Справа № 697/1165/14-к
№ пров. 1-кп/697/33/2016

Вирок
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.04.2016 р.

Канівський міськрайонний суд Черкаської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря с/з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4

потерпілого - ОСОБА_5

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_6

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_7

представника цивільного відповідача ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження про обвинувачення:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ліпляве, Канівського району Черкаської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, зареєстрованого АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , інваліда другої групи, пенсіонера, раніше не судимого, -

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України;

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_9 08.08.2009р., близько 07 год. 30 хв., керуючи автомобілем «ВАЗ-2107», д.н.з. НОМЕР_1 та рухаючись по проїзній частині автодороги сполученням с. Ліпляве - с. Софіївка, на території Канівського району Черкаської області, в напрямку від с. Ліпляве, на перехрещуваній ділянці дороги, яка веде до бригади № 4 «Миронівська Птахофабрика», в порушення вимог п.п. 2.3 б), 12.1 та 16.12 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою і не обрав безпечної швидкості руху та не надав переваги в русі транспортному засобу, який рухався з права і скоїв зіткнення із автомобілем «ЛУАЗ-969-М», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 .

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «ЛУАЗ-969-М», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 помер в Канівській ЦРЛ.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи від 03.12.2009р. № 731/23 причиною смерті ОСОБА_10 є перелом кісток тазу, що ускладнився тромбоемболією легеневої артерії. Судячи з даних медичної карти, смерть ОСОБА_10 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 о 03 год. 05 хв.

При дослідженні трупа виявлені наступні тілесні ушкодження: перелом кісток тазу в ділянці симфізу; розрив сечового міхура; садно на лівому кульшовому суглобі; синець на правому крилі тазу. Перелом кісток тазу та розрив сечового міхура виникли від дії твердих тупих предметів та відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Садно та синець на тілі виникли від дії твердих тупих предметів та носять ознаки легких тілесних ушкоджень. Всі вищевказані ушкодження, виходячи з їх властивостей, могли виникнути в строк та при обставинах ДТП, що вказані в постанові про призначення експертизи. Перелом кісток тазу перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля «ВАЗ-2107», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_9 , а саме вимог п.п. 2.3 б), 12.1 та 16.12 Правил дорожнього руху України, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті ОСОБА_10 .

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину винним себе не визнав та пояснив, що дійсно 08.08.2009 року близько 07:30 год. керуючи службовим автомобілем «ВАЗ-2107» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить підприємству, що на даний час має назву Товариство з обмеженою відповідальністю Науково - виробнича фірма «УРОЖАЙ», з яким перебував в трудових відносинах та рухався по дорозі сполученням с. Ліпляве - с.Софіївка, поза межами населеного пункту. На той момент в автомобілі була пасажир ОСОБА_11 , яка сиділа на передньому пасажирському сидінні. Автомобіль був в технічно справному стані, дорожні умови були сприятливі, видимість в напрямку руху була доброю. Автомобіль рухався зі швидкістю приблизно 60 км/год. Не доїжджаючи до заїзду до бригади №4, який позначений відповідним вказівником бачив, як напрямку від бригади рухався автомобіль «ЛУАЗ», з правого боку від нього. Даний автомобіль рухався зі швидкістю близько 60 км/год. Під`їжджаючи до виїзду на дорогу по якій він рухався, даний автомобіль швидкість руху не зменшував та виїхав на його смугу руху. Виявивши, що автомобіль «ЛУАЗ» виїжджає на його смугу руху та водій даного автомобіль гальмування не застосовував він розпочав гальмування своїм автомобілем, але через малу відстань між авто уникнути зіткнення не вдалося. Від удару його автомобіль розвернуло в зворотному напрямку та він зупинився, а автомобіль «ЛУАЗ» перекинувся на дах. В результаті ДТП він тілесні ушкодження не отримав. Вважає, що причиною ДТП є те, що водій автомобіля ЛУАЗ виїжджаючи з прилеглої території на дорогу не надав йому переваги в русі. Просив його виправдати.

Не зважаючи на процесуальну позицію обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину суд вважає, що його вина у вчиненні злочину за встановлених судом обставин підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, зокрема:

- допитом в якості потерпілого ОСОБА_5 , який пояснив, що 08.08.2009 року йому на мобільний телефон зателефонував знайомий та повідомив, що в с. Ліпляве на перехресті доріг, біля цеху №4 «Миронівська Птахофабрики» відбулося ДТП, в результаті якого було травмовано його батька. ОСОБА_5 відразу поїхав на місце події. По приїзду на місце побачив, що відбулося зіткнення автомобіля «ЛУАЗ», який належав його батьку та автомобіля ВАЗ-2107. Потім приїхавши до лікарні побачив, що при ДТП його батько отримав тяжкі ушкодження, а ІНФОРМАЦІЯ_2 він помер;

- допитом в якості свідка ОСОБА_12 який пояснив, що 08.08.2009р. близько 07:30 год. він керував власним автомобілем «ВАЗ-21117» та рухався по дорозі сполученням с. Ліпляве - с. Софіївка, поза межами населеного пункту. В той момент попереду нього рухався автомобіль «ВАЗ-2107» за кермом якого був ОСОБА_9 , який є його керівником. Його автомобіль котився на нейтральній передачі на відстані приблизно 30 м від переднього. Під`їжджаючи до заїзду до бригади №4 «Миронівська Птахофабрики», який позначений відповідним вказівником він бачив, як в напрямку від бригади рухався автомобіль «ЛУАЗ», з правого боку від нього. Даний автомобіль рухався швидко, з якою саме швидкістю вказати не може. Перед виїздом на дорогу автомобіль «ЛУАЗ» швидкості руху не зменшував та виїхавши на дорогу зіткнувся з автомобілем «ВАЗ-2107». Перед зіткненням водій автомобіля «ВАЗ-2107» застосував гальмування, так як він побачив, що загорілися покажчики «стопів». На момент ДТП ніяких дорожніх знаків на даній ділянці дороги не було. Працівників ДАІ він не дочекався, оскільки поїхав на роботу;

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 08.08.2009р., план-схемою до протоколу огляду місця події встановлено, що ДТП сталося на проїзній частині автодороги сполученням с. Ліпляве - с. Софіївка, на території Канівського району Черкаської області, в напрямку від с. Ліпляве, на перехрещуваній ділянці дороги, яка веде до бригади № 4 «Миронівська Птахофабрика»;

- протоколом огляду та перевірки технічного стану транспорту від 08.08.2009р., в якому відображаються зовнішні пошкодження та технічний стан автомобіля «ВАЗ-2107», д.н.з. НОМЕР_1 - та автомобіля «ЛУАЗ-969-М», д.н.з. НОМЕР_2 ;

- згідно висновку судово-медичної експертизи № 731/23 від 03.12.2009р. встановлено, що причиною смерті ОСОБА_10 є перелом кісток тазу, що ускладнився тромбоемболією легеневої артерії. Судячи з даних медичної карти, смерть ОСОБА_10 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 о 03 годині 05 хвилин. При дослідженні трупа виявлені наступні тілесні ушкодження: перелом кісток тазу в ділянці симфізу; розрив сечового міхура; садно на лівому кульшовому суглобі; синець на правому крилі тазу. Перелом кісток тазу та розрив сечового міхура виникли від дії твердих тупих предметів та відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Садно та синець на тілі виникли від дії твердих тупих предметів та носять ознаки легких тілесних ушкоджень. Всі вищевказані ушкодження, виходячи з їх властивостей, могли виникнути в строк та при обставинах ДТП, що вказані в постанові про призначення експертизи. Перелом кісток тазу перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого. При судово-токсилогічному дослідження крові трупа спирти не виявлено;

- висновком транспортно-трасологічної експертизи № 4/303 від 24.09.2009р. (т.1. а.с.50), згідно якого: для визначення кута між повздовжніми вісями автомобілів «ВАЗ-2107» д.н.з. НОМЕР_1 та «ЛУАЗ-969-М» д.н.з. НОМЕР_2 моделюванням було встановлено, що на момент первинного контакту передня частина автомобіля «ВАЗ-2107» д.н.з. НОМЕР_1 контактувала з заднім лівим кутом автомобіля «ЛУАЗ-969-М» д.н.з. НОМЕР_2 таким чином, що кут між повздовжніми вісями автомобілів «ВАЗ-2107» д.н.з. НОМЕР_1 та «ЛУАЗ-969-М» д.н.з. НОМЕР_2 в момент первинного контакту складав приблизно 120-130 градусів;

- висновком судово-автотехнічної експертизи № 5413/1352 від 28.10.2013р. (т.1 а.с.232-236), згідно якої:

1. З причин, наведених у дослідницькій частині даного висновку експертизи, встановити експертним шляхом величину швидкості руху автомобіля «ВАЗ» у момент зіткнення з автомобілем «ЛУАЗ» з урахуванням характеру фактичного пересування після контактування при даній ДТП, а також при отриманих ними пошкоджень не виявляється можливим. В свою чергу, зафіксованому сліду гальмування автомобіля ВАЗ в даних дорожніх умовах відповідає величина швидкості 28..30 км/год. Фактична величина швидкості руху автомобіля «ВАЗ» перед початком слідоутворення була вищою за розраховану.

2. Ділянка дороги, де розташоване місце пригоди (місце зіткнення автомобілів «ВАЗ» та «ЛУАЗ» ), відповідно до термінів і вимог ПДР є перехрестя.

3. Вирішення даного питання не потребує застосування спеціальних знань в області судової авто техніки і може бути вирішено слідством самостійно.

4. Згідно з вимогами п. 16.12.ч.1 ПДР перевагу на проїзд даного перехрестя (право на першочерговий рух) мав водій автомобіля «ЛУАЗ» під керуванням ОСОБА_10 . Автомобіль «ВАЗ» повинен був рухатись через дане перехрестя після проїзду цього перехрестя автомобілем «ЛУАЗ».

5. В даній дорожній обстановці водіям автомобілів «ВАЗ» та «ЛУАЗ» ОСОБА_9 і ОСОБА_10 з технічної точки зору належало діяти у відповідності з вимогами п. 16.12.ч.1. ПДР.

6. В даній дорожній обстановці з технічної точки зору водій автомобіля ВАЗ ОСОБА_9 мав технічну можливість попередити дане зіткнення шляхом виконання вимог п. 16.12.ч.1. ПДР.

7. Дії водія автомобіля «ВАЗ» ОСОБА_9 з технічної точки зору не відповідали вимогам п. 16.12.ч.1. ПДР. В діях водія автомобіля «ЛУАЗ» ОСОБА_10 в даній дорожній обстановці невідповідностей вимогам ПДР з технічної точки зору не вбачається.

8. Вирішення даного питання не потребує застосування спеціальних знань в області судової авто техніки і може бути вирішено слідством самостійно на підставі розділу 31 ПДР «Технічний стан транспортних засобів та їх обладнання ».

9. При виконанні водієм автомобіля «ВАЗ» ОСОБА_9 вимог п.12.1. ПДР він мав технічну можливість визначити всі обставини, що названі у формулюванні даного питання.;

- висновком судово-автотехнічної експертизи № 1352 від 18.03.2014р., згідно висновків якої:

1. Виходячи з вимог Правил дорожнього руху України дана ділянка дороги с. Ліпляве - с. Софіївка » є перехрестям рівнозначних доріг.

2. Мінімальна швидкість руху автомобіля «ВАЗ-2107», виходячи з сліду гальмування залишеного на проїзній частині довжиною 6 м, становить не менше 29 км/год.

В даній дорожній ситуації водій автомобіля «ВАЗ-2107» ОСОБА_9 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.16.12. ПДР. Технічна можливість запобігти зіткнення для водія автомобіля «ВАЗ-2107» ОСОБА_9 визначалася шляхом виконання ним вимог п.16.12. ПДР, для чого в нього не було перешкод будь якого характеру. В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля «ВАЗ-2107» ОСОБА_9 не відповідали вимогам п.16.12. ПДР України і знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. В даній дорожній ситуації водій автомобіля «ЛУАЗ-969-М» ОСОБА_10 повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України. В дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля «ЛУАЗ-969-М» ОСОБА_10 не мав технічної можливості уникнути зіткнення шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування, тобто виконання вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації в діях водія автомобіля «ЛУАЗ-969-М» ОСОБА_10 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б знаходились, з технічної точки зору, у причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно п.31.4 п/п 31.4.5 «г» ПДР України, водій автомобіля «ВАЗ 2107» ОСОБА_9 не повинен був експлуатувати автомобіль «ВАЗ-2107», який обладнаний гумою різного типу, розміру та малюнком протектору, встановленими на одній вісі.

9. При виконанні водієм автомобіля «ВАЗ-2107» ОСОБА_9 вимог п.12.1 ПДР України, він мав технічну можливість визначити характер руху автомобіля на дорозі, враховуючи встановлення на автомобілі на ведучій осі гуми різного типу, розміром та малюнком протектора, при умові експлуатації автомобіля в літній період на сухому асфальтобетонному покритті.

Згідно ст. 2 ч. 1, 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до ст. 286 ч.2 КК України відповідальність настає за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження.

Судом всебічно, повно та неупереджено досліджено всі обставини кримінального провадження, надано оцінку кожному доказу з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Даючи оцінку наданим стороною обвинувачення доказам, суд враховує, що вони отримані у передбачений КПК України спосіб, істотного порушення прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, під час отримання таких доказів допущено не було, тому суд визнає, що вони є належними та допустимими.

Стаття 84 КПК України регламентує - доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 85 КПК України, докази є належними в разі, коли вони прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження. А також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів, які визнаються, згідно ст. 86 КПК України допустимими, якщо вони отримані у порядку, встановленому цим Кодексом.

Суд не приймає до уваги покази свідка ОСОБА_13 , оскільки останній не був очевидцем події. Покази надані ним в частині визначення виду перехрестя на якому трапилася дорожньо-транспортна пригода спростовуються висновками комісійної судової авто технічної експертизи № 5413/13-52 від 28.10.2013 р. (а.с.232-236 т.1) та комплексної комісійної судової дорожньо-технічної експертизи № 1352 від 18.03.2014р. (а.с.14-21 т.2).

Що стосується висновку експерта № 4/343 від 28.10.2009р. (а.с.90 т.1), висновку додаткової судової авто технічної експертизи № 726-Ат від 27.08.2010 р. (а.с.129 т.1), висновку комісійної судової авто технічної експертизи № 1453-*АТ від 21.08.2012р. (а.с.182 т.1), то суд вважає, що вказані висновки не можливо враховувати, оскільки вказані дослідження суперечать фактичним обставинам справи, а також при їх проведенні не були враховані та досліджені всі обставини дорожньо-транспортної пригоди, про що зазначено неодноразово в постановах прокурора про скасування постанов про закриття кримінального провадження, які винесені з врахуванням вищевказаних висновків та постановах слідчих суддів від 15.06.2012р. (а.с.166 т.1) та від 14.02.2013р. (а.с.204 т.1)

Згідно ст. 101 ч.3 КПК України висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність.

Висновок комісійної судової авто технічної експертизи № 5413/13-52 від 28.10.2013 р. (а.с.232-236 т.1) та висновок комплексної комісійної судової дорожньо-технічної експертизи № 1352 від 18.03.2014р. (а.с.14-21 т.2) відповідають вимогам КПК України, наказу Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року N 53/5 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 3 листопада 1998 р. за N 705/3145 Про затвердження Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень та підстав для визнання доказів недопустимими у суду не вбачається, оскільки складені повноважними особами.

При дослідженні дорожньо-транспортної пригоди експертами під час комісійної судової автотехнічної експертизи від 28.10.2013 р. (а.с.232-236 т.1) та комплексної комісійної судової дорожньо-технічної експертизи від 18.03.2014р. (а.с.14-21 т.2) у повному обсязі були враховані та досліджені вихідні дані, встановлені в ході досудового розслідування, у тому числі і показання водіїв, учасників події. Була надана оцінка діям кожного з водіїв, яка склалась в дорожній ситуації. При дослідженні механізму дорожньо-транспортної пригоди експертами перевірялись покази водіїв на їх технічну спроможність, надавались повні відповіді як на питання слідчого. При цьому висновки в проведених експертизах не протирічать одна одній, узгоджуються між собою, відповідають матеріалам кримінального провадження, тому суд приймає їх як докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 .

За таких обставин суд вважає доведеним порушення ОСОБА_9 пунктів 2.3 б), 12.1 та 16.12 Правил дорожнього руху , що знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням ДТП та її наслідками у вигляді смерті ОСОБА_10 , оскільки обвинувачений при дотриманні вимог ПДР мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_10 .

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, органом досудового розслідування, доведена в повному обсязі.

Згідно вимог чинного кримінального законодавства, кримінальне правопорушення, передбачене ст.286 КК України характеризується трьома ознаками а) діянням; б) наслідками; в) причинним зв`язком між діянням і наслідками. Діяння (дія чи бездіяльність) полягає в порушенні правил безпеки руху й експлуатації транспорту, а саме: Правил дорожнього руху України, введених в дію з 01.01.02 р., затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.01р.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом якщо вони спричинили смерть потерпілого.

Так, санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Згідно ч. 4 ст. 12 КК України - тяжким злочином є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Тобто, вчинений обвинуваченим ОСОБА_9 , злочин згідно ч. 4 ст. 12 КК України, є тяжким, вчинений з необережності.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який за місцем проживання та роботи характеризуються позитивно, раніше не судимий, є інвалідом 2 групи..

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_9 згідно ст.66, 67 КК України судом не встановлено.

У відповідність ст.85 КК України на підставі Закону України про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарання;

Частини 1 та 2 ст.86 КК України передбачають, що амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб; законом про амністію особи, які вчинили злочин, можуть бути повністю або частково звільнені від кримінальної відповідальності чи від покарання.

На підставі ч.1 ст.1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання певної категорії осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили;

Згідно ч.2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Пунктом «г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року передбачено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України: осіб, які на день набрання чинності цим Законом є інвалідом.

Відповідно до ч.8 ст.9 Закону України «Про амністію у 2014 році» застосування амністії не допускається, якщо обвинувачений (підсудний) або засуджений заперечує проти цього.

Обставини, передбачені ст.8 Закону України «Про амністію у 2014 році», які б виключали можливість застосування амністії до ОСОБА_9 , судом не встановлені.

ОСОБА_9 заявив клопотання про застосування п. «г» ч.1 ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року (т.3 а.с.58), оскільки ОСОБА_9 вперше скоїв злочин з необережності, 08.08. 2009 р., до набрання законної сили Законом України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року, є інвалідом другої групи (а.с.73, т.2).

Суд, розглянувши дане клопотання, заслухавши учасників процесу вважає за необхідне звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання згідно п. «г» ч.1 ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року.

Суд не приймає до уваги твердження потерпілого ОСОБА_5 та його захисників в частині, що до ОСОБА_9 вже застосовувався Закон України «Про амністію», а тому повторно неможливе його застосування, так як такі твердження спростовуються ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 18.01.2016р., якою скасовано вирок Канівського міськрайонного суду від 20.07.2015р., а тому вирок не набрав законної сили і акт амністії вважається таким, що не застосований до обвинуваченого.

Відповідно до ст.ст. 127- 129 КПК України, суд постановляючи обвинувальний вирок залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову, задовольняє позов повністю, частково, відмовляє в його задоволенні чи залишає без розгляду, роз`яснюючи цивільному позивачеві право звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

У відповідності до ст.ст. 22, 1166 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В силу ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Зазначені положення цивільного закону узгоджуються з роз`ясненнями п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до яких не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір.

Оскільки, як встановлено судом, під час заподіяння шкоди внаслідок експлуатації транспортного засобу, обвинувачений ОСОБА_9 перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково - виробнича фірма «УРОЖАЙ», шкоду заподіяно під час виконання трудових обов`язків, а володіння транспортним засобом обвинуваченим було правомірним, суд вважає, що відповідальність за шкоду, спричинену потерпілому за таких обставин належить покладати на юридичну особу, з якою заподіювач перебував у трудових відносинах.

В судовому засіданні потерпілим ОСОБА_5 було пред`явлено цивільний позов до власника транспортного засобу - Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково - виробнича фірма «УРОЖАЙ» з яким обвинувачений ОСОБА_9 перебував в трудових відносинах. При цьому в судових засіданнях позовні вимоги були уточнені, збільшені та в частині упущеної вигоди позивачем заявлено про залишення без розгляду.

Судом встановлено , що позовні вимоги про стягнення понесених матеріальних витрат на суму 25 581,57 грн., що складає вартість придбаних ліків, матеріалів медичного призначення, поховання, ритуальних обідів та спорудження пам`ятника, підлягає до задоволення, оскільки вони є документально підтвердженим.

Також, підлягає до задоволення позовна вимога про стягнення 42 204,60 грн. матеріальних збитків, як заподіяних в результаті пошкодження автомобіля «ЛУАЗ-969-М», що належав потерпілому, оскільки завдані збитки встановлені судово - автотоварознавчою експертизою та показами потерпілого.

Не підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення транспортних витрати в сумі 8 000 грн., понесені потерпілим на 25 поїздок до м.Черкас та в зворотному напрямку. Суду не було надано належні та достатні докази для підтвердження вказаних понесених витрат, а тому позов в цій частині не підлягає до задоволення .

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до цього цивільний позов, пред`явлений потерпілим про стягнення моральної шкоди в сумі 700 000 грн. підлягає до задоволення частково.

Відповідно до роз`яснень п. 16 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд вважає, що потерпілому вчиненим кримінальним правопорушенням спричинено моральну шкоду: потерпілий переніс смерть близької людини - батька, страждав через втрату звичного, нормального способу життя, що також зумовлене тривалим досудовим розслідуванням, а тому враховуючи глибину моральних страждань, розмір відшкодування моральної шкоди необхідно визначити у розмірі 243 МЗП, що узгоджується з висновком проведеної судово психологічної експертизи та на день постановлення вироку складає 334854 грн.

Суд вважає, що підлягають задоволенню вимоги про відшкодування витрат понесених потерпілим на оплату експертизи в сумі 3 285,60 грн. з відповідача.

Крім цього, потерпілій просить суд стягнути з відповідача понесені ним витрати за надання правової допомоги в сумі 50306,83 грн.

Суд, дослідивши надані потерпілим докази понесених витрат на правову допомогу встановив наступне.

В матеріалах кримінального провадження маються 2 угоди від 9 лютого 2012 року за № 2 та 2/1 між потерпілим ОСОБА_5 та адвокатом ОСОБА_7 про надання правової допомоги та 2 угоди за № 9/1 від 09.02.2012 року та за № 14 від 14.06.2014 року про надання потерпілому правової допомоги адвокатом ОСОБА_6 .

До угод надані розрахунки та акти виконаних робіт від 28.05.2014р. та 29.04.2015р., 19.04.2016р. адвокатом ОСОБА_7 та аналогічні акти та розрахунки від 28.05.2014р. та 29.05.2015р., 19.04.2016 р. виконання робіт адвокатом ОСОБА_6 . В розрахунках представників потерпілого вказано, що ними було проведена попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин, вивчення та правовий аналіз матеріалів справи, підготовка процесуальних документів, участь в судових засіданнях за період з 2012 по 2016 роки.

Представники потерпілого ОСОБА_7 та ОСОБА_6 приймали участь в судових засіданнях по день винесення вироку. Також понесені потерпілим витрати на правову допомогу підтверджуються квитанціями прибуткових касових ордерів, а тому понесенні потерпілим витрати на правову допомогу, виходячи з наданих представниками потерпілого розрахунків знаходять своє повне підтвердження та підлягають до стягнення з відповідача.

Міра запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 , після закінчення двохмісячного терміну її дії не обиралася .

Речові докази: автомобіль «ВАЗ-2107» д.н.з. НОМЕР_1 необхідно передати підприємства ТОВ «НВФ «Урожай», автомобіль «ЛУАЗ-969-М» д.н.з. НОМЕР_2 , який знаходиться на території Канівського ВДАІ підлягає повернення ОСОБА_5 .

Процесуальні витрати по справі підлягають до стягнення частково , а саме за проведення транспортно трасологічної експертизи в сумі 1 201,92 грн. та 2 448,00 грн. - за проведення судово-автотехнічної експертизи. Інші процесуальні витрати покладаються на рахунок держави, оскільки вони не заявлялися прокурором як доказ, а тому і не підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_9 .

Керуючись, ст.ст. 366-368, 370, 373-374, 395 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

Визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 5 (п`яти ) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки.

Обвинуваченого ОСОБА_9 звільнити від відбування основного та додаткового покарання згідно п. «г» ч.1 ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково - виробнича фірма «УРОЖАЙ» задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково - виробнича фірма «УРОЖАЙ» на користь потерпілого ОСОБА_5 матеріальні збитки в сумі 25 581,57 грн., що складає вартість придбаних ліків, матеріалів медичного призначення, поховання, ритуальних обідів та спорудження пам`ятника та 42 204,60 грн. матеріальних збитків, як заподіяних в результаті пошкодження транспортного засобу, а всього 67 786, 17 грн.(шістдесят сім тисяч сімсот вісімдесят шість гривень 17 копійок).

Цивільний позов про стягнення моральної шкоди задовольнити частково та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково - виробнича фірма «УРОЖАЙ» (19421, Черкаська область Корсунь - Шевченківський район, с. Кірове, вул.Шкільна,4) на користь потерпілого ОСОБА_5 334854 (триста тридцять чотири тисячі вісімсот п`ятдесят чотири) грн.

Судові витрати, понесені потерпілим на правову допомогу задовольнити та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково - виробнича фірма «УРОЖАЙ» на його користь грошові кошти в сумі 50306,83 грн.

Судові витрати, понесені потерпілим на проведення судово психологічної експертизи задовольнити та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково - виробнича фірма «УРОЖАЙ» на його користь грошові кошти в сумі 3 285,60 грн.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити через їх безпідставність.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 процесуальні витрати за проведення транспортно трасологічної експертизи в сумі 1 201,92 грн. та 2 448 грн. - за проведення судово - автотехнічної експертизи.

Речові докази по кримінальному провадженню: автомобіль «ВАЗ-2107» д.н.з. НОМЕР_1 передати ТОВ «НВФ «Урожай», автомобіль «ЛУАЗ-969-М» д.н.з. НОМЕР_2 , який знаходиться на території Канівського ВДАІ передати ОСОБА_5 .

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Черкаської області через Канівський міськрайонний суд протягом 30 діб з моменту його проголошення.

Головуючий ОСОБА_1