Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________копія:________
У Х В А Л А
Іменем України
23 травня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000208 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Озерськ, Дубровицького р-ну, Рівненської обл., проживаючого по АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_5 та представника приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон»» - ОСОБА_6 (далі - представник ПАТ «СК «Еталон»») на вирок Дубровицького районного суду Рівненської області від 28 січня 2016 року,

За участі:
секретаря с/з - ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_9

представника ПАТ «СК «Еталон»» - ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:
У поданій апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_5 просить вирок в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням в розмірі 10000 (десять тисяч) грн. змінити та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на його користь моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням у розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) грн..

Представник ПАТ СК «Еталон» у поданій апеляційній скарзі просить вирок в частині вирішення цивільного позову, заявленого потерпілим ОСОБА_5 до ПАТ «СК «Еталон» змінити та відмовити повністю потерпілому ОСОБА_5 у задоволенні заявлених позовних вимог.

Вироком Дубровицького районного суду Рівненської області від 28 січня 2016 року:

ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. (три тисячі чотириста) грн., без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_4 , співвідповідача ПАТ СК «Еталон» про стягнення моральної та матеріальної шкоди у кримінальному провадженні №0000208 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, - задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ СК «Еталон» на користь потерпілого ОСОБА_5 , заподіяну матеріальну шкоду, пов`язану з витратами на лікування в розмірі 18756 (вісімнадцять тисяч сімсот п`ятдесят шість) грн. 34 коп., упущену вигоду в розмірі 18080 (вісімнадцять тисяч вісімдесят) грн. 30 коп. та понесені витрати з оплати судового збору в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп., а всього 37080 (тридцять сім тисяч вісімдесят) грн. 24 коп., а також моральну шкоду в порядку ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в розмірі 1854 (одна тисяча вісімсот п`ятдесят чотири) грн. 01 коп..

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_5 , моральну шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням в розмірі 10000 (десять тисяч) грн. та франшизу в розмірі 1000 (одна тисяча) грн..

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів в розмірі 3132 (три тисячі сто тридцять дві) грн. 98 коп.

Судом також було вирішено питання щодо речових доказів.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_5 , не оспорюючи фактичні обставини справи, правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 та доведеності його вини, зазначає, що вирок є незаконним, оскільки суд першої інстанції необгрунтовано відмовив йому в повному задоволенні пред`явлених до обвинуваченого ОСОБА_4 позовних вимог в частині компенсації за завдану моральну шкоду, а саме на суму 50000 (п`ятдесят тисяч) грн., висновки суду про відсутність у справі доказів для повного задоволення позовних вимог не грунтуються на належних та допустимих доказах, які містяться в матеріалах кримінального провадження та які були надані ним для обгрунтування цих вимог і об`єктивно не з`ясовані та не спростовані судом з посиланням на норми матеріального та процесуального закону. В доповнення вказує, що розмір відшкодування моральної шкоди тісно пов`язаний з обставинами справи, так як протиправні дії ОСОБА_4 призвели до негативних наслідків емоційно-психологічного та фізичного характеру, зокрема до втрати певних навичок та здібностей, обмеження у виборі професії, погіршення відносин з оточуючими, душевних страждань.

Представник ПАТ «СК «Еталон»» у поданій апеляційній скарзі доводить, що суд першої інстанції приймаючи рішення про стягнення з ПАТ «СК «Еталон»» грошових коштів в рахунок відшкодування матеріальної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_5 допустився помилки, оскільки не вправі був вирішувати у кримінальному провадженні цивільно-правовий спір з особою, не причетною до самої події злочину, а тому дане питання підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, під час якого слід детально перевірити доводи, викладені у позовній заяві потерпілого та запереченнях на неї. Також вказує, що всупереч вимогам законодавства, що регулює порядок правових відносин у сфері страхування, жодних звернень від потерпілого щодо виплати страхового відшкодування до ПАТ «СК «Еталон»» не надходило, а щодо упущеної вигоди, яку було стягнено з ПАТ «СК «Еталон» на користь потерпілого, то закон такого виду відшкодування взагалі не передбачає.

У поданих запереченнях на апеляційну скаргу представника ПАТ СК «Еталон» потерпілий ОСОБА_5 просить відмовити у її задоволенні. В обгрунтування вимог вказує, що апеляційна скарга ПАТ «СК «Еталон»» є необгрунтованою та безпідставною, так як представник страхової компанії намагається ввести суд в оману, підмінюючи законодавчі поняття та терміни. Зокрема, стверджує, що заява представника страхової компанії про непричетність до події злочину, як на підставу для відмови у задоволенні цивільного позову, суперечить цивільному законодавству та що суд правильно стягнув з ПАТ «СК «Еталон»» на його користь всі витрати за результатами розгляду кримінального провадження.

За вироком суду, 21 квітня 2015 року біля 14 год. 25 хв., ОСОБА_4 , керуючи власним технічно справним автомобілем марки «Opel Vivaro», з державним номерним знаком НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній автодорозі сполученням Нивецьк-Дубровиця в напрямку м.Дубровиця, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, в порушення вимог п. 1.3, п.1.5, п.2.3 «Б», «Д», п.16.11 Правил дорожнього руху України під час проїзду перехрестя доріг Нивецьк-Дубровиця та Городище-Рівне-Старокостянтинів - 32 км + 100 м - об`їзною дорогою м.Дубровиця, не надав перевагу в русі автомобілю марки "ЗАЗ SENS", з державним номерним знаком НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , який наближався до вказаного перехрестя по головній автодорозі з боку м.Рівне, виїхав на перехрещувану дорогу, де допустив з ним зіткнення. Внаслідок ДТП ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого багатоуламкового перелому правої плечової кістки зі зміщенням та ускладненням у вигляді пошкодження променевого нерва справа та саден волосистої частини голови зліва, які згідно висновку судово-медичної експертизи №149 від 24 червня 2015 року відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, які викликали довготривалий розлад здоров`я.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення потерпілого ОСОБА_5 та його представника, які пояснили, що обвинувачений як компенсацію за моральну шкоду дав потерпілому 5 тис. грн. та повністю підтримали подану апеляційну скаргу і просили її задовольнити та відмовити у задоволенні апеляційної скарги представника ПАТ СК «Еталон», пояснення представника ПАТ СК «Еталон» - ОСОБА_6 на підтримання поданої апеляційної скарги та про відмову в задоволенні апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_5 , думку обвинуваченого ОСОБА_4 , який у питанні вирішення апеляційних скарг покладається на розсуд суду, думку прокурора про відмову в задоволенні апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до таких висновків.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, тобто ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; обгрунтованим, тобто ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України та вмотивованим, тобто таким, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Судом першої інстанції проведено судовий розгляд із застосуванням положень ч.3 ст.349 КПК України, фактичні обставини кримінального провадження учасниками судового провадження не оспорювалися, їм було роз`яснено правові наслідки, передбачені вказаною нормою, а саме позбавлення права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

А тому, винуватість ОСОБА_4 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні повністю знайшла своє підтвердження при розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, та сторонами кримінального провадження не оспорюється. Також учасники кримінального провадження не оспорюють і призначене ОСОБА_4 покарання у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень, а тому вимоги ст.65 КК України судом першої інстанції дотримані в повній мірі.

Щодо доводів апеляційної скарги представника ПАТ СК «Еталон» про порушення, допущені судом першої інстанції при вирішенні пред`явленого цивільного позову потерпілого ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_4 , то колегія суддів вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення.

Згідно ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Частиною першою ст.129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

У відповідності до вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у мотивувальній частині обвинувального вироку повинні бути зазначені підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд прийняв до розгляду в рамках кримінального провадження цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (т.2 а.с.23-74). Крім того, потерпілий (позивач) ОСОБА_5 на стадії судового розгляду подав до суду заяву про збільшення позовних вимог (т.2 а.с.133-134).

В ході розгляду даного позову суд залучив до участі в справі, в порядку ст.33 ЦПК України, ПАТ СК «Еталон» в якості співвідповідача. (т.2 а.с.138).

Суд задовольнив зазначений позов частково та стягнув з ПАТ СК «Еталон» на користь потерпілого ОСОБА_5 , заподіяну матеріальну шкоду, пов`язану з витратами на лікування в розмірі 18756 (вісімнадцять тисяч сімсот п`ятдесят шість) грн. 34 коп., упущену вигоду в розмірі 18080 (вісімнадцять тисяч вімісдесят) грн. 30 коп. та понесені витрати з оплати судового збору в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп., а всього 37080 (тридцять сім тисяч вісімдесят) грн. 24 коп., а також моральну шкоду в порядку ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в розмірі 1854 (одна тисяча вісімсот п`ятдесят чотири) грн. 01 коп.. Також, суд стягнув з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_5 , моральну шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням в розмірі 10000 (десять тисяч) грн. та франшизу в розмірі 1000 (одна тисяча) грн..

Однак, з такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погодитись не може.

Положеннями пункту 16 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 №4 роз`яснено, що відповідно до ст.21 Закону України від 01 липня 2004 року №1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з п.13.1 ст.13 цього Закону, зобов`язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв`язку із цим при пред`явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому ст.33 ЦПК України, залучити як співвідповідача до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

У відповідності до статті 3 зазначеного Закону та статті 1194 ЦК України питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого ст.33 Закону обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у виді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого ст.33 зазначеного Закону обов`язку з`ясовується судом першої інстанції, у зв`язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

В матеріалах кримінального провадження наявна копія полісу №АІ/2707306 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (т.1 а.с.38), з якого вбачається, що транспортний засіб, яким керував обвинувачений ОСОБА_4 на момент настання дорожньо-транспортної пригоди, а саме 21 квітня 2015 року був застрахований, так як строк дії даного договору страхування був встановлений з 29 липня 2014 року до 28 липня 2015 року.

Крім того, на вказаному договорі страхування наявний штамп Страхової компанії «Еталон», яким компанія інформує страхувальника про негайне її повідомлення про страховий випадок у разі його настання, з боку страхувальника.

Разом з тим, згідно положень п.19 вищезазначеної Постанови пленуму ВССУ вбачається, що з урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України від 07 березня 1996 року «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку (пункт 5 частини першої статті 989 ЦК, пункт 5 частини першої статті 991 ЦК) може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком. При цьому, порушення страхувальником визначеного договором страхування строку подання документів, що стосуються страхового випадку, не є порушенням визначеного договором строку повідомлення про настання страхового випадку.

Отже, закон визначає механізм страхового відшкодування та передбачає одночасну участь у справі, де є страхування цивільно-правової відповідальності, як фізичної особи, так і страховика, оскільки відшкодування шкоди здійснюється за рахунок страховика в межах встановлених лімітів.

Однак, на зазначені положення закону суд першої інстанції достатньої уваги не звернув. Зокрема, суд не врахував, що обвинувачений ОСОБА_4 не дотримався умов договору страхування щодо необхідності повідомлення страховика про випадок ДТП у передбачені строки. Страхова компанія дізналася про факт ДТП лише під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції з ухвали про залучення її до участі у розгляді цивільного позову як співвідповідача. Докази повідомлення обвинуваченим ОСОБА_4 страховика про настання страхового випадку, а саме ДТП у матеріалах кримінального провадження відсутні. Не надав їх обвинувачений ОСОБА_4 (цивільний відповідач) і при апеляційному розгляді справи.
Крім того, суд, при розгляді позову не дав оцінки дорожньо-транспортній пригоді в контексті, чи ця подія є страховим випадком, і чи є докази на підтвердження цього в матеріалах кримінального провадження.

Разом з тим, положеннями ч.5 ст.21, ч.5 ст.26 Закону України «Про страхування» встановлено, що страхувальник, при укладенні договору страхування, зобов`язаний повідомити страховика про настання страхового випадку в строк, передбачений умовами страхування; а несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків є підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування.
Таким чином, рішення суду про стягнення на користь потерпілого (позивача) ОСОБА_5 зі співвідповідача ПАТ СК «Еталон» матеріальної та моральної шкоди не відповідає вимогам закону та є передчасним.
Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд першої інстанції, при частковому задоволенні цивільного позову ОСОБА_5 в частині стягнення моральної шкоди з обвинуваченого (відповідача) ОСОБА_4 на користь потерпілого (відповідача) ОСОБА_5 , обґрунтовано дійшов висновку про стягнення з обвинуваченого 10000 (десять тисяч) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, врахував характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) яких зазнав потерпілий, характер немайнових втрат. Зокрема те, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого, потерпілому була заподіяна моральна шкода, яка виразилась у душевних та фізичних стражданнях, вимушених змінах у повсякденному житті. Саме така сума моральної шкоди, яку суд стягнув на користь потерпілого, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Тому, доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_5 про те, що судом першої інстанції допущено істотні порушення кримінального процесуального та цивільного процесуального закону при вирішенні цивільного позову, саме в частині відшкодування на його користь моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_4 на суму 10000 (десять тисяч) грн., а не 50000 (п`ятдесят тисяч) грн., колегія суддів розцінює як безпідставні.

Встановлені при апеляційному розгляді процесуальні порушення в частині вирішення судом цивільного позову мають істотний характер, оскільки свідчать про неналежне дотримання судом вимог ст.370 КПК України, що обумовлює часткове задоволення апеляційних вимог скарги представника ПАТ СК «Еталон» - ОСОБА_6 та скасування вироку суду в цій частині.
Оскільки, п.6 ч.1 ст.407 КПК України не передбачає можливість часткового скасування вироку суду першої інстанції з подальшим призначенням судом апеляційної інстанції нового судового розгляду в суді першої інстанції в окремій частині, а порушення судом першої інстанції вимог ст.370 КПК України, щодо законності рішення не відноситься до передбаченого в ч.1 ст.415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, то вирішуючи питання про подальший рух провадження після скасування вироку в частині вирішення цивільного позову, колегія суддів виходить з положень ч.6 ст.9 КПК України, якою встановлено, що у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п.2,15 ч.1 ст.7 КПК України - законність, а також забезпечення змагальності сторін та одночасно обґрунтованості і вмотивованості судового рішення, що передбачено як обов`язкові вимоги у ст.370 КПК України.
З огляду на викладене, з метою дотримання вказаних засад кримінального провадження, що гарантуються чинним КПК України, оскаржуваний вирок в частині вирішення цивільного позову, а саме в частині стягнення з ПАТ СК «Еталон» на користь потерпілого ОСОБА_5 матеріальної та моральної шкоди належить скасувати і призначити в цій частині новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. В решті вирок залишити без змін.
При новому розгляді кримінального провадження в порядку цивільного судочинства суду першої інстанції слід врахувати вищевикладене, ретельно дослідити наявні в матеріалах кримінального провадження та надані сторонами докази щодо вирішення цивільного позову, дати їм належну юридичну оцінку та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, п.6 ч.1 ст.407, ст.ст. 412, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу представника приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон»» - ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Дубровицького районного суду Рівненської області від 28 січня 2016 року відносно ОСОБА_4 в частині вирішення цивільного позову, а саме в частині стягнення з ПАТ СК «Еталон» на користь потерпілого ОСОБА_5 матеріальної шкоди, пов`язаної з витратами на лікування в розмірі 18756 (вісімнадцять тисяч сімсот п`ятдесят шість) грн. 34 коп., упущеної вигоди в розмірі 18080 (вісімнадцять тисяч вімісдесят) грн. 30 коп. та понесених витрат з оплати судового збору в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп., а всього 37080 (тридцять сім тисяч вісімдесят) грн. 24 коп., а також моральної шкоди в порядку ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в розмірі 1854 (одна тисяча вісімсот п`ятдесят чотири) грн. 01 коп. - скасувати, і призначити новий розгляд в суді першої інстанції в цій частині в порядку цивільного судочинства в тому ж суді в іншому складі суду.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції.

Суддя-доповідач - (підпис ) ОСОБА_1

Судді: (підписи) ОСОБА_2

ОСОБА_3

Згідно з оригіналом: суддя-доповідач: ОСОБА_1