Ухвала
іменем україни

17 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000031 від 14.01.2013 року за касаційними скаргами засуджених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 30 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 22 липня 2015 року щодо

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Київ, зареєстрованого та проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 ,

за ст. 187 ч. 4 КК України,

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина

України, уродженця м. Київ, зареєстрованого та проживаючого за адресою:

АДРЕСА_2 ,

за ст. 187 ч. 4 КК України,

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина

України, уродженця с. Окладне Барського району Вінницької області, зареєстрованого за

адресою: АДРЕСА_3 та проживаючого за адресою:

АДРЕСА_4 ,

за ст. 187 ч. 4 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_10 ,
засуджених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_11 ,

в с т а н о в и л а :

у касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 просить вирок та ухвалу скасувати, призначивши новий розгляд кримінального провадження щодо нього в суді першої інстанції. Вказує на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків судів обох інстанцій фактичним обставинам кримінального провадження, недоведеність його вини у вчиненні злочину, передбаченого ст. 187 ч. 4 КК України, та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені органом досудового розслідування та судами обох інстанцій. Зокрема, як на одне з порушень засуджений вказав на те, що судами обох інстанцій належним чином не було перевірено допустимість доказу його вини, а саме: його явки з повинною, оскільки отримана внаслідок незаконних дій працівників правоохоронних органів щодо нього. Крім того, вважає, що явку з повинною свідка ОСОБА_12 також не можна було використовувати як доказ його вини, оскільки він зазначені в ній обставини в суді не підтвердив та не був засуджений у вказаному кримінальному провадженні. Вказує засуджений і на інші істотні порушення процесуального закону, які, на його думку, вплинули на правильність висновків судів обох інстанцій.

У касаційній скарзі, з урахуванням доводів зазначених в його клопотаннях, засуджений ОСОБА_6 просить судові рішення скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає, що розгляд кримінального провадження судами обох інстанцій проведено з обвинувальним ухилом, їх висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а його вина у вчиненні злочину, передбаченого ст. 187 ч. 4 КК України, не доведена. Зокрема, вказує на численні порушення закону, допущені органом досудового розслідування, та недозволені методи слідства, які застосовувались до нього під час такого розслідування. Вважає, що обвинувачення, пред`явлене йому, є неконкретним та таким, що не відповідає положенням ст. 291 КПК України. Окрім іншого, вказує на незаконність отримання явки з повинною ОСОБА_5 та порушення вимог процесуального закону, внаслідок яких була отримана така явка яку було покладено у основу вироку щодо нього. Вказує на інші порушення вимог процесуального закону, які, на його думку, є істотними і вплинули на висновки судів щодо нього.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить вирок та ухвалу скасувати, а кримінальне провадження щодо нього закрити. Вважає, що судами обох інстанцій його було незаконно визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 187 ч. 4 КПК України, та засуджено за цей злочин. Вказує на однобічність і неповноту судових розглядів, проведених судами першої і апеляційної інстанцій, та невідповідність висновків судів обох інстанцій фактичним обставинам кримінального провадження. Окрім іншого, вказує на те, що явки з повинною ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_12 не могли бути покладені в основу обвинувального вироку, оскільки були отримані з істотними порушеннями і вказані особи не підтвердили їх в судовому засіданні. Крім того, звертає увагу на те, що жоден із вказаних у вироку доказів не підтверджує його вини у вчиненому відносно потерпілих ОСОБА_13 і ОСОБА_14 розбійного нападу, а лише вказує на саму подію злочину. Вважає, що жоден із вказаних у вироку документів не вказує на його особу як на учасника нападу.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок та ухвалу щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вказує на те, що при здійсненні досудового розслідування та судового розгляду було допущено ряд істотних порушень вимог КПК України, які вплинули на законність та обґрунтованість вироку. Зокрема, вказує на те, що обвинувальний акт в кримінальному провадженні не відповідає вимогам ст. 291 КПК України та порушує вимоги ст. 88 КПК України, оскільки є неконкретним. Крім того, вказує на те, що в порушення вимог ст.ст. 42, 95 КПК України в судах обох інстанцій не було допитано в якості свідків понятих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які згідно протоколу огляду місця події були присутні при вилученні сумки, яка належить потерпілим. Вважає, що судами безпідставно не взято до уваги консультативний висновок та думку фахівця Одеського обласного бюро СМЕ № 619 від 23.05.2015 року щодо молекулярно-генетичного дослідження та висновку експерта, у зв`язку із чим безпідставно не задоволено клопотання ОСОБА_6 про проведення повторної судово-імунологічної експертизи його крові. Вказав захисник і на порушення вимог ст.ст. 401, 404 КПК України, допущені судом апеляційної інстанції, оскільки належним чином усі доводи його апеляційної скарги перевірені не були.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить вирок та ухвалу щодо ОСОБА_7 скасувати та кримінальне провадження закрити у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Вважає, що судами обох інстанцій доведена лише подія скоєного відносно потерпілих ОСОБА_17 злочину, передбаченого ст. 187 ч. 4 КК України. Однак вина ОСОБА_7 , на думку захисника, не підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, висновки судів обох інстанцій є передчасними і такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 368 ч. 3 КПК України не провів аналіз доказів окремо по кожному із обвинувачених. Також захисник вказує на порушення права на захист ОСОБА_5 під час написання ним явки з повинною, яку було покладено в основу вироку щодо ОСОБА_7 , зазначаючи, що будь-якого процесуального рішення органу досудового слідства щодо незаконних дій працівників міліції за даним фактом прийнято не було. Вказує і на інші порушення вимог процесуального закону, які допущені під час розгляду кримінального провадження судами обох інстанцій, що є підставою для скасування вироку та ухвали щодо ОСОБА_7 .

Вироком Ратнівського районного суду Волинської області від 30 квітня 2015 року ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , кожного з них, засуджено за ст. 187 ч. 4 КК України та призначено кожному покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією майна. Строк відбування покарання засудженим вказано рахувати з часу приведення вироку до виконання. Вирішено питання речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано винуватими і засуджено за вчинення злочину за наступних обставин.
Так, ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, за попередньою змовою групою осіб, автомобілем марки «ВАЗ 210994-20», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_18 прибули до смт. Ратне Волинської області, де 04 березня 2009 року близько 3 години проникли на територію домоволодіння подружжя потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , розташованого за адресою: АДРЕСА_5 . ОСОБА_5 за вказівкою ОСОБА_18 , маючи одну мобільну рацію при собі, залишився неподалік будинку та спостерігав за навколишньою обстановкою, щоб в разі виникнення небезпеки повідомити про неї своїх спільників. ОСОБА_6 , ОСОБА_19 та невстановлена досудовим розслідуванням особа шляхом розбиття склопакета кухонного вікна проникли у будинок. Після цього, вони, будучи в масках на обличчях та матерчатих рукавичках на руках, використовуючи факт раптовості, напали на присутнього ОСОБА_13 та з використанням гумових палиць стали наносити численні удари по життєво важливих органах, внаслідок чого завдали йому легких тілесних ушкоджень. Подолавши таким чином волю останнього до будь-якого опору, одягнули на зап`ястя потерпілого ОСОБА_13 металеві наручники. У той же час, один із них шляхом ривка відкрив двері сусідньої кімнати, які з метою уникнення нападу намагалась зачинити потерпіла ОСОБА_14 , та, погрожуючи вбивством останньої і їхньої малолітньої доньки, яка знаходилась в цій кімнаті, наказав ОСОБА_14 припинити чинити будь-який опір та вказати на місцезнаходження сейфа і ключів до нього. Після чого потерпілі ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , побоюючись за своє життя та здоров`я дітей, що перебували в будинку, повідомили нападникам, де знаходиться сейф та ключі до нього.

В подальшому ОСОБА_19 , ОСОБА_6 та невстановлена особа зв`язали скотчем руки, ноги і рот ОСОБА_14 та ОСОБА_20 , подолавши їх волю до опору, заволоділи грошовими коштами і майном потерпілих на загальну суму 185 250 грн. та, досягнувши злочинної мети, залишили будинок.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 22 липня 2015 року з мотивувальної частини вказаного вироку місцевого суду щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 виключено посилання на докази пояснення ОСОБА_5 , протокол його допиту в якості свідка, а також відеокасету «MSNS-DV-SONI-MGO» № 0240201 рк із записом останнього, протокол огляду вищезазначеної відеокасети, протокол проведення слідчого експерименту за показаннями свідка ОСОБА_5 та план-схемою до нього від 01.05.2014 року (т.3 а.кр.пр. 198-201), досліджений відеозапис цієї слідчої дії, висновок судово-психологічної експертизи (т. 3 а.кр.пр.122-149), який стосується допиту ОСОБА_5 в якості свідка. В іншій частині вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

Заслухавши доповідача, доводи засуджених та захисників про підтримання своїх касаційних скарг, доводи прокурора про заперечення проти касаційних скарг та законність і обґрунтованість судових рішень, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла до наступного.

Зі змісту положень ст.ст. 418 ч. 2, 419 КПК України вбачається, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. Ухвала суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має містити короткий зміст доводів особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, викладаються докази, що спростовують її доводи.

В порушення таких вимог процесуального закону суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок суду щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , усіх доводів апеляційних скарг засуджених та захисників належним чином не перевірив і обґрунтування підстав, з яких частину з них залишив без задоволення, у своїй ухвалі не навів.

Зокрема, засуджений ОСОБА_5 у своїй апеляційній скарзі, окрім іншого, вказував на незаконність його затримання та порушення вимог закону, внаслідок чого ним 30.04.2010 року було написано явку з повинною (т. 3 а.с. 80) під диктовку працівника міліції у приміщенні ІТТ РВ УМВС Києво-Святошинського району, де його також утримували незаконно. Вказав засуджений і на те, що він не підтвердив такі свої показання у судовому засіданні, а отже вони не могли бути покладені в основу обвинувального вироку щодо нього.

Захисники ОСОБА_9 та ОСОБА_11 у своїх апеляційних скаргах вказували на недопустимість доказу, отриманого з порушенням права особи на захист, та який покладено в обґрунтування вироку щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , а саме: явку з повинною ОСОБА_5 від 30.04.2010 року (т. 3 а.с. 80). Вказували захисники і на те, що суд належним чином не перевірив свідчення ОСОБА_5 щодо здійснення відносно нього фізичного та психологічного тиску з боку працівників міліції для отримання від нього визнавальних показань, від яких у судовому засіданні ОСОБА_5 відмовився, пояснивши, що обмовив себе та інших осіб, внаслідок таких незаконних дій.

На цю ж обставину, як на одну з підстав для скасування вироку, вказував і засуджений ОСОБА_6 у своїй апеляції, звертаючи увагу апеляційного суду на незаконність затримання ОСОБА_5 і здійснення щодо нього фізичного насилля та психологічного тиску, внаслідок якого останній обмовив себе та інших осіб у вчиненні розбійного нападу при написанні явки з повинною, яку покладено в основу вироку щодо ОСОБА_6 .

Засуджений ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі вказував на незаконність затримання та подальших дій відносно ОСОБА_5 , зокрема те, що у процесі затримання ОСОБА_5 випав з четвертого поверху свого вікна та отримав тілесні ушкодження, а також те, що ОСОБА_5 обмовив себе та інших у вчиненні злочину, передбаченого ст. 187 ч. 4 КК України, внаслідок погроз та фізичного тиску з боку працівників міліції.

Вказаних обставин апеляційним судом належним чином перевірено не було та обґрунтованої відповіді на такі доводи апеляційних скарг засуджених та захисників в ухвалі не зазначено.

Крім того, в матеріалах кримінального провадження є заява ОСОБА_5 , адресована слідчому СУ УМВС України, від 15 квітня 2014 року, у якій він вказує та детально описує здійснені по відношенню до нього та членів його сім`ї незаконні дії працівниками міліції, внаслідок яких він був вимушений обмовити себе та інших осіб у вчиненні злочину, передбаченого ст. 187 ч. 4 КК України (а.с. 265-266, наглядове провадження). На аналогічні обставини вказував ОСОБА_5 і у своїх заяві від 18.04.2011 року та клопотанні від 21.05.2014 року (наглядове провадження а.с. 252, 318,319), проте будь-які відповіді або процесуальні рішення органів прокуратури з вказаного питання в матеріалах кримінального провадження відсутні. Зазначені обставини апеляційним судом, як і судом першої інстанції, належним чином не перевірені, обґрунтованого та мотивованого рішення щодо вказаних обставин прийнято не було.

Європейський Суд з прав людини у справі Вергельський проти України (рішення від 12 березня 2009 року) та у справі Яременко проти України (рішення від 12 червня 2008 року) визначив, що у тих справах, коли особа висуває небезпідставну скаргу про те, що особа була піддана поганому поводженню зі сторони суб`єктів владних повноважень у порушення статті 3 Конвенції, це положення, якщо його тлумачити у світлі загального обов`язку держави відповідно до статті 1 Конвенції, вимагає за своїм змістом проведення ефективного офіційного розслідування.
Наведені положення Конвенції та практики Європейського Суду, які відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людинизастосовуються при розгляді справ як джерело права, не були враховані судом.
Таким чином, апеляційний суд порушив вимоги ст. 419 КПК України при розгляді апеляційних скарг і дійшов передчасного висновку про законність вироку суду першої інстанції.

Отже, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, що у відповідності з вимогами ст. 438 ч. 1 п. 1 КПК України є підставою для скасування такого рішення. Доводи касаційних скарг в цій частині є обґрунтованими і в цій частині підлягають задоволенню.

За таких обставин, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, а касаційні скарги - задоволенню частково. Інші доводи апеляційних і касаційних скарг засуджених та захисників щодо допущених порушень процесуального закону під час здійснення досудового розслідування та судового розгляду провадження судом першої інстанції, доводи щодо недопустимості доказу явки з повинною свідка ОСОБА_12 , щодо недоведеності вини ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 187 ч. 4 КК України, підлягають перевірці при новому розгляді в суді апеляційної інстанції.
При новому розгляді в суді апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, апеляційний розгляд здійснити відповідно до вимог КПК України та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційні скарги засуджених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 22 липня 2015 рокущодо ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ _____________________ ___________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3