А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

10.09.2013 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: Животова Є.Г. (головуючий), ОСОБА_1, ОСОБА_2, за участі прокурора Міцовди К.Д., підсудного ОСОБА_3 розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду кримінальну справу за апеляцією підсудного ОСОБА_3 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 8 липня 2013 року, яким

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця та зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_3, непрацюючого (виконує сезонні роботи), з неповною (базовою) середньою освітою, такого, що перебуває у фактичних шлюбних відносинах (цивільному шлюбі), громадянина України, судимого 24.05.2011 за ч.1 ст.185 КК України до двох років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з однорічним іспитовим строком (постановою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21.08.2012 на підставі ст.78 КК України та в порядку ст.408-2 КПК України (1960 року) скасовано звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, направлено засудженого для відбування призначеного вказаним вироком суду покарання), в силу вимог ст.89 КК України вважається таким, що не має судимості за вироком Тячівського районного суду від 30.11.2009,

засуджено за ч.2 ст. 263 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за новим вироком, повністю приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком та призначено остаточне покарання за сукупністю вироків у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки.

Змінений постановою Тячівського районного суду від 20.03.2013 запобіжний захід щодо ОСОБА_3 з підписки про невиїзд на взяття під варту (а.с. 130) залишено вироком суду без змін.

Початком строку відбуття покарання щодо ОСОБА_3 визначено 29.03.2013.

З ОСОБА_3 на користь НДЕКЦ при УМВС України в Закарпатській області стягнуто 235,20 грн. судових витрат, повязаних із проведенням експертизи холодної зброї.

ОСОБА_3 визнано винуватим у тому, що він на початку квітня 2012 року, на березі річки Тересва, в с. Вільхівка (Тячівський район Закарпатської області), придбав шляхом знахідки у кущах ніж, який згідно висновку експерта від 18.03.2012 є холодною зброєю колюче-ріжучої дії, багнетом моделі № 2 автомата Калашнікова 7,62 (АКМ і АКМС СРСР), виготовлений заводським способом, поклав у праву кишеню своєї куртки та незаконно відніс його додому за вищевказаною адресою свого помешкання, де зберігав його у підсобному приміщенні до середини квітня 2012 року, після чого взяв вказаний ніж із собою для нарізання лози біля річки та незаконно носив при собі.

12.05.2012, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, продовжуючи свої незаконні дії, ОСОБА_3 без передбаченого законом дозволу носив при собі, у кишені своєї куртки, вказаний ніж по вул. Леніна с. Вільхівка, під час чого був затриманий працівниками Тячівського РВ УМВС України в Закарпатській області, які зазначений ніж у підсудного виявили та вилучили.

В апеляційній скарзі підсудний порушує питання про скасування вироку як через однобічність судового слідства, так і внаслідок невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, а також надто суворе покарання, призначене щодо ОСОБА_3

Так, підсудний зазначає, що судом першої інстанції не дано оцінки доказам, що свідчать про невинуватість ОСОБА_3 у діянні, яке йому поставлено в провину згідно обвинувального висновку, а було зосереджено увагу лише на тих доказах, що викривають обвинуваченого.

Показання, які він давав на досудовому слідстві та в яких він нібито визнавав свою вину у вчиненні передбаченого ч.2 ст.263 КК України діяння, відібрано у ОСОБА_3 під тиском працівників правоохоронного органу, а отже не можуть бути допустимими.

За встановлених судом першої інстанції обставин щодо знахідки біля річки та незаконного носіння ОСОБА_3 зазначеної холодної зброї зазначив, що вони не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки на досудовому слідстві він себе обмовив у цьому.

З цих підстав ОСОБА_3 просить скасувати вирок суду та визнати його невинуватим.

В запереченні проти апеляції прокурор зазначає, що судом першої інстанції, вірно встановлено фактичні обставини справи, а ОСОБА_3 призначено справедливее покарання. Підсудним під час досудового слідства надавалися показання, в яких він повністю визнавав свою вину і ці показання стверджуються сукупністю інших зібраних у справі доказів. Обставину заперечення підсудним своєї вини в ході судового слідства в суді першої інстанції прокурор оцінює, як намір ОСОБА_3 уникнути кримінальної відповідальності за вчинене ним діяння. Що стосується доводів апелянта про застосування відносно нього недозволених методів досудового слідства, зокрема відібрання від ОСОБА_3 первинних показань із застосуванням фізичного примусу та психологічного тиску, такі повністю спростовані проведенною на підставі постанови Тячівського районного суду перевіркою ВВБ в Закарпатській області ДВБ МВС України.

З цих підстав просить відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_3, як необґрунтовану і безпідставну, а вирок Тячівського районного суду від 08.07.2013 залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, промову прокурора про залишення вироку суду без змін, а апеляції без задоволення, ОСОБА_3, який підтримав апеляцію, просив скасувати вирок суду та виправдати його або помякшити призначене вироком суду покарання шляхом призначення йому штрафу або громадських робіт, дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в апеляції, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово підсудного, апеляційний суд вважає, що апеляція не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.323 КПК України (1960 року) вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим; суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_3 у носінні останнім холодної зброї без передбаченого законом дозволу при зазначених у вироку обставинах є обґрунтованими та відповідають фактичним обставинам справи.

Дана обставина стверджується сукупністю наявних у справі доказів, що перевірялися судом та яким суд надав належну оцінку у вироку.

Так, з рапорту ДІМ Тячівського РВ УМВС України в Закарпатській області ОСОБА_4 від 12.05.2012 вбачається, що цієї ж доби ним спільно з ДІМ Тячівського РВ ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 по вул. Леніна, в с. Вільхівці, було зупинено ОСОБА_3, який перебував у стані алкогольного спяніння та мав неохайний вигляд. ОСОБА_3 доставлено в приймальне відділення Тячівської РЛ № 1 з метою його освідчення на стан спяніння та запропоновано пройти до службового кабінету для складання протоколу про адміністративне правопорушення. Під час складання протоколу інспектор помітив у кишені ОСОБА_3 предмет, схожий на руківя ножа. На вимогу видати цей предмет ОСОБА_3, у присутності понятих, видав предмет, схожий на штик-ніж, який вилучено та поміщено в спеціальний пакет експертної служби НДЕКЦ при УМВС України в Закарпатській області (а.с. 3).

Ці ж обставини стверджуються й протоколами огляду місця події, предметів, первинними поясненнями ОСОБА_3, поясненнями понятих ОСОБА_8, ОСОБА_9, висновком експертизи холодної зброї (а.с. 4-5, 10,11, 23-27, 49-51).

Будучи допитаним в якості підозрюваного та обвинуваченого ОСОБА_3 в присутності захисника адвоката ОСОБА_10 надав показання, якими повністю визнав свою вину у вчиненому: де та за яких обставин придбав знайшов зазначену холодну зброю, яку носив при собі без передбаченого законом дозволу у квітні та 12.05.2012 року (а.с. 40-41,47-48).

Ці показання є послідовними та в цілому узгоджуються з іншими наявними у справі доказами.

З протоколу судового засідання від 05.07.2013 вбачається, що ОСОБА_3 повністю заперечив свою вину у вчиненому, змінивши показання в суді першої інстанції.

При цьому підсудний зазначив, що ніякого ножа у нього не було; 12.05.2012 перебував вдома і нікуди не виходив; чому змінив показання не знає.

Однак, допитаний в суді свідок ОСОБА_8, який був понятим при вилученні у ОСОБА_3 за вказаних обставин вказаної холодної зброї, повністю спростував ці твердження підсудного; аналогічні показання надав і свідок ОСОБА_9, будучи допитаним на стадії досудового рослідування, показання якого оголошено в судовому засіданні (а.с. 29-30).

У звязку із цим, дії обвинуваченого, вина якого доведена повністю, вірно кваліфіковано судом за ч.2 ст.263 КК України, що відповідає матеріалам кримінального провадження.

Твердження апелянта про застосування по відношенню до нього недозволених методів слідства спростовуються висновками проведених на підставі постанови Тячівського районного суду службових розслідувань ВВБ в Закарпатській області ДВБ МВС України від 23 та 29.05.2013, а також і поясненням самого підсудного від 22.05.2013, з якого слідує, що в дійсності працівники міліції не пропонували йому грошові кошти за дачу ним показань, які його викривають у даній кримінальній справі (а.с. 147, 148-150).

Апеляційний суд погоджується з вищевказаними висновками службового розслідування.

Що стосується виду і міри призначеного покарання, апеляційний суд визнає, що такі обрані судом першої інстанції відповідно до вимог закону.

Так, відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що помякшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

З розяснень, які містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання від 24.10.2003 № 7 вбачається, що при призначенні покарання слід додержувати вимоги п.1 ч.1 ст.65 КК України. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на грунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Призначаючи покарання з обранням його виду і міри, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину, особу винного, зокрема його характеристику, те, що ОСОБА_3 мав судимість (рецидив злочинів) за вчинення попереднього умисного злочину, вчинив злочин під час іспитового строку; хоч ОСОБА_3 в силу вимог ст.89 КК України вважається таким, що не має судимості за вироком Тячівського районного суду від 30.11.2009 (а.с. 62,64-67), але дана обставина є такою, яка вкрай негативно характеризує підсудного.

З цих підстав суд правомірно призначив ОСОБА_3 покарання саме у вигляді позбавлення волі в межах санкції частини статті та не вбачав за можливе призначити інший менш суворий вид покарання з передбачених ч.2 ст.263 КК України. Також судом застосовано правила ст.71 КК України, оскільки підсудний вчинив новий злочин, не відбувши покарання за попереднім вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 24.05.2011, застосувавши при цьому інститут повного складання покарань, призначив остаточне покарання ОСОБА_3 у виді позбавлення волі строком на три роки, що буде достатнім для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів в умовах ізоляції від суспільства.

З огляду на викладене, твердження апелянта про зазначені вище порушення судом першої інстанції вимог кримінально-процесуального закону (1960 року) та ст.65 КК України є безпідставними.

Керуючись ст.ст. 365,366,377,379,386,387 КПК України (1960 р.), апеляційний суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні апеляційної скарги підсудного ОСОБА_3 відмовити.

Вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 8 липня 2013 року, яким ОСОБА_3 засуджено за ч.2 ст.263 КК України із застосуванням ст.71 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді: