Ухвала
іменем україни
23 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Головуючого ОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 і ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження щодо
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Пінськ Республіки Білорусь, мешканця АДРЕСА_1 , такого, що судимості не мав,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілої представника потерпілої ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:
З касаційною скаргою до суду касаційної інстанції звернулись засуджений, його захисник та потерпіла з вимогами про перевірку судових рішень щодо ОСОБА_5 .

Вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 липня 2015 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_8 у відшкодування матеріальної та моральної шкоди відповідно 69 368 грн. та 100 000 грн., а також 4 000 грн. на відшкодування ОСОБА_8 витрат на надання правової допомоги.

Також ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_10 у відшкодування матеріальної та моральної шкоди відповідно 3 817 грн. та 5 000 грн.

У вироку вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Вироком Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 жовтня 2015 року вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 липня 2015 року щодоОСОБА_5 в частині призначеного покарання скасовано та засудженому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він, у стані алкогольного сп`яніння, 02 липня 2013 року приблизно о 22 годині 25 хвилин, керуючи автомобілем марки ЗАЗ 1103 реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час руху по вул. С. Бандери у м. Коломия у напрямку залізничного вокзалу, наблизившись до перехрестя вул. С. Бандери із вул. Шкрумеляка, не переконався в безпечності маневру, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, в порушення п. 2.9 «а», п. 10.1, п. 10.4, п. 12.1, п. 16.3, п. 16.13 Правил дорожнього руху України, не маючи переваги у русі не дав дорогу зустрічному транспортному засобу, що в цей час наближався рухаючись по вул. С. Бандери, розпочав маневр повороту ліворуч на вул. Шкрумеляка, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення із мотоциклом марки «Каwаsакі ЕR 6n», під керуванням ОСОБА_11 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження від яких наступила його смерть, пасажир мотоцикла потерпілий ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент їх заподіяння, а пасажир автомобіля потерпіла ОСОБА_12 середньої тяжкості тілесні ушкодження, які спричинили тривалий розлад здоров`я.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 не оскаржує вирок в частині доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій, посилаючись на невідповідність призначеного йому покарання ступеню тяжкості вчинених ним дій та його особі, внаслідок суворості, просить змінити вирок апеляційного суду та призначити йому більш м?яке покарання.

Захисник ОСОБА_7 зазначає про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону при розгляді провадження в суді першої та апеляційної інстанцій, на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати судові рішення та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 з підстав, зазначених у п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України. Обґрунтовуючи скаргу захисник зазначає про невідповідність вироку вимогам ст. 370 КПК України, оскільки суд у ньому послався на докази, отримані під час досудового розслідування з порушенням пава ОСОБА_5 на захист, та без оцінки таких доказів з точки зору належності, допустимості й достовірності. Стверджує, що апеляційний суд не усунув вказані недоліки та проігнорував клопотання захисту, про визнання недопустимими ряду доказів. Інші доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_7 стосуються неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

Потерпіла ОСОБА_8 , посилаючись на невідповідність призначеного ОСОБА_5 покарання ступеню тяжкості вчинених ним дій та його особі, внаслідок м?якості, а також на безпідставність прийнятого рішення за її цивільним позовом, просить скасувати вирок апеляційного суду та призначити новий розгляд провадження у суді апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_7 , які підтримали свої касаційні скарги, потерпілу та її представника, які підтримали касаційну скаргу потерпілої, просили скасувати вирок апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, прокурора, який вважав вирок апеляційного суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи, наведені у касаційних скаргах, колегія суддів вважає, що касаційні скарги не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, при вирішенні питання про наявність яких, суд касаційної інстанції керується статтями 412-414 цього Кодексу.

Доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_7 щодо неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження не є предметом розгляду суду касаційної інстанції.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у порушенні правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого є законним і обґрунтованим. Зазначений висновок підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд дав належну оцінку.
Дії ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України кваліфіковано правильно.
Перевіркою матеріалів справи не встановлено процесуальних порушень при дослідженні і оцінці наведених у вироку доказів, які ставили б під сумнів правильність висновку суду щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення.
Не встановлено й порушень судами вимог закону щодо законності, обґрунтованості й вмотивованості судового рішення, на що посилається захисник ОСОБА_7 . Так, посилання суду на дані протоколів слідчих дій, проведених органом досудового розслідування, у тому числі й за участю ОСОБА_5 , не суперечать вимогам ст. 370 КПК України, оскільки винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення доведена сукупністю доказів, отриманих та досліджених судом безпосередньо у судовому засіданні.

Зміст судових рішень щодо ОСОБА_5 відповідає вимогам ст.ст. 370, 374, 420 КПК України. Мотивувальна частина вироку місцевого суду містить формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини ОСОБА_5 і мотивів вчиненого ним кримінального правопорушення. Всі наявні у провадженні суперечності усунуті, про що зазначено в судовому рішенні.
Крім того, розглядаючи апеляційні скарги учасників провадження, апеляційний суд вивчив усі доводи скарг, у тому числі й аналогічні тим, що висловлені захисником ОСОБА_7 в касаційній скарзі щодо закриття провадження з підстав, зазначених у п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, та постановив судове рішення з дотриманням вимог ст. 420 КПК України.

Клопотання захисника ОСОБА_7 про визнання ряду доказів недопустимими вирішено апеляційним судом відповідно до вимог закону. Питання допустимості доказів, згідно з положеннями ч. 1 ст. 89 КПК України, суд вирішує в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У вироку апеляційного суду належним чином відображено рішення апеляційного суду з цього питання.
З таким висновком апеляційного суду погоджується й колегія суддів при розгляді касаційної скарги.

Твердження ОСОБА_5 та потерпілої ОСОБА_8 у касаційних скаргах про невідповідність призначеного засудженому судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі, відповідно як внаслідок суворості, так і внаслідок м?якості, є безпідставними.

Призначене ОСОБА_5 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України. При його обранні апеляційний суд, окрім врахованих місцевим судом при постановленні вироку ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, урахувавши, окрім іншого, ще й думку потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , які наполягала на призначенні засудженому суворого покарання, дійшов висновку про необхідність призначення засудженому покарання в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 286 КК України. Призначене ОСОБА_5 покарання не можна визнати як надто суворим, так і м?яким як про це зазначають у скаргах відповідно засуджений та потерпіла.
У вироку апеляційного суду належно обґрунтовано висновок щодо законності вироку місцевого суду в частині вирішення цивільного позову. Суд, з урахуванням характеру вчинених засудженим протиправних дій, вимог розумності і справедливості, а також керуючись положеннями ст.ст 23, 1166, 1167 ЦК України, прийшов до вірного висновку, щодо розміру грошового відшкодування за завдану моральну шкоду.

З таким висновком погоджується й колегія суддів при розгляді касаційної скарги потерпілої.
З урахуванням наведеного касаційні скарги засудженого, його захисника та потерпілої задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Вирок Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15