АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/108/2016 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія КК: ч. 1 ст. 115 Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000538 за апеляційною скаргою захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_8 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2015 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

встановила:
Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 07.10.2015 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 115 КК України та йому призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі.

По справі вирішено питання щодо речових доказів.

За вироком суду першої інстанції, 20.01.2015, близько 02 год., між ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , які заходились за місцем свого мешкання, що за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті неприязних відносин один до одного, через смерть їхньої спільної дитини, під час розпивання алкогольних напоїв, виник словесний конфлікт, який в подальшому переріс у бійку. У цей час у ОСОБА_8 виник умисел спрямований на умисне вбивство ОСОБА_13 .

Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на кухні вказаної квартири, де також перебувала ОСОБА_14 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його наслідки у вигляді смерті ОСОБА_13 і свідомо припускаючи їх настання, спочатку почав наносити удари руками по голові останньої, спричинивши їй синці на повіках лівого ока, в щічній ділянці зліва, в виличній ділянці справа, на задній поверхні правої вушної раковини на правій та лівій верхніх кінцівках, на передній поверхні лівої гомілки, садно в лобній ділянці зліва, в надключичній ямці зліва, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Після чого, продовжуючи свої дії, ОСОБА_8 взяв з кухонного столу ніж та навмисно завдав ним ОСОБА_13 один удар в життєво важливий орган - шию, чим спричинив колото-різане поранення шиї справа з ушкодженням м`яких тканин, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я та один удар ножем в спину, чим спричинив проникаюче колото-різане поранення грудей з ушкодженням легені та крововтратою, яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження та перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті ОСОБА_13 , чим протиправно заподіяв смерть останньої.

Захисники обвинуваченого ОСОБА_9 та ОСОБА_11 подали апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України. В обґрунтування своїх вимог, вказують на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Апелянти вважають, що вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_8 не належним чином обґрунтований і повністю не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки висновки суду першої інстанції щодо суб`єктивної сторони злочину не підтверджені дослідженими в судовому засіданні, а також не враховані докази, які мають істотне значення для визначення змісту судового рішення і містити пояснення підстав, на яких суд, за наявності суперечливих доказів, визнав достовірними одні з них і відкинув інші. Висновок суду про винуватість ОСОБА_8 в умисному вбивстві суд побудував на припущеннях. Вважають, що дії ОСОБА_8 полягали в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок яких настала смерть ОСОБА_13 , за відсутності умислу останнього на заподіяння смерті, а тому не можуть кваліфікуватися як умисне вбивство. Також апелянти вважають, що суд призначаючи покарання ОСОБА_8 навмисно не врахував того, що в матеріалах справи відсутні документальні докази, які б підтверджували перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину, натомість не взяв до уваги наявні у матеріалах кримінального провадження позитивні характеристики та позитивні відклики в показаннях свідків, дані в судовому засіданні. Крім того захисники зазначають, що судовий розгляд був проведений за відсутності потерпілої ОСОБА_15 .

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, апеляції не подані.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисників, які просили перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч.1 ст.115 на ч.2 ст.121 КК України, виключити з вироку посилання на обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, та застосувати щодо нього ст.69 КК України, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисників, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим, провівши судові дебати і заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисників підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_8 у судовому засіданні суду першої інстанції і в апеляційному суді послідовно і незмінно зазначав, що саме він під час сварки, яка переросла в бійку, завдав удар ножем в спину дружині ОСОБА_13 .

Такі показання обвинуваченого підтверджені сукупністю наведених у вироку і належно оцінених судом доказів, зокрема:

- висновком експерта від № 229 від 26.02.2015, згідно якого при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_13 виявлено: синці на повіках лівого ока, в щічній ділянці зліва, в виличній ділянці справа, на задній поверхні правої вушної раковини на правій та лівій верхніх кінцівках, на передній поверхні лівої гомілки, садно в лобній ділянці зліва, в надключичній ямці зліва, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень; колото-різане поранення шиї справа з ушкодженням м`яких тканин, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я; проникаюче колото-різане поранення грудей з ушкодженням легені та крововтратою, яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження та перебуває у прямому причинно - наслідковому зв`язку із настанням смерті ОСОБА_13 . Смерть потерпілої настала приблизно за 2-3 години до огляду трупа на місці події в 5 год. 23 хв. В крові та сечі від трупа ОСОБА_13 знайдено етиловий спирт в концентрації, що при житті відповідає сильному алкогольному сп`янінню (т. 1, а.с. 66-71);

- даними протоколу огляду місця події від 20.01.2015, згідно якого в кв. АДРЕСА_2 було вилучено кухонний ніж з плямами бурого кольору (т. 1, а.с.25-37);

- висновком експерта №22/ц від 26.02.2015, згідно якого виявлена при судово - цитологічному дослідженні клина вилученого кухонного ножа кров може походити від потерпілої ОСОБА_13 (т. 1, а.с. 60-65).

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 також наголошував на тому, що саме він наніс удар ножем потерпілій ОСОБА_13 в область спини. Визнавав, що в ході обоюдної бійки він наніс ОСОБА_13 кілька ударів в область обличчя. Згідно показань обвинуваченого, удар ножем в спину потерпілій він заподіяв у відповідь на біль, який відчув, коли ОСОБА_13 під час обоюдної бійки вкусила його за руку, стверджує, що схопився за ніж випадково, оскільки бійка відбувалась на кухні, умислу на заподіяння смерті потерпілій він не мав. Стосовно ножового поранення шиї він стверджує, що це поранення могло утворитись внаслідок необережного руху його або ОСОБА_13 , коли ніж був у нього в руках.

З огляду на матеріали справи, ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та свідок ОСОБА_16 в ніч з 19 на 20 січня 2015 року спільно розпивали алкогольні напої в квартирі обвинуваченого. Коли закінчилась горілка, між ОСОБА_8 і ОСОБА_13 розпочалась сварка, як пояснив ОСОБА_8 через те, що він не захотів піти купити ще горілку. В ході сварки він став дорікати ОСОБА_13 за недбале ставлення до дітей та смерть дочки, яка сталась з вини ОСОБА_13 , далі ця сварка переросла в бійку. Свідок ОСОБА_16 , подруга загиблої, підтвердила в суді першої інстанції показання ОСОБА_8 про причини виникнення сварки та початок бійки між обвинуваченим та потерпілою.

Згідно показань свідка ОСОБА_16 , під час сварки ОСОБА_13 почала кидатись на ОСОБА_8 , між ними виникла бійка, в ході якої ОСОБА_8 став наносити їй удари. Продовження бійки між обвинуваченим і потерпілою вона не бачила, бо повела їх сина ОСОБА_17 в сусідній будинок до матері ОСОБА_8 ОСОБА_18 , якій повідомила про бійку, після чого пішла додому.

Як вбачається з показань ОСОБА_18 в суді першої інстанції і в апеляційному суді, дізнавшись від ОСОБА_16 про бійку між сином та невісткою, вона почала вдягатись, щоб піти до них. Через кілька хвилин до квартири прибіг її син, ОСОБА_8 , він був блідий, переляканий, одягнений у спідній одяг і босий. Сказав лише « Мама- Іра- швидку- ніж» і побіг назад. Вона зрозуміла, що ОСОБА_13 поранена, відразу викликала міліцію, повідомивши причину виклику, адресу, і попросила викликати швидку медичну допомогу, після чого пішла на місце події. Коли вона піднялась в квартиру сина, там вже була міліція і швидка медична допомога. ОСОБА_13 була ще жива, лікарі близько години намагались їй допомогти, померла вона в автомобілі швидкої допомоги.

Отже, факт нанесення тяжкого ножового тілесного ушкодження ОСОБА_13 , внаслідок якого настала смерть потерпілої, саме ОСОБА_8 , підтверджено наявними у справі доказами і ніким не спростовується.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що при кваліфікації дій ОСОБА_19 судом неправильно застосовано кримінальне законодавство.

Відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 7 лютого 2003 року №2 для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ( ч.2 ст.121 КК України) необхідно визначити суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Обгрунтовуючи наявність у обвинуваченого умислу на вбивство потерпілої ОСОБА_13 , суд першої інстанції послався на взаємовідносини між ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , бажання обвинуваченого продовжити обопільну бійку, яка виникла на ґрунті вживання алкоголю та взаємних образ, через смерть їхньої спільної дитини, врахував кількість і локалізацію заподіяних їй тілесних ушкоджень і використане для цього знаряддя- ніж.

Разом з тим, судом не було враховано, що обвинувачений постійно стверджував, що умислу на вбивство ОСОБА_13 він не мав, ніж використав випадково і, наносячи ним удар, діяв необдумано, раптово зреагувавши на біль від її укусу, однак не бажав смерті дружини.

Згідно висновку експерта № 10/з від 19 червня 2015 року, на час прибуття ОСОБА_8 до Київського СІЗО 22.01.2015, при тілесному огляді у нього були виявлені множинні подряпини обличчя, шиї, обох кистей, що підтверджує показання обвинуваченого про обопільну бійку. (т. 3, а.с. 97-100)

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_13 зловживала алкогольними напоями, недбало ставилась до дітей, мала конфліктний характер.

Однак, як показала суду свідок ОСОБА_18 , її син кохав дружину, і, не зважаючи на те, що вона зловживала алкоголем та мала внаслідок цього психічні розлади, що з її вини померла їх новонароджена дочка, бажав зберегти з неї сім`ю. Разом вони відмічали у неї, свідка, Новий рік і Різдво, та мали разом прийти до неї наступного дня на день народження.

Показання обвинуваченого про те, що він не бажав смерті дружини і намагався її врятувати, підтверджуються матеріалами кримінального провадження, згідно з якими після нанесення під час обопільної бійки дружині ударів ножем, ОСОБА_8 , бажаючи врятувати її життя, побіг в зимову погоду роздягнений і босоніж до матері попросити, щоб та викликала швидку допомогу, оскільки вдома телефону не було, а його мобільний телефон забрала ОСОБА_16 , коли відводила дитину, щоб зателефонувати ОСОБА_18 . Далі, повернувшись до свого будинку, ОСОБА_8 намагався зайти до під`їзду, але був без ключа від під`їзду, він кричав під будинком про підріз, просив про допомогу, щоб хтось із сусідів відкрив йому двері, бо дружина помирає.

Ці обставини підтверджені показаннями в суді свідків ОСОБА_20 , молодшого інспектора ВДСО, який прибув на виклик міліції, та сусідки по будинку ОСОБА_21 .

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи ОСОБА_13 з наявними у неї тілесними ушкодженнями жила протягом 30 хвилин, і можливість виконувати потерпілою будь-які активні дії (пересуватися) деякий час (хвилини, десятки хвилин) не виключається. (т.1 а.с.71).

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що обвинувачений ОСОБА_8 під час завдання ударів ножем усвідомлював, що спричиняє тяжкі тілесні ушкодження, але не мав умислу на вбивство своєї співмешканки ОСОБА_13 , а тому його дії необхідно перекваліфікувати з ч.1 ст.115 КК України та ч.2 ст.121 КК України з призначенням покарання в межах санкції вказаної статті.

Під час призначення покарання колегія суддів враховує тяжкість вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, які наведені у вироку суду першої інстанції.

Доводи захисників про недоведеність перебування ОСОБА_8 під час вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, що враховано судом як обставина, яка обтяжує покарання, є надуманими, оскільки сам обвинувачений визнав, що він перед вчиненням злочину вживав алкогольні напої разом з дружиною та її подругою, як про це також вказувала і свідок ОСОБА_16 .

Підстав для призначення покарання ОСОБА_8 нижче нижчої межі, ніж передбачено санкцією ч.2 ст.121 КК України, як про це просять в апеляційній скарзі захисники, колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу захисників ОСОБА_9 і ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 07.10.2015 року відносно ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0000538 змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч.1 ст.115 на ч.2 ст.121 КК України, за якою призначити покарання у виді 7 ( семи) років позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальної справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4