ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала
іменем україни

24 листопада 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ
у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000019, за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Апеляційного суду Вінницької області від 14 червня 2016 року щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, уродженця с. Санташ Іванівського району
Фрунзенської області Республіки Киргізії, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
якого визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:
до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ звернувся прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, із касаційною скаргою на вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_5 .
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку апеляційного суду, в обґрунтування чого, стверджує про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. Звертає увагу на те, що вирок апеляційного суду має протиріччя, оскільки в його мотивувальній частині зазначено про відсутність підстав для застосування ст. 69 КК України, однак в резолютивній частині вироку суд призначив ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 69 КК України. Крім того, звертає увагу на те, що суд призначаючи покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, визначив покарання в сумі 1400 грн, що становить 82,35 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За вироком Оратівського районного суду Вінницької області від 30 березня 2016 року ОСОБА_5 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину та засуджено до покарання за ч. 1 ст. 213 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.
Вирішено питання про речові докази.
Вироком Апеляційного суду Вінницької області від 14 червня 2016 року апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, задоволено частково, вирок місцевого суду від 30 березня 2016 року щодо ОСОБА_5 в частині призначеного покарання скасовано. Визнано ОСОБА_5 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України, та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 400 грн.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він, будучи фізичною особою, відомості про яку не включено до переліку суб`єктів господарювання, що здійснюють операції з металобрухтом, у порушення вимог Закону України «Про металобрухт» від 05 травня 1999 року з жовтня 2015 року у подвір`ї домоволодіння, в якому проживає, за адресою: АДРЕСА_1 організував незаконний пункт прийому брухту чорних металів, зокрема у період із жовтня 2015 року по 20 лютого 2016 року ОСОБА_5 здійснював придбання промислового металобрухту непридатні для прямого використання в промисловості та інших галузей економіки вироби або частини цих виробів, які містять у собі чорні метали чи їх сплави та які за рішенням власника втратили експлуатаційну цінність внаслідок фізичного або морального зносу у громадян, серед яких були ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , придбавши металобрухт загальною масою 789,3 кг за 1 657 грн 53 коп.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав касаційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 213 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При перевірці матеріалів провадження касаційним судом установлено, що доводи прокурора про порушення вимог закону при постановленні судом апеляційної інстанції нового вироку є безпідставними.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Водночас, згідно зі ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Як убачається з матеріалів провадження, при призначенні покарання ОСОБА_5 вищенаведені вимоги закону апеляційним судом дотримано.
Суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, зокрема, те, що ОСОБА_5 вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, є пенсіонером за віком та отримує пенсію у розмірі 2 010 грн. 55 коп., дійшов правильного висновку про можливість застосування до нього положень ст. 69 КК України та призначення йому за ч. 1 ст. 213 КК України, покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини 1 цієї статті.
Разом з тим, доводи касаційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання є обґрунтованими.
Так, ч. 2 ст. 53 КК України передбачено, що розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 01 жовтня 2015 року № 5-154кс15, при призначенні покарання у виді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, цей розмір визначається в певній кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, установленого законодавством України на час постановлення вироку, із визначенням його у грошовій сумі, здійснивши перерахування розміру в гривнях, виходячи з вимог закону щодо визначення суми одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
При цьому згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.
Однак, апеляційний суд, призначивши ОСОБА_5 покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, помилково вказав, що це становить 1400 грн.
З огляду на викладене, касаційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок щодо ОСОБА_5 в цій частині підлягає зміні.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, колегією суддів не встановлено.
З урахуванням наведеного, керуючись статтями 433, 434, 436, 438 КПК України,
п о с т а н о в и в:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, задовольнити частково.
Вирок Апеляційного суду Вінницької області від 14 червня 2016 року щодо ОСОБА_5 змінити.
Вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 1 ст. 213 КК України із застосуванням ст. 69 цього Кодексу до покарання у виді штрафу в розмірі 82 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1394 грн.
У решті вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_5 залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3