АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 646/9624/16-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/790/1814/16 Суддя доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

з участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 , ОСОБА_8

підозрюваного - ОСОБА_9 ,

перевіривши матеріали за апеляцією прокурора з додатковими доводами на ухвалу слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 4.11.2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 4.11.2016 року залишено без задоволення клопотання старшого слідчого першого слідчого управління прокуратури Харківської області ОСОБА_10 , яке погоджено з прокурором відділу процесуального керівництва прокуратури Харківської області ОСОБА_6 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Змінено підозрюваному ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Обрано підозрюваному ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк до 03 січня 2017 року включно.

07.09.2016 року о 21год 50 хв. ОСОБА_11 затриманий в порядку ст.. 208 КПК України.

07.09.2016 року ОСОБА_11 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09.09.2016 року, яку залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 19.09.2016, відносно підозрюваного ОСОБА_11 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто 435 000 грн. Вказану заставу не внесено, тому підозрюваний ОСОБА_11 наразі утримується під вартою у Харківській УВП №27 УДПтСУ в Харківській області.

Термін дії вказаного запобіжного заходу тримання під вартою судом визначено в межах строків досудового розслідування на 60 днів, а саме до 05.11.2016 року включно.

Задовольняючи частково клопотання старшого слідчого, слідчий суддя зазначив що слідчим не доведено обставини, які виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою і свідчать про можливість застосування більш м*якого запобіжного заходу для запобігання ризикам зазначеним в клопотанні.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04.11.2016 року про відмову в задоволенні клопотання старшого слідчого прокуратури області про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_11 з визначенням застави в розмірі 435 000 грн. та обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Постановити нову ухвалу про задоволення клопотання старшого слідчого прокуратури області про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_11 з визначенням застави в розмірі 300 мінімальних розмірів заробітних плат, а саме 435 000 грн.

Заслухавши доповідь судді доповідача, прокурора який наполягав на задоволенні апеляційних вимог, думку захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , думку підозрюваного ОСОБА_11 , які заперечували проти задоволення апеляційних вимог, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_11 , слідчий посилався на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_11 кримінального правопорушення, передбачених ч.3 ст.368 КК України; наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися; поява нового ризику, недостатність застосування до ОСОБА_11 більш м*яких запобіжних заходів. Щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали, слідчий посилається на необхідність виконання слідчих дій, спрямованих на отримання та перевірку отриманих доказів для повного, всебічного та неупередженого дослідження обставин вказаного кримінального провадження і для закінчення низки експертиз.

При розгляді клопотання про продовження строку тримання підозрюваного під вартою слідчим суддею не врахована сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про обгрунтованість підозри ОСОБА_11 в скоєнні кримінальних правопорушень; доведеність обставин, які свідчать про те, що встановлені ухвалою апеляційного суду ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися, поява нового ризику, а також наявні обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу, що виправдовує подальше перебування підозрюваного під вартою.
Слідчим суддею в недостатній мірі враховано те, що ОСОБА_11 підозрюється в скоєнні злочину пов`язаного з корупційною діяльністю.

Слідчим суддею не враховано те, що в клопотанні слідчого (а.с.2) чітко зазначено що під час досудового розслідування виявлено ще декілька епізодів корупційної діяльності ОСОБА_11 про що свідчать і витяги з ЄРДР додані до клопотання (а.с.6-8)
Аналізуючи витяги з ЄРДР додані до клопотання (а.с.6-8) судова колегія приходить до висновку що у відношенні ОСОБА_11 відкрито три кримінальних провадження за ч.3 ст.368 КК України на що не звернув уваги слідчий суддя.
При апеляційному розгляді прокурор зазначив що ще 27 жовтня 2016 року винесено постанову про об`єднання матеріалів досудових розслідувань за всіма епізодами злочинної діяльності ОСОБА_11 в одне провадження за № 0000646.
Крім того, 2.11.2016 року ОСОБА_11 було повідомлено про нову підозру.
Наведені обставини інші учасники процесу підтвердили і не заперечували, що про ці обставини прокурор повідомляв слідчого суддю під час розгляду клопотання слідчого і надав копію повідомлення про нову підозру та постанови про об`єднання матеріалів досудових розслідувань на огляд слідчому судді.
Таким чином, судова колегія вважає, що по суті прокурором було доведено продовження існування ризиків передбачених ч.1 ст.177 КПК України, визначених попередньою ухвалою слідчого судді щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та доведено появу нового ризику у виді можливості незаконного впливу підозрюваного на свідків по нових епізодах пред`явленої йому підозри.
Системний аналіз вимог КПК України дозволяє зробити висновок що ухвала слідчого судді про відмову чи задоволення клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою повинна виноситись окремою ухвалою адже згідно вимог п.3 ч.1 ст.309 КПК України вона підлягає оскарженню в апеляційному порядкові.
В ухвалі слідчого судді взагалі не мотивовано чому слідчим суддею змінено підозрюваному ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Аналіз вимог ст.ст.200,201 КПК України свідчить про те, що зміна запобіжного заходу можлива лише за клопотанням слідчого, прокурора, підозрюваного, а також захисників які користуються таким же правом як і підозрюваний.
В письмових запереченнях захисник ОСОБА_7 лише висловлювала (а.с 78) свою суб`єктивну позицію що для ОСОБА_11 « більш ніж достатнім буде застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту...», однак не просила змінити запобіжний захід підозрюваному, а просила відмовити в задоволенні клопотання слідчого.
Таким чином спростована позиція захисника висловлена при апеляційному розгляді, що таке клопотання нею заявлялось в письмових запереченнях.

Між тим, з матеріалів судової справи (а.с.33) слідує, що саме захисник ОСОБА_8 в письмових запереченнях ставив питання про зміну запобіжного заходу підозрюваному.

Системний аналіз вимог КПК України свідчить про те, що ухвала слідчого судді про зміну запобіжного заходу також повинна виноситись окремою ухвалою, адже вичерпний перелік ухвал слідчого судді які підлягають апеляційному оскарженню визначений ст.ст.307,309 КПК України не передбачає оскарження ухвали про зміну запобіжного заходу.

Більш того, слідчим суддею в резолютивній частині оскарженої ухвали також обрано підозрюваному ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк до 03 січня 2017 року включно.

Судова колегія зазначає що згідно ч.4 ст.176 КПК України запобіжні заходи застосовуються під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження судом за клопотанням прокурора.
Між тим, клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту від уповноваженої згідно ч.4 ст.176 КПК України посадової особи в судових матеріалах відсутне, так як воно і не заявлялось взагалі.
В ухвалі слідчого судді належним чином не мотивовано чому слідчим суддею обрано підозрюваному домашній арешт.

Системний аналіз вимог КПК України дозволяє зробити висновок що ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за наявності відповідного клопотання про це, повинна виноситись окремою ухвалою адже згідно вимог п.4 ч.1 ст.309 КПК України вона підлягає оскарженню в апеляційному порядкові.
Слідчим суддею не враховано, що саме нею особисто, ухвалою від 9.09.2016 року у відношенні ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вже було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування з визначенням застави до 5 листопада 2016 року і цей саме запобіжний захід діяв під час винесення оскарженої ухвали слідчого судді від 4.11.2016 року.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає апеляційні доводи прокурора частково обгрунтованими, а тому ухвала слідчого судді підлягає безумовному скасуванню на підставі п.1, 3 ст.409 та ч.1 ст.412 КПК України.
Судова колегія зазначає, що винесення однією ухвалою по суті трьох процесуальних рішень з різних процесуальних питань, на переконання судової колегії є беумовно недопустимим і привело до введення в оману учасників процесу щодо можливості та порядку оскарження такої ухвали слідчого судді з вищезазначених в даній ухвалі причин.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об*єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1(c), поліція не зобов*язана мати докази, достатні для пред*явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов*язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред*явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року). Матеріали кримінального провадження, на які послався слідчий в обгрунтування клопотання та наведені в оскаржуваній ухвалі, свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_11 кримінального правопорушення, а обставини ймовірного здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його причетності до інкримінованого злочину, як на те посилається апелянт, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ: у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року Суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_11 епізодів кримінального правопорушення за ч.3 ст.368 КК України свідчать про його підвищену суспільну небезпеку. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_11 у разі визнання його винним, у сукупності із даними про особу підозрюваного, який за версією органу досудового розслідування вчинив кілька епізодів інкримінованого злочину, що в цілому негативно впливає на його репутацію, з огляду на наявність у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, спростовують доводи захисників про можливість застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

Прокурором доведена наявність обставин, які об*єктивно перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Саме враховуючи такі обставини, прокурором було прийняте рішення про продовження строку досудового розслідування до 7.01.2017 року, що вбачається із постанови від 2.11. 2016 року (а.с.70-73)
Колегія суддів вважає, що фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_11 кримінальних правопорушень свідчать про їх підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, кількості епізодів ймовірної злочинної діяльності та доведених ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а також даними про особу підозрюваного, спростовує доводи захисту про відсутність обґрунтовання продовження застосованого до ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчим та прокурором доведена наявність обставин, які об*єктивно перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про продовження ОСОБА_11 запобіжного заходу.
Посилання захисту на позитивні характеристики підозрюваного, відомчі нагороди, стійкі соціальні зв`язки, наявність постійного місця проживання не спростовують доводи прокурора.

Посилання захисту на стан здоров`я підозрюваного судова колегія вважає не суттевими, оскільки до апеляційного суду не надано медичної документації що підозрюваний за станом здоров`я не може утримуватись під вартою.

За викладених обставин у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що продовження строку саме запобіжного заходу у виді тримання підозрюваного під вартою в повній мірі відповідає меті його застосування забезпеченню виконання підозрюваним покладних на нього процесуальних обов*язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України. Застосування більш м*яких запобіжних заходів до ОСОБА_11 є недостатнім.

Доводи прокурора щодо відсутності в ухвалі слідчого судді мотивів не визначення розміру застави не узгоджуються із вимогами ст.199 КПК України, оскільки предметом розгляду слідчого судді було клопотання слідчого про продовження застосованого до ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а за таких умов були відсутні правові підстави вирішувати питання щодо можливості визначення застави, а тому клопотання слідчого погоджене з прокурором підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 392, 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 4.11.2016 року щодо відмови в задоволенні клопотання слідчого про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 скасувати.

Винести нову ухвалу якою клопотання слідчого задовольнити частково і продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в межах строку досудового розслідування до 17 грудня 2016 року включно.

Виконання даної ухвали покласти на старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури області ОСОБА_12 та зобов*язати останнього про прийняте рішення повідомити близьких родичів підозрюваного.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й відповідно до вимог ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :
Судді: