуваченого.

У якості мотивів своєї скарги прокурор указує, що суд критично поставився до висновку від 18 березня 2016 року, в якому безпосередньо зазначено, що ОСОБА_7 не виявляє залежності від наркотичних засобів та не потребує примусового лікування, що в свою чергу прямо суперечить діагнозу, який зазначений у довідці № 722 від 18.07.2016 року, хоча як висновок від 18.03.2016, так і довідка № 722 від 18.07.2016, видані КЗ Черкаський обласний наркологічний диспансер.

Висновок місцевого суду про те, що на сторону обвинувачення покладається доведення того, що особа звернулася до лікувального закладу вимушено, щоб ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності, суперечить вимогам кримінального кодексу України та ч. 3 п. 23 постанови пленуму Верховного суду України № 4 від 26.04.2002 «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів», оскільки, вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України, суду необхідно з`ясувати, чи дійсно особа страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї, чи дійсно вона звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування добровільно, а не вимушено; чи дійсно ставить за мету вилікуватися від наркоманії, а не ухилитися у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Також указує, що судом першої інстанції не взято до уваги, що ОСОБА_7 звернувся до лікувального закладу лише 18.07.2016, безпосередньо перед судовим засіданням, а не зробив це раніше, наприклад, в ході досудового розслідування або після направлення обвинувального акту до суду.

Тому, вказує апелянт, місцевий суд не в повній мірі дослідив обставини вчинення кримінального правопорушення. Як наслідок, це призвело до невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Суд не застосував до обвинуваченого ОСОБА_7 закон України про кримінальну відповідальність, який підлягав застосуванню, оскільки звільнив ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, та вказане призвело до прийняття судом рішення, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що в контексті ст. 409 КПК України визнається неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 на апеляційну скаргу прокурора подала заперечення, в якому просить відхилити апеляційну скаргу останнього та залишити без змін ухвалу суду першої інстанції.

Вказує, що ухвала суду Черкаського району Черкаської області від 20.07.2016 року є законною та обґрунтованою, постановлена на підставі прямої норми матеріального права, а також судом враховано всі обставини справи та особу обвинуваченого. Стороною обвинувачення не було доведено той факт, що ОСОБА_7 звернувся до лікувального закладу з метою ухилення від кримінальної відповідальності, а не з метою проходження курсу лікування.

Прокурор у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав з мотивів, які в ній наведені. Вбачає, що факт звернення обвинуваченим до лікувального закладу лише за два дні до судового засідання, наявність висновку лікарів від 18 березня 2016 року про відсутність у обвинуваченого синдрому залежності, а також те, що він у минулому, а саме у 2011 році, вже притягувався до відповідальності за ст.. 309 КК України й був аналогічно звільнений на підставі ч. 4 ст. 309 КК України, вказують в сукупності на те, що справжніми мотивами його звернення до лікувального закладу є саме мотиви ухилення від відповідальності за вчинені дії.

Обвинувачений та його захисник заперечили проти апеляційної скарги прокурора, просили її відхилити. Захисник наполягла, що згідно з практикою Верховного Суду України, обмеженні у часі на звернення особи до лікувального закладу за допомогою обмежене лише тим, що таке звернення має відбутися до закінчення судового слідства у справі, що й мало місце. Інших часових обмежень немає.

Обвинувачений указав, що, проходячи лікарську комісію у березні 2016 року він дійсно казав лікарям, що не вживає наркотичні засоби і не має залежності від них, хоча це було не зовсім правдою. Інколи він вживав й до цього й в період провадження, оскільки у нього траплялися зриви, пов`язані з сумом за померлим батьком. На даний час він повністю пройшов курс лікування й твердо вирішив не повертатися до вживання наркотичних засобів.

За клопотанням прокурора колегією суддів у судовому засіданні були детально досліджені дані довідки щодо лікування обвинуваченого від 18 липня 2016 року (а.с. 72), дані медичного висновку від 18 березня 2016 року (а.с. 70), а також дані, які характеризують особу обвинуваченого (а.с. 60-67, 71).

В довідці від 18 липня 2016 року чітко зазначено, що ОСОБА_7 проходив курс лікування в КЗ «Черкаський обласний наркологічний диспансер» з 18 липня 2016 року з діагнозом «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання канабіоїдів. Синдром залежності».

У медичному висновку від 18 березня 2016 року (а.с. 70) навпаки вказано, що ОСОБА_7 синдрому залежності не виявляє, примусового лікування не потребує.

Згідно з дослідженими характеризуючими даними обвинувачений на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває. За місцем проживання характеризується позитивно. Він дійсно постановою Дарницького районного суду м. Києва від 06 липня 2011 року був звільнений від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України на підставі положень ч. 4 цієї ж статті.

Заслухавши суддю доповідача, думки учасників судового провадження, вивчивши матеріали провадження, дослідивши указані вище документи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як визначено ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України, судове провадження - кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, Верховним Судом України, а також за нововиявленими обставинами

Відповідно вимог ч. 4 ст. 309 КК України особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п. 23, 24 Постанови ПВСУ № 4 від 26.04.2002 року «Про судову практику в справах про злочини у сфері обіг наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» за чинним законодавством звільнення від кримінальної відповідальності здійснюється виключно судом. У зв`язку з цим слід мати на увазі, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі частини 4 статті 307 КК за злочини, передбачені частиною 1 цієї статті та частиною 1 статті 309 КК, допускається лише за умови, що винна особа добровільно здала наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги і вказала джерело придбання цих засобів (речовин) або сприяла розкриттю злочинів, пов`язаних із їх незаконним обігом. Здача наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів визнається добровільною, якщо відбулася за обставин, коли особа мала й усвідомлювала можливість продовжувати протиправну діяльність, але не побажала цим скористатися. Звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінальної справи із зазначених підстав має здійснюватися за правилами, передбаченими статтями 7, 71, 72 КПК.

За такими ж правилами звільняється від кримінальної відповідальності на підставі частини 4 статті 309 КК за дії, передбачені частиною 1 цієї статті, винна особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії. Вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з цієї підстави, суду необхідно з`ясовувати, чи дійсно особа страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї, чи дійсно вона звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування добровільно, а не вимушено і чи дійсно ставить за мету вилікуватися від наркоманії, а не ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

За змістом норм, передбачених частиною 4 статті 307 та частиною 4 статті 309 КК, особа може бути звільнена від кримінальної відповідальності незалежно від того, коли вона вчинила дії, які дають для цього підстави, але до закінчення судового слідства.

Відповідно до Кримінального процесуального Кодексу України 2012 року стадія судового розгляду справи згідно ч. 3 ст. 363 КПК України закінчується постановленням судом ухвали про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами і переходить до судових дебатів.

Ухвалюючи рішення про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття провадження у справі, суд першої інстанції вищевказаних вимог закону у повній мірі дотримався.

Насамперед, колегія суддів бере до уваги, що суд першої інстанції, отримавши клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, на підставі ч. 4 ст. 286 КПК України мав невідкладно розглянути його, що й було зроблено.

Колегія суддів враховує, що звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України є обов`язком, а не правом суду, якщо існують усі передбачені законом для цього умови і підстави, адже вказівка щодо звільнення особи у диспозиції цієї частини статті викладена у формі імперативу.

Факт того, що ОСОБА_7 добровільно звернувся до лікувального закладу, тобто без примусу чи стороннього впливу, не оспорюється. Ставиться під сумнів мотивація такого звернення, яка, на думку прокурора, полягає у бажанні уникнути відповідальності, а, на думку сторони захисту, - в бажанні вилікуватися від залежності.

Колегія суддів бере до уваги, що згідно з довідкою від 18 липня 2016 року (а.с. 72) у ОСОБА_7 наявним є синдром залежності від вживання канабіоїдів. Тобто підтверджується, що він вживає канабіоїди, має залежність від їх вживання, а тому проходив лікування.

Дійсно у матеріалах справи є медичний висновок від 18 березня 2016 року, де указується протилежне, тобто відсутність у ОСОБА_7 синдрому залежності. Колегія суддів враховує, що цей медичний висновок (протокол № 3) для направлення на примусове лікування в місця позбавлення волі від 18 березня 2016 року (а. с. 70), виданий за чотири місяці до довідки лікувального закладу КЗ «Черкаський обласний наркологічний диспансер» Черкаської обласної ради № 722 від 18.07.2016 року (а. с. 72).

Отже, цей висновок дає певну інформацію лише на дату його видачі (18 березня 2016 року) й не може підтверджувати відсутність у обвинуваченого залежності від вживання канабіоїдів на час виявлення у нього наркотичних засобів в ході обшуку, або у більш ранній період чи на час його звернення за лікуванням у липні 2016 року. В анамнезі цього висновку зазначено, що обвинувачений курив коноплю з 2011 року один раз в місяць, а потім перестав. Це ж підтвердив й сам обвинувачений, вказавши, що періодично вживав у минулому вказаний наркотик, а потім у нього трапився зрив.

Колегія суддів не може сприйняти у якості аргументу щодо причини звернення обвинуваченого до лікувального закладу саме з метою ухилення від відповідальності те, що він у минулому мав досвід звільнення від відповідальності за таких же обставин. Кримінальне провадження щодо нього, яке мало місце у 2011 році, закрите, тому його наслідки не можуть мати жодного негативного впливу на подальші аспекти відповідальності обвинуваченого.

Те, що обвинувачений не перебував і не перебуває на обліку у лікаря-нарколога також, на думку колегії суддів, не може вказувати на неможливість існування у нього синдрому наркотичної залежності.

Колегією вбачається, що суд повинен виходити з презумпції добросовісності намірів певної особи у реалізації своїх прав, зокрема права на звільнення від відповідальності, якщо не доведено протилежне.

В цьому конкретному випадку колегія суддів не має достатніх підстав вважати, що обвинувачений звернувся за лікуванням від наркоманії саме з мотивів ухилення від відповідальності за вчинені злочинні дії, на чому наполягає апелянт. Це є лише припущенням зі сторони обвинувачення, на підтвердження якого немає достатніх об`єктивних даних.

Не може на це однозначно вказувати й те, що звернення було за два дні до судового засідання. Цей факт є недостатнім для того, щоб на його підставі обмежити гарантоване законом право особи на звільнення від відповідальності, оскільки закон не встановлює конкретних часових рамок для такого звернення, а судова практика виходить з того, що воно має бути до закінчення судового слідства у справі, що й мало місце.

З урахуванням викладених обставин, виходячи з презумпції добросовісності намірів особи, колегія суддів не знаходить достатніх обґрунтованих підстав для скасування ухвали суду з мотивів, які указані в апеляційній скарзі прокурора.

Керуючись ст. 407, 409 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 20 липня 2016 року, якою ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, внаслідок добровільного звернення до лікувального закладу і лікування від наркоманії, та закрито кримінальне провадження, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :