В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.05.2016 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці кримінальне провадження, внесене 22.01.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000059 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Вінницької області Немирівського району смт. Брацлав, українця, громадянина України, з неповною вищою освітою, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 18.05.2014 року під час мобілізації призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі нарядів військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 та проходить військову службу у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 на посаді гранатометника.

Відповідно до вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, кожен громадянин зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів, беззастережно виконувати накази начальника, стримувати інших й самому не допускати негідних вчинків, старший солдат ОСОБА_4 зобов`язаний виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни.

Відповідно до наказу командира військової частини 24 липня 2014 року - польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) №167, старший солдат ОСОБА_4 з 24.07.2014 був направлений на лікування до Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону України (далі ВМКЦ) та згідно виписного епікризу №2762 від 13.08.2014 року проходив стаціонарне лікування у ВМКЦ з 28.07.2014 року по 13.08.2014 року. В подальшому ОСОБА_4 повторно перебував на стаціонарному лікуванні у ВМКЦ з 22.08.2014 року по 27.08.2014 року, звільнення від виконання службових обов`язків не надавалось.

Однак, після проходження лікування, 28 серпня 2014 року солдат ОСОБА_4 до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 не повернувся. Перебуваючи вдома, з хибних розумінь про встановлений законодавством порядок проходження військової служби, нехтуючи вимогами ст. ст. 17, 65 Конституції України та виданих у їх розвиток законодавчих актів, ОСОБА_4 діючи умисно, вирішив не повертатись на службу та ухилитись від неї. Перебуваючи за межами військової частини - польова пошта НОМЕР_1 проводив час на власний розсуд, не маючи наміру повернутись у військову частину, з метою взагалі ухилитись від військової служби, протизаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який повинен виконувати кожний громадянин України, повністю виключивши себе із сфери військово-службових правовідносин. Старший солдат ОСОБА_4 до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби не повернувся та відсутній у військовій частині понад один місяць, а саме з 28 серпня 2014 року по даний час.

В той же час ОСОБА_4 виключаючи себе взагалі зі сфери військових правовідносин, перебував в трудових відносинах з ОСОБА_6 в вересні 2014 року та в квітні 2015 року.

Таким чином, старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_1 , в порушення ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 28 серпня 2014 року, діючи з прямим умислом, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України - не з`явився у розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , та в подальшому проводив час на власний розсуд.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні злочину визнав частково та суду повідомив, що він визнає те, що порушив закон, проте не визнає те, що він придатний до служби. Так, 17.05.2014 року він був призваний під час мобілізації, спочатку перебував в м.Бердичеві, а 09.06.2014 року направлений в зону АТО, перебував два місяці на 16 блокпості. В подальшому, коли прибув в м. Вінницю пішов у відпустку та надали йому направлення на лікування з ВСП, а з частини направлення на лікування не надавали. Він подавав рапорт для надання йому відпустки. Лікар з військової частини провів його попередній огляд та порушень не виявив, разом з тим, він йому повідомляв про хвороби, проте він не дослухався. В подальшому його направили для лікування в неврологічне відділення, де він проходив лікування приблизно два тижні. Звертався про направлення на ВЛК лише в усній формі, а письмово не звертався. Виписали його з лікарні 27.08.2014 року, після чого він поїхав решту відпустки відбути дома. В подальшому він звернувся про надання йому направлення на лікування та проходив лікування приблизно один тиждень. ВЛК не проходив, проте звертався про надання направлення на лікування, оскільки погіршився стан здоров`я про що є відмітки в медичні карточці. Повторне обстеження проходив, про що є записи в історії хвороби, проте рапорт після проходження лікування не писав. З вересня 2014 року по даний час до нього не телефонували. Рішення про те, щоб не з`являтися на службу прийняв самостійно. Раніше він проходив строкову військову службу в період з 10.10.2010 року по 10.10.2011 року. Згідно рішення ВЛК він придатний до служби, проте з цим рішенням не згоден, але його не оскаржував. В 2009 році в період з лютого по березень хворів менінгітом, що ним зазначалося в інформації та зафіксовано в історії хвороби. Симптоми хвороби, а саме головний біль, запаморочення, надмірна втома, хиткість при ходьбі проявлялись і під час перебування в зоні АТО. З зазначеним він звертався до санітара. Документи про свою хворобу надавав з запізненням, про те відбувалося не з його вини.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона була лікуючим лікарем ОСОБА_4 , який проходив ВЛК та був визнаний придатний до служби. Вона не пам`ятає про те, чи ОСОБА_4 розповідав про свої хвороби. Підтверджуючих документів не надавав, до них з проханням підняти медичні документи не звертався, а тому вони самі розшукували документи щодо хвороби ОСОБА_4 . Гострих неврологічних захворювань у ОСОБА_4 не було про що вона неодноразово доповідала своєму керівництву та писала рапорти. ОСОБА_4 до них не з`являвся, не здавав аналізи, не проходив лікарів ВЛК. Для призначення КТ головного мозку мають бути підстави, а ОСОБА_4 на той час не потребував проходження МРТ або КТ. Рішення ВЛК приймається колегіального та може бути оскаржене. ОСОБА_4 з рішенням ВЛК був ознайомлений, проте своїм правом щодо його оскарження не скористався.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що він працює в медичному військовому центрі Центрального регіону. Щодо випадку з ОСОБА_4 , то пам`ятає, що він звернувся на амбулаторний прийом зі скаргами на свербіж, набряк головки статевого члена. Встановлено діагноз, покладено в стаціонарне відділення на лікування де ОСОБА_4 лікувався протягом 5 діб. Стан його покращився, тому він був виписаний та про всі обставини докладено начальнику відділення. Повторно він не звертався за лікуванням. Він був його лікуючим лікарем та про всі обставини по кожному пацієнту він доповідає начальнику відділення. Якщо б необхідно було, то б залучили інших спеціалістів, але потреби не було.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що вона консультувала ОСОБА_4 як лікар-психіатр. На момент огляду ОСОБА_4 гострої симптоматики не виявлялось. Про психічні розлади він нічого не повідомляв, а те, що у нього був менінгіт, то це необхідно звертатися до невролога. Детального огляду вони проводять, а на момент огляду гострої симптоматики не було.

З досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що згідно довідки військово-лікарської комісії Немирівського РВК проведено медичний огляд ВЛК ОСОБА_4 та встановлено, що він здоровий та придатний до військової служби.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 18.05.2014 року №11 ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу на всі види забезпечення гранатометником 2 відділення охорони 1 взводу охорони 1 роти охорони та приступив до виконання обов`язків.

Згідно витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 24.07.2014 року № 167 старший солдат ОСОБА_4 вибув у лікувальний заклад за направленням начальника медичної частини.
Відповідно до виписного епікризу ст. солдат ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному центрі Центрального регіону України з 22.08.2014 р. по 27.08.2014 р., що також підтверджується повідомленням Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону № 5146 від 03.12.2014 року.
Згідно довідки № 472 військово-лікарської комісії ОСОБА_4 21.05.2014 року проведено медичний огляд ВЛК ВМКЦ ЦР та встановлено, що він придатний до військової служби.
Аналіз вказаних доказів, показань обвинуваченого та свідків свідчить, що винуватість ОСОБА_4 є доведеною. Так, суд приймає до уваги показання обвинуваченого в яких він повідомив, що дійсно будучи військовослужбовцем він не повернувся на місце служби з лікувального закладу вчасно, тобто 28.08.2014 року, та з вказаного часу був відсутній на службі. Вказані показання узгоджуються з письмовими доказами у справі. Так, витягом з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 18.05.2014 року №11 підтверджено, що ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу на всі види забезпечення гранатометником 2 відділення охорони 1 взводу охорони 1 роти охорони, що доводить наявність спеціального суб`єкту військовослужбовця. Витягом з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 24.07.2014 року № 167, виписним епікризом та повідомленням Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону № 5146 від 03.12.2014 року підтверджено вибуття старшого солдата ОСОБА_4 у лікувальний заклад за направленням начальника медичної частини та його перебування на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному центрі Центрального регіону України по 27.08.2014 року, що доводить факт того, що обвинувачений мав після лікування повернутись до військової частини 28.08.2014 року.
В той же час, сам ОСОБА_4 не оспорює того факту, що він з 28.08.2014 року по сьогоднішній день до військової частини не прибув та ухилився від військової служби, що доводить об`єктивну сторону злочину.
Оцінюючи ставлення ОСОБА_4 до зазначених дій, суд враховує його показання відповідно до яких він не прибув на службу умисно, оскільки вважав, що він не може її проходити з підстав наявності в нього захворювання, що перешкоджає проходженню служби.
Вказані показання обвинуваченого свідчать про умисність його дій, а повідомлена ним причина їх вчинення для наявності в діях ОСОБА_4 складу злочину не має та не приймається судом до уваги як поважна.
Так, з показань допитаних свідків у справі встановлено, що в ОСОБА_4 під час лікування не було виявлено захворювання, щоб перешкоджало проходженню військової служби, ОСОБА_4 будь-яких документів, що підтверджували наявність вказаного захворювання не було надано, симптоматики характерної для такого захворювання в нього під час лікування виявлено не було. Зазначені показання свідків узгоджуються з висновками військово-лікарської комісії відповідно до яких ОСОБА_4 є придатним для проходження військової служби. Вказані висновки ВЛК ОСОБА_4 не оскаржені в судовому порядку, що в сукупності підтверджує той факт, що ОСОБА_4 умисно, безпідставно, з неповажних причин не з`явився на місце служби з лікувального закладу, а його суб`єктивне ставлення до вказаного свідчить про переслідування ним мети ухилитись від проходження військової служби.
Таким чином, сукупність доказів у справі свідчить, що дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 408 КК України, як вчинення дезертирства, тобто нез`явлення на службу з лікувального закладу з метою ухилитися від військової служби.

При вирішенні питання щодо обрання ОСОБА_4 покарання суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання та слідує принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

З довідки КЗ ВОНД «Соціотерапія» № 983-м від 10.04.2015 року вбачається, що ОСОБА_4 на диспансерному наркологічному обліку не перебуває.

Відповідно до довідки КЗ «ВОПНЛ ім. О.І.Ющенка» ОСОБА_4 за даними архіву лікарні та картотеки диспансерного відділення станом на 16.04.2015 року не значиться.

Згідно службової характеристики від 24.09.2012 року кулеметник старший солдат ОСОБА_4 під час проходження служби зарекомендував себе, як ввічливий та дисциплінований військовослужбовець. Зразково виконує свої обов`язки, вдосконалює фахові навички, має заохочення за зразкове виконання службових обов`язків, морально стійкий, наполегливий, цілеспрямований, не допускає негідних вчинків, займається спортом, має охайний зовнішній вигляд.

З вимоги про судимість вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, вчинив умисний злочин середньої тяжкості, вину у вчиненні злочину фактично визнав, за місцем проходження служби зарекомендував себе позитивно.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

З урахуванням конкретних обставин справи, а саме наявності пом`якшуючих покарання обставин, які знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, вину визнав, розкаявся, суд вважає за можливе застосувати вимоги ст. 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 1 ст. 408 КК України, а тому вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів покарання у виді штрафу.
Керуючись ст.65-67, 69, 408 КК України, ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання за ч.1 ст. 408 КК України, з застосуванням положень ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 3400 гривень.

На вирок суду може бути подана апеляція до Апеляційного суду Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя: