Справа № 357/3658/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/697/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 23 08.06.2016

УХВАЛА
Іменем України
08 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Київської області ОСОБА_7 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Біла Церква, Київської області, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнано винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.191, ч.1 ст.358 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2016 року ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.191, ч.1 ст.358 КК України та призначено їй покарання: за ч.1 ст.191 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, без позбавлення права займати посади листоноші; за ч.1 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень; остаточне покарання ОСОБА_8 визначено на підставі ст.70 КК України, за сукупністю вказаних злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень, без позбавлення права займати посади листоноші.
За вироком суду, ОСОБА_8 визнано винуватою у привласненні чужого майна, яке було ввірено їй, а також у підробленні офіційного документа, який видається підприємством, який надає права, з метою використання його підроблювачем, за наступних обставин.

ОСОБА_8 , займаючи посаду листоноші відповідно до наказу начальника Білоцерківського Центру поштового зв`язку №1 Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 10 серпня 2009 року та виконуючи свої посадові обов`язки листоноші в межах території обслуговування Центру поштового зв`язку №1, в тому числі щодо доставки пенсії адресатам, 18 серпня 2015 року виконала підпис у відомості про отримання пенсії за серпень місяць 2015 року № 238/3248 Білоцерківського ЦПЗ №1 від імені ОСОБА_9 , який підтверджував факт отримання ним пенсійної виплати в сумі 2240 (дві тисячі двісті сорок) гривень 04 копійки, з метою подальшого використання вказаної відомості для заволодіння пенсійної виплати ОСОБА_9 на вказану суму. Крім цього, в цей же день обвинувачена ОСОБА_8 , з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна здійснила привласнення ввірених їй грошових коштів, а саме пенсійну виплату за серпень 2015 року, яка належала потерпілому ОСОБА_9 у сумі 2240 (дві тисячі двісті сорок) гривень 04 копійки, про що поставила підпис за потерпілого у відомості за серпень місяць 2015 року № 238/3248.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Київської області просить вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2016 року, ухвалений відносно ОСОБА_8 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. На обґрунтування своїх вимог апелянт вказує про те, що суд першої інстанції в порушення вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, обмеживши дослідження доказів допитом обвинуваченої, змісту самих показань ОСОБА_8 та їх суть в мотивувальній частині вироку не виклав, зазначивши лише про те, що обвинувачена визнала вину повністю та просить суворо її не карати. Крім того, прокурор в своїй апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуваний вирок взагалі не містить обґрунтування не призначення обвинуваченій додаткового покарання, що на його думку суперечить роз`ясненням, викладеним в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7. Також, в апеляційній скарзі прокурор вказує на порушення судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме ч.1 ст.358 КК України, яке полягає в тому, що даючи кримінально-правову кваліфікацію діям ОСОБА_8 , суд зазначив про те, що обвинувачена вчинила підробку офіційного документу, тоді як згідно диспозиції ч.1 ст.358 КК України, кримінальна відповідальність наступає за підроблення такого документа.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у привласненні чужого майна, яке було ввірено їй, а також у підробленні офіційного документа, який видається підприємством, який надає права, з метою використання його підроблювачем, тобто у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.191, ч.1 ст.358 КК України за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які не заперечувались також і обвинуваченою, досліджувались за згодою учасників судового провадження, в тому числі і прокурора, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому згідно ч. 2 ст. 394 КПК України апеляційному оскарженню не підлягають.

Згідно п.3 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування чи зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження відносно ОСОБА_8 , в ході судового розгляду справи за згодою всіх учасників судового провадження, в тому числі і прокурора, дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються було визнано недоцільним, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України. При цьому, суд з`ясував чи правильно розуміють учасники провадження зміст цих обставин, переконався у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Згідно із ч.4 ст.349 КПК України, під час судового розгляду була допитана обвинувачена ОСОБА_8 . Зазначені вище обставини підтверджуються журналом судового засідання (а.с. 43 - 46).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що під час судового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_8 порушень норм кримінального процесуального закону допущено не було. Доводи апеляційної скарги прокурора про незаконність вироку через відсутність в мотивувальній частині оскаржуваного вироку показань обвинуваченої ОСОБА_8 не заслуговують на увагу.

Частина третя ст. 374 КПК України, не містить прямої вказівки на необхідність зазначати в мотивувальній частині вироку показання особи, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення. Більш того, як уже зазначено в ухвалі вище, судовий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 проводився відповідно до ч.3 ст.349 КПК України і учасники судового провадження фактичних обставин не оспорювали, а тому наводити в мотивувальній частині вироку показання обвинуваченої на підтвердження цих обставин, на думку колегії суддів, є недоцільним. Тим більше, що суд в мотивувальній частині оскаржуваного вироку вказав на повне визнання обвинуваченою своєї вини у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.191, ч.1 ст.358 КК України та її думку про можливість визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким, в тому числі і нею, не оспорюються (а.с. 48).

Також, колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальнісь, в частині зазначення у вироку судом першої інстанції терміну «підробка», при кримінально-правовій кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.1 ст.358 КК України, замість терміну «підроблення», і вважає це технічною опискою, яка може бути виправлена судом першої інстанції в порядку ст. 379 КПК України.

Що стосується відсутності в мотивувальній частині вироку щодо ОСОБА_8 обґрунтування з приводу непризначення їй додаткового покарання, колегія суддів вважає, що зазначене порушення не є істотним, в розумінні ч.1 ст.412 КПК України, так як не перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, тим більше, що сам апелянт у своїй скарзі не порушує питання щодо незаконності непризначення обвинуваченій додаткового покарання та ухвалення у зв`язку з цим апеляційним судом свого вироку на підставі ст.420 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_8 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги прокурора.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2016 року, ухвалений відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Судді:

_______________ _________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4