АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/790/459/16 Головуючий І-ої інстанції
Справа № 629/941/15-к ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.186 КК України Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

при секретарі ОСОБА_6 ,

за участю: прокурора ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 за апеляційними скаргами обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_10 на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24 листопада 2015 року, -
В С Т А Н О В И Л А :
Зазначеним вироком
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Яковлівка Лозівського району Харківської області, громадянин України, з середньою освітою, одружений, не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 24.06.2010р. Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч.2 ст.186, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі, відповідно до ст.75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

- 20.09.2011р. Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, звільнений 27.05.2013р. умовно-достроково на невідбутий строк покарання 1 рік 5 місяців 10 днів, -
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та йому призначено покарання 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України до новопризначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20.09.2011р. у виді 6 місяців позбавлення волі і остаточно призначено покарання 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Постановлено стягнути з ОСОБА_9 на користь держави витрати за проведення судової товарознавчої експертизи в розмірі 391,20грн.

Вироком вирішено долю речових доказів в порядку ст.100 КПК України.
Як встановив суд, 25.09.2013 року, близько 20-00 год., ОСОБА_9 знаходився у автомобілі ВАЗ - 21011, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 разом зі своїми знайомими ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , у відношенні якого ухвалено вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10.12.2013 року за ст.198 КК України, який набрав законної сили, та випадково побачивши невідомого йому потерпілого ОСОБА_14 , який рухався поблизу будинку №1/5 по вулиці Володимирівська в м. Лозова Харківської області назустріч автомобілю та розмовляв по мобільному телефону, ОСОБА_9 , повторно, маючи умисел на відкрите заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, з метою обернення чужого майна на свою користь, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, яке виразилось в тому, що ОСОБА_9 , вийшовши з автомобілю, наніс ОСОБА_14 удар рукою в ділянку правого вуха, від чого потерпілий впав на землю, удар ногою в ділянку грудної клітини, удар в область живота та два удари в область колінних суглобів ніг, удар ногою в область обличчя, в результаті чого спричинив останньому травматичну припухлість м`яких тканин в області лоба праворуч, садно на спинці носа в центрі, синець по тильній поверхні правої кисті, садна по передній поверхні лівого колінного суглоба, які згідно висновку судово-медичної експертизи №380-ЛЗ/13 від 28.10.2013 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, та відкрито заволодів майном останнього, а саме, відкрито викрав з руки потерпілого мобільний телефон марки «Motorola WX160» вартістю 94 грн. згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №3013 від 27.09.2013 року, з лівої внутрішньої кишені куртки потерпілого грошову суму в розмірі 286 грн., з правої зовнішньої кишені куртки - пачку з цигарками «Бонд» та запальничку, з лівої зовнішньої кишені - грошові кошти в сумі 4 гривні, чим спричинив матеріальний збиток потерпілому на загальну суму 384 гривні. З місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився.
В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_10 просить скасувати вирок та закрити кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_9 на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України. Зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Вказує, що судом не враховано показання потерпілого, з пояснень якого в ході проведення слідчого експерименту вбачається, що він не бачив ту особу, яка забрала з його руки та кишені мобільний телефон та гроші, тобто конкретно на ОСОБА_9 не вказав. А крім того, як вказує захисник, суд надав невірну оцінку показанням свідків, які, на думку захисника, підтвердили непричетність обвинуваченого до скоєння злочину. Також захисник вказує на те, що суд послався у вироку як на доказ, на протокол одночасного допиту ОСОБА_9 та свідка в ході досудового розслідування, що є порушенням вимог ст.ст.95, 91, 86 КПК України.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Як вказує ОСОБА_9 , судом не в повному обсязі вивчені матеріали кримінального провадження, не допитані всі свідки та потерпілий, не вивчені речові докази, внаслідок чого неправильно кваліфіковані його дії та призначено покарання.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_10 , прокурора, який вважав вирок суду законним, а апеляційні скарги захисника та обвинуваченого необґрунтованими, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України за обставин, вказаних у вироку, є обґрунтованими, оскільки підтверджені зібраними по справі та перевіреними в ході судового слідства доказами в їх сукупності.

Обвинувачений у судовому засіданні визнав вину частково, підтвердивши, що наносив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_14 , оскільки переплутав його зі своїм знайомим, з яким у нього склалися неприязні стосунки, в чому розкаявся. Зокрема він пояснив, що побачив потерпілого, коли той йшов по узбіччю дороги і розмовляв по телефону, а підійшовши до нього, вдарив його один раз рукою у вухо, той впав на землю та почав закривати обличчя руками, при цьому в його руках нічого не було, а потім обвинувачений почав виражатися в його бік нецензурною лайкою, назвав його по імені та ще два рази вдарив його ногою, потерпілий почав кричати, що він його сплутав, після чого він перестав його бити. Потім до них підійшов свідок ОСОБА_13 і вони покинули місце події, поїхавши на автомобілі до магазину, де придбали продукти харчування, а потім до кафе. Обвинувачений пояснив, що у потерпілого він нічого не крав та умислу на викрадення чужого майна не мав, а в подальшому, коли вони знаходились в автомобілі разом з ОСОБА_13 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , і до них підійшли працівники ДАІ, він побачив, як ОСОБА_13 сховав під заднє сидіння автомобіля якийсь мобільний телефон.

Незважаючи на часткове визнання ОСОБА_9 своєї вини у скоєному кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.186 КК України, вона підтверджується також іншими перевіреними у судовому засіданні доказами.

Так, свідок ОСОБА_13 в суді першої інстанції пояснив, що ОСОБА_9 знаходився на узбіччі дороги, коли останньому назустріч йшов незнайомий хлопець, в якого ОСОБА_9 попросив запальничку, а той почав виражатися нецензурною лайкою, на що ОСОБА_9 вдарив його і той упав на землю. Потім, як пояснив ОСОБА_13 , ОСОБА_9 пішов у напрямку автомобіля йому назустріч і на дорозі він побачив мобільний телефон, який потім забрав із собою. Будучи наляканим у відділі міліції, на досудовому розслідуванні, а потім і в суді, як зазначав свідок, він надав неправдиві показання про вчинений злочин, а саме про те, що саме ОСОБА_9 забрав у потерпілого мобільний телефон, внаслідок чого вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10 грудня 2013 року він був засуджений за ст.198 КК України, за зберігання викраденого мобільного телефону потерпілого ОСОБА_14 . Свідок ОСОБА_13 також пояснював, що він не бачив, як ОСОБА_9 наносив потерпілому тілесні ушкодження.

Свідок ОСОБА_11 в суді першої інстанції пояснив, що під час сутички за участю ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та незнайомого хлопця, він знаходився в автомобілі, на вулиці було темно, а тому що саме між ними відбувалося він не роздивився, однак бачив в руках у ОСОБА_13 після сутички мобільний телефон, якого раніше в нього ніколи не бачив, а тому він зрозумів, що цей мобільний телефон вони забрали у хлопця.

Свідок ОСОБА_8 пояснив суду першої інстанції, що він знаходився в автомобілі в той час, як ОСОБА_9 та ОСОБА_13 виходили на узбіччі дороги, однак інциденту він не бачив, звідки взявся в його автомобілі мобільний телефон, який вилучили працівники міліції, він не знає.

Вина обвинуваченого ОСОБА_9 у скоєному кримінальному правопорушенні підтверджується також іншими перевіреними в судовому засіданні доказами, а саме протоколом огляду місця події від 25.09.2013 року та фототаблицею до нього, згідно якого 25.09.2013 року, в період часу з 21-15 год. до 22-00 год., на відкритій ділянці місцевості, за адресою: Харківська область, м.Лозова, вул.Володимирська, працівниками міліції на прим`ятій траві були виявлені сліди речовини бурого кольору; протоколом огляду місця події від 25.09.2013 року та фототаблицею до нього, згідно з яким в автомобілі марки ВАЗ 21011 в салоні в районі заднього сидіння, на килимку, була виявлена пачка з-під цигарок марки «Бонд» з цигарками в кількості 5 шт., під обшивкою зазначеного сидіння був виявлений мобільний телефон марки «Motorola WX 160» без сім-карти; протоколом проведення слідчого експерименту від 28.09.2013 року та фототаблицею до нього, згідно якого потерпілий ОСОБА_14 розказав та показав на манекені спосіб заподіяння та механізм утворення в нього тілесних ушкоджень внаслідок вчиненого відносно нього кримінального правопорушення, а саме, як йому було нанесено удар у праве вухо, внаслідок якого він впав на землю, як йому лежачому на землі нанесли удар в ділянку спини, як він, прикриваючи руками обличчя, отримав удар ногою в область грудної клітини, після чого він відчув як з його правої руки було забрано мобільний телефон, як йому, лежачому на землі на лівому боці було нанесено удар в ділянку живота, після чого з правої кишені його куртки в нього було відкрито викрадено грошову суму у розмірі 286 грн., пачку цигарок «Бонд» з цигарками у кількості приблизно 5 шт., а потім нанесено удар по ногам в районі колінних суглобів та удар в обличчя; протоколом проведення слідчого експерименту від 31.10.2013 року та фототаблицею до нього, згідно якого ОСОБА_13 добровільно розказав та показав на манекені спосіб заподіяння та механізм утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_14 , а саме, що 25.09.2013 року близько 20-00 години, коли він вийшов з автомобілю і наблизився до вже лежачого на землі чоловіка, ОСОБА_9 вдарив потерпілого ногою в область грудної клітини; протоколом одночасного допиту осіб від 01.11.2013 року, а саме підозрюваних ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , згідно якого ОСОБА_9 зазначив, що він бачив як ОСОБА_15 знаходячись неподалік автомобіля, щось підняв із землі, після чого вони з ним сіли до салону автомобіля, щоб він показав якийсь телефон, що йому не належить, за яких обставин мобільний телефон опинився у ОСОБА_15 він не знає, до потерпілого він не підходив, його не бачив, будь-які речі та гроші у нього не забирав, що робив ОСОБА_13 йому не відомо, бив або ні, бачив лише те, що чоловік лежав на землі, як саме він не бачив, бо на вулиці вже було темно, чи забирав у того чоловіка ОСОБА_13 будь-які речі йому не відомо. Сидячі в автомобілі ОСОБА_13 нічого не розповідав. З якою метою та при яких обставинах, він опинився біля того чоловіка йому не відомо. Вони доїхали до кафе «Берізка», він і ОСОБА_13 пішли до приміщення кафе. Повернувшись хотіли відпаркувати автомобіль і в той момент ОСОБА_16 -водію авто, зателефонувала мати та повідомила, що їх розшукують працівники міліції. До приміщення кафе під`їхали працівники міліції. Про те, що було знайдено під час обшуку авто і знайдено під обшивкою автомобіля мобільний телефон, йому стало відомо пізніше від працівників міліції. Про ті обставини, на які посилається потерпілий йому не відомо. ОСОБА_13 не погодився зі свідченнями ОСОБА_9 і вказав, що 25.09.2013 року, коли вони приїхали на вул.Володимирівську, приблизно о 20-00 год., на пропозицію ОСОБА_9 , їх автомобіль, яким керував ОСОБА_17 , зупинився. ОСОБА_9 виходячи з автомобіля його позвав із собою, мотивуючи це тим, що чоловік який рухався їм назустріч, його знайомий. Із авто вийшов ОСОБА_9 який сидів на передньому сидінні, першим направився в бік того чоловіка, бо вони з тим чоловіком вже розминулися приблизно на 20 метрів. За ОСОБА_9 на відстані 4-5 метрів у бік того чоловіка, направився і він. Коли він підійшов до невідомого йому чоловіка, то чоловік вже лежав на землі, перпендикулярно дорозі, на лівому боці тулуба, а ОСОБА_9 знаходився біля нього попереду. Він подумав, що між ними стався конфлікт та вдарив того чоловіка лівою ногою в ділянку спини, чоловік в той момент закривав обличчя руками, та в цей же момент він побачив на землі, на відстані приблизно 20 см від ніг того чоловіка мобільний телефон, який він підняв та залишив собі для користування. По дорозі він викинув сім-карту. Більше того чоловіка він не бив та повернувся до автомобіля. По дорозі до авто, приблизно через 3-4 секунди його наздогнав ОСОБА_9 . Коли їх затримали працівники міліції, він сховав даний телефон під обшивкою заднього сидіння автомобіля; протоколом огляду предмету від 26.09.2013 року, згідно якого в присутності понятих був оглянутий мобільний телефон марки «Motorola» та пачка з цигарками «Bond»; судово-медичною експертизою №380-ЛЗ/13 від 28.10.2013 року, згідно висновку якої у громадянина ОСОБА_14 була виявлена ділянка травматичної припухлості м`яких тканин в області чола праворуч, садно на спинці носа в центрі, синець по тильній поверхні правої кисті, садна по передній поверхні лівого колінного суглоба, які утворилися від дії тупих предметів, які не відобразили в пошкодженнях своїх індивідуальних особливостей і якими могли бути як руки так і ноги, можливо в строк і при обставинах, зазначених у настановній частині постанови і потерпілим. Показання, дані потерпілим в ході проведення слідчого експерименту, в цілому не суперечать об`єктивним судово-медичними даними в частині способу заподіяння та механізму утворення в останнього тілесних ушкоджень; судово-психіатричною експертизою №201 від 02.03.2015 року, згідно висновку якої ОСОБА_9 ознак психозу і недоумства не виявляє, виявлено дисоціальний розлад особистості. Може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, що відноситься до правопорушення, в якому він підозрюється, ОСОБА_9 перебував поза будь-якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру за психічним станом ОСОБА_9 не потребує; судово-товарознавчою експертизою №3013 від 27.09.2013 року, якою визначена ринкова вартість мобільного телефону марки «Motorola», модель WX160.
Перелічені докази є узгодженими та послідовними, правдивими та достовірними.

Поясненням свідка ОСОБА_13 , який в суді заявив, що в ході досудового розслідування надавав неправдиві свідчення про обставини вчинення кримінального правопорушення у відношенні потерпілого ОСОБА_14 , суд надав належну оцінку у вироку, дійшовши висновку, що його показання у суді щодо непричетності ОСОБА_9 до вчиненого злочину, спростовуються зібраними у справі доказами та вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10.12.2013 року, який набрав законної сили, та яким встановлено, що саме ОСОБА_9 запропонував ОСОБА_13 підійти разом до потерпілого ОСОБА_14 , на що ОСОБА_13 погодився та пішов за ОСОБА_9 . ОСОБА_13 наблизився до них в момент, коли ОСОБА_14 лежав на землі. ОСОБА_9 наніс удар ОСОБА_14 в ділянку вуха і той упав на землю. ОСОБА_13 повернувся до автомобіля, біля якого його наздогнав ОСОБА_9 та передав у володіння добутий раніше злочинним шляхом мобільний телефон марки ««Motorola WX160». Вказаний вирок суду не оскаржувався.
Також суд у вироку надав належну оцінку показанням ОСОБА_9 , який не визнав свою вину за ч.2 ст.186 КК України і наполягав на наявності в нього умислу лише на завдання легких тілесних ушкоджень потерпілому, розцінивши їх критично, оскільки вони суперечать сукупності зібраних по справі доказів, з врахуванням часу, способу, місця вчинення відкритого викрадення майна, наступні дії обвинуваченого щодо перевезення викраденого майна і розпорядження ним, що підтверджують наявність умислу у ОСОБА_9 , спрямованого на вчинення відкритого викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. Версію обвинуваченого про непричетність до відкритого викрадення майна потерпілого суд правильно розцінив як надуману, з метою уникнути відповідальності за вчинене.
Також суд вказав і на те, що показання в суді обвинуваченого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_13 не відповідають їх показанням 01.11.2013 року під час одночасного допиту, показанням ОСОБА_13 в судовому засіданні та які знайшли своє відображення у вироку Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10.12.2013 року, показанням потерпілого ОСОБА_14 під час проведення слідчого експерименту 28.09.2013 року та іншим доказам, до того ж ставити під сумнів показання потерпілого та вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10.12.2013 року, який набрав законної сили, підстав не вбачається, оскільки вони підтверджуються матеріалами справи.
Доводи захисника адвоката ОСОБА_10 та обвинуваченого в апеляційних скаргах щодо того, що судом не був допитаний потерпілий у судовому засіданні, внаслідок чого суд допустив неповноту судового слідства і дійшов неправильних висновків щодо фактичних обставин кримінального правопорушення, є необґрунтованими. Так, матеріалами кримінального провадження підтверджено, що суд вжив усіх необхідних та можливих заходів до виклику потерпілого ОСОБА_14 , однак забезпечити його участь у судовому засіданні виявилось неможливим, оскільки останній виїхав з території України у невідомому напрямку, що підтверджено довідкою Головного центру обробки спеціальної інформації (т.2 а.с.21). Разом з тим, судом у встановленому порядку досліджені письмові докази у справі, зокрема, дані, що містяться у протоколах проведення слідчих дій в ході досудового розслідування за участю потерпілого ОСОБА_14 , яким надана належна оцінка у вироку, і які у сукупності з іншими доказами справи підтверджують, що наносив удари останньому та відкрито викрав мобільний його телефон саме ОСОБА_9 , а тому сумнівів не викликають.
Крім того, необґрунтованими є доводи захисника ОСОБА_10 щодо відсутності будь-яких доказів винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, окрім показань потерпілого та свідків на досудовому розслідуванні, які покладені в основу обвинувачення та вироку. Так, вирок суду обґрунтований лише тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, а саме показаннями допитаних у судовому засіданні обвинуваченого, свідків та дослідженими судом даними, які містяться в протоколах слідчих дій.

Оцінюючи досліджені у судовому засіданні докази за своїм внутрішнім переконанням з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, є доведеною в повному обсязі та правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.186 КК України. Суд дійшов правильного висновку, що спосіб вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_9 , ступінь здійснення злочинного наміру, послідовність дій обвинуваченого, та сукупність усіх обставин, що характеризують вчинене ОСОБА_9 , свідчать про спрямованість умислу ОСОБА_9 на відкрите викрадення чужого майна(грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, повторно.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника та обвинуваченого не містять в собі доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, як щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, так і правильності юридичної кваліфікації скоєного ним.
При таких обставинах, підстав для зміни правової кваліфікації дій обвинуваченого або закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_9 за недоведеністю його вини, колегія суддів не вбачає.
Призначене ОСОБА_9 покарання відповідає вимогам ст.65 КК України. Судом враховано тяжкість злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, дані про особу обвинуваченого, відсутність обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставини.

Зокрема, судом враховано дані про особу винного, який раніше судимий, вчинив новий злочин в період умовно-дострокового звільнення, одружений, утриманців не має, не працює, згідно довідки на військовому обліку не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-психіатра з діагнозом легка розумова відсталість з порушенням форм поведінки, перебуває на обліку у лікаря-нарколога з діагнозом синдром залежності від парів летучих розчинників, з квітня 2010 року знятий з обліку у зв`язку із засудженням, за місцем проживання характеризується формально задовільно. Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання, судом не встановлено.
Врахувавши всі зазначені обставини в сукупності, суд обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, при цьому призначивши покарання в мінімальних межах санкції, та визначивши остаточне покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
На думку колегії суддів, суд призначаючи ОСОБА_9 покарання, вимог статей 65-67 КК України не порушив, оскільки призначене йому покарання відповідає характеру і ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, всім обставинам кримінального провадження і є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, як це передбачено ст.65 КК України.
Таким чином, оскільки будь-яких не перевірених судом першої інстанції обставин в апеляційних скаргах захисника та обвинуваченого не наведено, то апеляційні скарги задоволенню не підлягають.
Враховуючи, що у відношенні обвинуваченого був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_9 підлягає зарахуванню у строк покарання у порядку ч.5 ст.72 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24 листопада 2015 року у відношенні ОСОБА_9 без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в строк відбування покарання попереднє ув`язнення, з 17.02.2015р. по 26.05.2016р. включно, із співвідношення 1 дню тримання під вартою відповідає 2 дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим, який тримається під вартою в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.
Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_5