Справа № 740/1146/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/1212/2016
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000182, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 липня 2016 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Коканд Республіки Узбекистан, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, без постійного місця проживання, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 22 грудня 2005 року Залізничним районним судом м.Сімферополя АР Крим за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 12 листопада 2013 року Залізничним районним судом м. Сімферополя АР Крим за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі;

- 17 грудня 2013 року Залізничним районним судом м.Сімферополя АР Крим за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі,

обвинувачуваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

На вирок суду обвинуваченим ОСОБА_6 подано апеляційну скаргу, в якій він просить перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 186 КК України на ст. 185 КК України, та призначити більш м`яке покарання.

Захисником ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок суду подано апеляційну скаргу, в якій просить вирок щодо ОСОБА_6 змінити, перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 1 ст. 185 КК України, та зменшити міру покарання.

Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 липня 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишено без змін.

Згідно ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_6 строк його тримання під вартою з 03 лютого 2016 року включно по 06 липня 2016 року включно з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 552 грн. 42 коп.

Питання щодо речових доказів вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги та доповнень до неї обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що вину в скоєнні відкритого викрадення майна не визнає, так як скоїв таємну крадіжку, в чому щиро кається. Вказує, що у нього умислу на відкрите викрадення майна потерпілого не було, під час скоєння крадіжки сумки його ніхто не бачив та окриків у свій бік він не чув. Під час затримання працівники поліції та потерпілий ОСОБА_9 застосовували до нього фізичну силу, а під час проведення досудового розслідування за його заявою щодо протиправних дій потерпілого на нього здійснювався психологічний тиск. Показання потерпілого, викладені у вироку, не відповідають показанням, даним у судовому засіданні, та вони є суперечливими. Також апелянт просить врахувати те, що він являється інвалідом, за місцем реєстрації не проживає, так як його до АР Крим не пускають, його матір є особою похилого віку, яка потребує стороннього догляду, в скоєному щиро кається.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 зазначає, що факт відкритого заволодіння ОСОБА_6 майном ніхто із свідків не бачив та не підтвердив. Як на досудовому слідстві, так і в судовому засіданні ОСОБА_6 стверджував, що не чув окриків потерпілого та інших осіб про факт незаконного заволодіння сумкою та вважав, що сумкою заволодів таємно. Його умисел був направлений на таємне заволодіння чужим майном. Крім того, він знаходився в нетверезому стані і вважав, що заволодівав чужим майном таємно.

В запереченнях на апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника прокурор, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим, просив його залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

При розгляді провадження судом І інстанції встановлено, що 03 лютого 2016 року, близько 13 год. 00 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння в приміщенні кафе «Глорія», розташованого в будівлі залізничного вокзалу станції Ніжин за адресою: м. Ніжин Чернігівської області, вул. Вокзальна, 8, умисно, з корисливим мотивом, шляхом ривка, повторно, здійснив відкрите викрадення у ОСОБА_9 чоловічої дорожньої сумки, вартістю 45 грн. 83 коп., в якій знаходились гроші в сумі 210 грн. 60 коп., навушники марки «Panasonic», вартістю 82 грн., чоловічий шарф, вартістю 45 грн. 83 коп., одна голка для швейної машини марки «SCHMETZ 130/705 Н-J», 90/14, вартістю 15 грн. 82 коп., три голки для швейної машини марки «SCHMETZ 130/705 Н-J», 110/18, загальною вартістю 47 грн. 46 коп., три флакони клею для пластмаси Дихлоретан, загальною вартістю 35 грн. 67 коп., два флакони клею для деревини ПП Майстер, загальною вартістю 40 грн., п`ять флаконів клею для взуття ПП Майстер, загальною вартістю 100 грн., після чого покинув місце вчинення кримінального правопорушення, отримавши реальну можливість розпорядитися викраденим майном, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 623 грн. 21 коп.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника ОСОБА_7 , які в судовому засіданні змінили вимоги апеляційних скарг, погоджуючись з кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України, просили врахувати щире каяття та змінити вирок в частині призначеного покарання, застосувати ст. 69 КК України, думку прокурора, яка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю та підтвердив фактичні обставини, викладені у обвинувальному акті та вироку суду. Зазначив, що у скоєному щиро кається та просить пом`якшити покарання, застосувавши вимоги ст. 69 КК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, належних, допустимих, достовірних і достатніх у своїй сукупності, ретельно досліджених у судовому засіданні доказах, детально викладених у вироку, які узгоджуються між собою та яким суд дав належну юридичну оцінку. Такий висновок на даний час ніким не оспорюється.

Дії ОСОБА_6 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 186 КК України.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд, у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставину, що пом`якшує покарання, обставини, що його обтяжують, особу винного, який не працює, не має постійного місця проживання, позитивно характеризується за попереднім місцем відбування покарання, ставлення до вчиненого, також те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі і за злочини проти власності та обґрунтовано дійшов висновку про призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Своє рішення щодо виду та розміру покарання суд належно мотивував, воно відповідає вимогам закону щодо мети покарання. Крім того, слід зазначити, що покарання обвинуваченому ОСОБА_6 було призначено судом першої інстанції у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст. 186 КК України.

Згідно до вимог ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання. Застосування ст. 69 КК України можливе в тому разі, коли для цього є як умови, так і підстави.

Пом`якшуюча покарання обставина, яку суд 1 інстанції визнав як такою - позитивна характеристика за попереднім місцем відбування покарання та те, що в апеляційному суді він визнав свою вину та щиро каявся за своєю суттю не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Наявність даних пом`якшуючих обставин сама по собі не тягне безумовно застосування ст.69 КК України та призначення обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті кримінального закону. До того ж, призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є правом суду, а не обов`язком.

Крім того, наявні обтяжуючі покарання обставини рецидив злочинів та вчинення злочину особою, що перебувала в стані алкогольного сп`яніння, свідчать про особу обвинуваченого, як і те, що він схильний до злочинів проти власності та вбачається відсутність бажання стати на шлях виправлення.

Доводи обвинуваченого про наявність у нього інвалідності та перебування на утриманні матері похилого віку, яка потребує сторонньої допомоги, апеляційним судом до уваги не приймаються, оскільки в матеріалах провадження відсутні належні докази на їх підтвердження. З даних підстав колегія суддів не може визнати дані обставини такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 .

З урахуванням всіх обставин по справі, враховуючи ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного, суд призначив мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.186 КК України, що є достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не вбачається, тому вирок суду є законним та обґрунтованим.

В порядку ч.2 ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає необхідним виконати положення Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838-VІІІ від 26 листопада 2015 року та зарахувати ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення, згідно з новою редакцією ч. 5 ст. 72 КК України.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 липня 2016 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

В порядку ч.2 ст. 404 КПК України, засудженому ОСОБА_6 , на підставі ч.5 ст. 72 КК України, додатково зарахувати час попереднього ув`язнення з 07 липня 2016 року по 01 грудня 2016 року, в строк позбавлення волі, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженому, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4