АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0011494 за апеляційною скаргою прокурора Шевченківського району м. Києва ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 16.07.2015 року стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця АР Крим, громадянина України, з середньою освітою, який не працює, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вище вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та призначено йому покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено обраховувати з 16 липня 2015 року, з зарахуванням до нього строку перебування під вартою з 14 грудня 2014 року по 16 липня 2016 року. Запобіжний захід у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишено без змін.

Справа № 11-кп/796/203/2016
Категорія: ч. 2 ст. 187 КК України
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_9
Доповідач ОСОБА_1 .
Вирішено питання щодо речових доказів та по справі.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 спільно з невстановленими слідством особами розробили злочинний план по вчиненню нападу на потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з метою заволодіння майном останніх. 19 жовтня 2014 року, приблизно о 10 годині, діючи згідно заздалегідь розробленому плану та розподілених ролей, невстановлена слідством особа в телефонному режимі призначила зустріч за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 21 потерпілим ОСОБА_10 та її чоловіку ОСОБА_11 під приводом продажу останніми дорогоцінного каміння «янтар».
Цього ж дня, о 12 годині, потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , разом з якими була малолітня дитина, прибули за адресою: АДРЕСА_3 , де їх зустріла інша невстановлена слідством особа, яка провела їх до квартири АДРЕСА_4 вказаного будинку, після чого вийшла з квартири, а інша невстановлена слідством особа, відповідно до розробленого плану та розподілених ролей, вийшла із схованки за шафою, та погрожуючи предметом ззовні схожим на пістолет, який потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 сприймали як такий, що представляє собою небезпеку для життя та здоров`я, скоїв напад на останніх.
Вказана невстановлена слідством особа, погрожуючи ОСОБА_10 та її чоловіку ОСОБА_11 у присутності їх малолітньої дитини предметом, схожим на пістолет, який потерпілі сприймали як реальну загрозу їх життю та здоров`ю, почав вимагати, щоб останні сіли на диван. Після чого із сусідньої кімнати вийшов обвинувачений ОСОБА_6 , який згідно заздалегідь робленого плану та розподілених ролей за допомогою стрічки скотч заклеїв рот потерпілому ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , та зв`язав руки та ноги ОСОБА_10 . Після цього невстановлена слідством особа, продовжуючи свої злочинні дії, погрожуючи предметом, схожим на пістолет, примусила потерпілу ОСОБА_10 віддати свою жіночу сумку вартістю 250 доларів СІІІА (еквівалентно 3237 гривень 50 копійок), в якій знаходились грошові кошти у сумі 7000 доларів США (еквівалентно 90650 гривень), 5000 грн. обвинуваченому ОСОБА_6 , який в подальшому сумку з грошовими коштами передав невстановленій слідством особі, яка знаходилась за дверима кімнати.
Заволодівши вказаним майном, обвинувачений ОСОБА_6 та невстановлені слідством особи з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд,
Всього обвинувачений ОСОБА_6 та невстановлені слідством особи при вчиненні нападу на потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 заволоділи майном останніх на загальну суму 98 887,5 (дев`яносто вісім тисяч вісімсот вісімдесят сім гривень 50 коп).
Не погодившись з вироком суду, прокурор прокуратури Шевченківського району м. Києва ( на даний час Київської місцевої прокуратури № 10) ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 16 липня 2015 року відносно ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного тому покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити за ч. 2 ст. 187 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років, в іншій частині вирок щодо нього залишити без змін.

При цьому апелянт вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_6 судом першої інстанції порушено вимоги кримінального закону, що виразилось у безпідставному застосуванні положень ч. 1 ст. 69 КК України, без достатнього вмотивування прийнятого рішення.

Захисник ОСОБА_8 подала заперечення на апеляційну скаргу прокурора в яких посилається на законність та обґрунтованість судового рішення в частині призначеного ОСОБА_6 покарання.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, котрий підтримав подану апеляційну скаргу, доводи обвинуваченого та захисника, які заперечували проти апеляційної скарги та просили її відхилити, провівши судові дебати та надавши обвинувачуваному останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.
Розглянувши кримінальне провадження, суд першої інстанції визнав обвинуваченого ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, тобто у чиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із загрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбою).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, обвинувачений ОСОБА_6 визнав повністю та не оспорював фактичні обставини кримінального провадження і не піддавав сумніву докази, якими суд обґрунтував його винуватість.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Так як апеляційна скарга прокурора не стосується встановлених судом та викладених у вироку фактичних обставин справи щодо ОСОБА_6 , з урахуванням того, що матеріали кримінального провадження відносно особи, яка виправдана судом першої інстанції, виділені судом апеляційної інстанції в окреме провадження, предметом даного апеляційного розгляду є доводи апеляційної скарги прокурора щодо законності призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України та його надмірної м`якості.

Перевіряючи ці доводи апеляційної скарги, колегія суддів відмічає, що при призначенні покарання обвинуваченому, судом першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховано ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких, дані про особу ОСОБА_6 , котрий за місцем проживання та останнім місцем роботи характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий. Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав повне визнання обвинуваченим вини та щире каяття, сприяння розкриттю злочину. Обґрунтовуючи останнє, суд вказав, що ОСОБА_6 послідовно та докладно виклав обставини вчинення злочину, сприяв слідству у встановленні фігурантів вчинення розбійного нападу на потерпілих і ці висновки суду першої інстанції в апеляційній скарзі прокурора не оспорюються. Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_6 судом не встановлено.
З`ясувавши ці обставини та перевіривши їх доказами, суд першої інстанції дійшов до висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання із застосуванням положень ч.1 ст. 69 КК України, врахувавши при цьому відсутність обставин, які обтяжують покарання, наявність декількох обставин, які його пом`якшують повного визнання обвинуваченим вини та щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину, позитивні характеристики обвинуваченого ОСОБА_6 за місцем проживання та останнім місцем роботи в ресторані «Мафія». Судом також враховано, що з часу вчинення злочину пройшов тривалий термін, впродовж якого ОСОБА_6 не вчиняв інших злочинів, має зареєстроване постійне місце проживання на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, молодий вік обвинуваченого, умови в яких він зростав та виховувався. Вказані обставини визнані судом такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. За наявності передбачених ст. 66 КК України кількох обставин, які пом`якшують покарання, з урахуванням наведених вище даних про особу обвинуваченого, суд першої інстанції, належним чином вмотивувавши своє рішення, призначив ОСОБА_6 основне покарання за ч.2 ст. 187 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції цієї статті, застосувавши положення ч.1 ст. 69 КК України.
Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд при призначенні покарання ОСОБА_6 не виконав належним чином вимоги ст. 69 КК України та не вмотивував своє рішення, не відповідають дійсності.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, то вони також є безпідставними, оскільки всі дані про особу обвинуваченого, на які послався суд, підтверджуються відповідними документами, котрі містяться в матеріалах кримінального провадження, а наявність встановлених судом обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 повного визнання вини та щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину не заперечується в апеляційній скарзі прокурора. Більше того, про існування цих обставин йдеться і в обвинувальному акті (т.1, а.с.8).
До того ж, під час апеляційного розгляду встановлені додаткові дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , а саме те, що він, відповідно до отриманої на запит захисника довідки Київського слідчого ізолятора, має ряд тяжких захворювань та приймає підтримуюче лікування, що підтверджує висновки суду першої інстанції про наявність підстав для призначення ОСОБА_6 основного покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України.

Таким чином, призначене судом першої інстанції ОСОБА_6 покарання, на думку колегії суддів, не є занадто м`яким або не справедливим для обвинуваченого, та в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України,

Виходячи з викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку в частині призначеного ОСОБА_6 покарання та постановлення в цій частині свого вироку, а тому апеляційна скарга прокурора ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

Також, на підставі положень ч.5 ст. 72 КК України колегія суддів вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення, в межах цього кримінального провадження, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Шевченківського району м. Києва ( нині Київської місцевої прокуратури № 10) ОСОБА_5 - залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 16 липня 2015 року щодо ОСОБА_6 без змін.
В порядку ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення в межах цього кримінального провадження, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, за період з 06 грудня 2014 року по 03 листопада 2016 року, включно.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на дану ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той же строк з часу отримання копії ухвали.

Судді:

_______________ _______________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3