Справа № 460/1406/16-к
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Яворівський районний суд Львівської області
у складі головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
з участю прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченого: ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Коритниця Володимир-Волинського району Волинської області, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, одруженого, безпартійного, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мобілізованого військовослужбовця військової частини-польова пошта НОМЕР_1 , такого, який в силу ст.89 КК України не має судимості,
за ст.408 ч.1 КК України, -
02 вересня 2014 року, ОСОБА_4 призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби за мобілізацією.
09 вересня 2014 року, він вибув для проходження військової служби у військову частину-польова пошта НОМЕР_1 , що знаходиться в АДРЕСА_2 , де наказом командира цієї частини за №2 від 09 вересня 2014 року, був зарахований до списків особового складу, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду старшого механіка акумуляторника відділення технічного обслуговування автомобільного взводу підвозу продовольства, речового і військово-технічного майна роти матеріального забезпечення цієї частини.
В подальшому, наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 за №48 від 01 листопада 2014 року, прапорщика ОСОБА_4 звільнено із займаної посади старшого механіка акумуляторника роти матеріального забезпечення та призначено на посаду техніка автомобільної служби.
Вимоги ст.ст.17, 65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст.1 ч.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зобов`язують кожного захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.
Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, прапорщик ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст.11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Статті 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, передбачають необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).
Разом з тим, прапорщик ОСОБА_4 , 13 січня 2015 року, близько 08 години, без дозволу командування військової частини, у порушення вимог вищевказаного законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою зовсім ухилитись від несення обов`язків військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, самовільно залишив розташування військової частини-польова пошта НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 та ухилявся від проходження військової служби до 21 березня 2016 року.
21 березня 2016 року, прапорщик ОСОБА_4 добровільно прибув до військової прокуратури Львівського гарнізону Західного регіону України та заявив про себе.
У період з 13 січня 2015 року по 21 березня 2016 року, прапорщик ОСОБА_4 проводив час на власний розсуд, обов`язки військової служби не виконував, свою належність до Збройних Сил України, а також той факт, що він незаконно перебуває за межами вказаної військової частини, приховував.
Під час незаконного перебування за межами військової частини-польова пошта НОМЕР_1 , прапорщик ОСОБА_4 до органів місцевої влади та військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`активно мав можливість це вчинити.
Таким чином, своїми діями обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинив дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини та місця служби з метою ухилитися від військової служби, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.408 ч.1 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину, підтвердив факт вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.408 КК України за обставин, викладених у обвинувальному акті, пояснивши при цьому, що як мобілізований військовослужбовець, він змушений був повернутися додому, де залишився його неповнолітній син та хвора одинока матір похилого віку. Він має бажання надалі проходити військову службу, як мобілізований військовослужбовець, розуміє, що поступив неправильно, щиро розкаюється у вчиненому, просить також суворо його не карати і не позбавляти волі.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд, заслухавши думку учасників судового розгляду визнає недоцільним подальше дослідження доказів, стосовно фактичних обставин самовільного залишення ОСОБА_4 військової частини та місця служби з метою ухилитися від військової служби, так як вони ніким не оспорюються і учасники судового розгляду не заперечують проти цього.
При цьому, суд з`ясував правильне розуміння сторонами кримінального провадження змісту цих обставин, відсутність сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Аналізуючи докази, що були дослідженні по справі, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ст.408 ч.1 КК України в судовому засіданні доведена повністю і кримінальне правопорушення кваліфіковано вірно, оскільки він, як військовослужбовець, вчинив дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини та місця служби з метою ухилитися від військової служби.
Обираючи вид і розмір покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який має на утриманні неповнолітнього сина та матір похилого віку, позитивно характеризується за місцем проживання, повністю визнав свою вину, обставини, які пом`якшують покарання, як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.
Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд,-
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.408 ч.1 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.
Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 ст.75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обовязки.
Згідно ст.76 КК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обовязки:
-не покидати територію військової частини без дозволу командира частини,
-контроль за поведінкою засудженого військовослужбовця покласти на командира частини.
У випадку звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 з військової служби, контроль за його поведінкою покласти на кримінально-виконавчу інспекцію за місцем проживання ОСОБА_4 .
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 домашній арешт, до вступу вироку в законну силу, залишити без змін.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області, протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, через Яворівський районний суд Львівської області.
Вирок виготовлений в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя: ОСОБА_1