В И Р О К
Іменем України
07.09.2016 р.
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ;
при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із участю сторін : прокурора ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10 ,
потерпілої ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жмеринці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000426 від 08.05.2016 року, по обвинуваченню:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканку АДРЕСА_1 , громадянки України, з початковою освітою, не працюючої, не одруженої, паспорт НОМЕР_1 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Ямпіль Вінницької області, мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, з повного загальною середнього освітою, не працюючого, одруженого, паспорт НОМЕР_2 , раніше судимого: вироком Ямпільського районного суду Вінницької області від 05.03.1981 року за ч.2 ст.81, ст.46-1 КК України 1961 року до позбавлення волі строком на два роки умовно з відстрочкою виконання вироку строком на один рік; вироком Ямпільського районного суду Вінницької області від 04.08.1981 року за ч.2 ст.81, ч.2 ст.85, ч.2 ст.140, ч.2 ст.206, ст.42,43 КК України 1961 року до позбавлення волі строком на п`ять років; вироком Кежемського районного суду Красноярського краю від 30.01.1985 року за ч.1 ст.188, ст.41 КК України 1961 року до позбавлення волі строком на три роки; вироком Липовецького районного суду Вінницької області від 23.02.1989 року за ч.3 ст.140, ст.17, ч.3 ст.140, ст.42 КК України 1961 року до позбавлення волі строком на три роки шість місяців з конфіскацією майна; вироком Ямпільського районного суду Вінницької області від 08.09.1993 року за ч.3 ст.140, ст.42 КК України 1961 року до позбавлення волі строком на шість років шість місяців з конфіскацією майна; вироком Жмеринського районного суду Вінницької області від 13.04.1994 року за ч.3 ст.140 КК України 1961 року до позбавлення волі строком на шість років шість місяців з конфіскацією майна; вироком Томашпільського районного суду Вінницької області від 22.10.1996 року за ч.3 ст.140, ст.42 КК України 1961 року до позбавлення волі строком на сім років, постановою Вінницького обласного суду Вінницької області від 26.06.1997 року згідно п."б" ст.8 Закону України "Про амністію" строк покарання скорочено наполовину; вироком Жмеринського районного суду Вінницької області від 09.06.1999 року за ч.3 ст.140, ч.1 ст.26 КК України 1961 року до позбавлення волі строком на сім років з конфіскацією майна; вироком Жмеринського районного суду Вінницької області від 13.10.1999 року за ч.3 ст.140, ст.42 КК України 1961 року, ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 13.11.2001 року за ч.3 ст.185, ч.1 ст.263, ст.70 КК України до позбавлення волі строком на шість років; вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23.11.2005 року за ч.3 ст.185, ст.395, ст.70 КК України до позбавлення волі строком на чотири роки вісім місяців; вироком Ямпільського районного суду Вінницької області від 22.06.2006 року за ч.3 ст.185, ст.70 КК України до позбавлення волі строком на п`ять років; вироком Пирятинського районного суду Полтавської області від 14.03.2008 року за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до позбавлення волі строком на п`ять років; вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06.10.2009 року за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до позбавлення волі строком на чотири роки; вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 04.12.2014 року за ч.2 ст.185, ст.75 КК України до позбавлення волі строком на чотири роки із звільненням від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком на два роки,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки та мешканки АДРЕСА_3 , громадянки України, з базовою загальною середньою освітою, не працюючої, одруженої, паспорт НОМЕР_3 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.3 ст.185 КК України,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця та мешканця АДРЕСА_3 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, одруженого, паспорт НОМЕР_4 , раніше судимого: вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 08.05.2001 року за ч.2 ст.140 КК України 1961 року до виправних робіт строком на два роки з утриманням 20 відсотків заробітку; вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29.01.2002 року за ч.2 ст.185, ч.2 ст.289, ст.70,71 КК України до позбавлення волі строком на шість років; вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 11.10.2012 року за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на три роки, умовно-достроково звільненого з місць позбавлення волі 09.12.2014 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01.12.2014 року на невідбутий строк десять місяців 2 дні,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.3 ст.185 КК України,
УСТАНОВИВ :
07.05.2016 року ОСОБА_7 разом із своїми знайомими ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та іншою особою, якій в межах даного кримінального провадження не пред`явлено обвинувачення, в будинку за місцем проживання останньої в м.Жмеринці Вінницької області вступили у попередню змову, вирішивши вчинити крадіжку майна із приватного будинку в с.Носківці Жмеринського району. Реалізуючи вказану мету близько 22:00 годин тієї ж доби вказані особи на автомобілі ОСОБА_9 приїхали у дане село, де ОСОБА_8 вказала на будинок потерпілої, з якого планувалося вчинити крадіжку.
Продовжуючи спільний злочинний намір, близько 11:00 годин 08.05.2016 року ОСОБА_7 разом із ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , та іншою особою, якій в межах даного кримінального провадження не пред`явлено обвинувачення, а також із ОСОБА_6 , яку додатково було залучено до вчинення злочину, на автомобілі "ВАЗ-2101", державний номерний знак НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_9 приїхали у с.Носківці Жмеринського району Вінницької області. Скориставшись відомостями щодо визначеного будинку, на який напередодні вказала ОСОБА_8 , ОСОБА_7 за попередньою змовою із ОСОБА_6 , маючи на меті таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів та, переслідуючи цілі незаконного збагачення, удвох зайшли на подвір`я домоволодіння ОСОБА_11 , що розташоване по АДРЕСА_4 , у вказаному населеному пункті, де ОСОБА_7 за допомогою металевого предмета віджав раму металопластикового вікна та проник до його середини разом із ОСОБА_6 , звідки останні таємно, умисно вчинили крадіжку грошових коштів в сумі 101200 грн., що знаходились частково у скрині, а частково у одежній шафі, та золотих виробів, а саме: двох жіночих каблучок, одна з яких 583 проби вагою 1,6 г., інша 585 проби вагою 3 г., а також одну чоловічу весільну каблучку 585 проби вагою 3 г., загальною вартістю 4788 грн. Із викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, чим спричинили Потерпілій ОСОБА_11 майнової шкоди на загальну суму 105988 грн.
Потерпілою ОСОБА_11 в ході досудового розслідування пред`явлено цивільний позов із вимогою стягнення на її користь з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 105988 грн. майнової шкоди.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 винуватим себе у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю, вказавши, що кримінальне правопорушення вчинив за обставин, викладених вище.
Пояснив, що 07.05.2015 року він приїхав в м.Жмеринку до своєї сестри ОСОБА_12 . Під час вечері з останньою до неї додому також прийшли подружжя ОСОБА_13 . ОСОБА_12 почала жалітися на власне важке життя та розповіла усім про потребу у коштах для операбельного лікування свого сина, для чого вона запропонувала вчинити крадіжку майна в одному будинку, конкретно про який повідомила ОСОБА_8 , зазначивши, що будинок знаходиться в с.Носківці. Він погодився на це, так як був трохи напідпитку. Потім попросили ОСОБА_9 , щоб той відвіз їх машиною до с.Носківці, аби подивитись, де розташований потрібний будинок, після чого вони усією компанією сіли в машину та поїхали в с.Носківці, де ОСОБА_8 наочно показала згадуваний нею будинок. Вранці наступного дня він разом із ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 та ОСОБА_6 , яку його сестра залучила йому у супровід, на автомобілі ОСОБА_9 приїхали до с. Носківці. Прибувши на місце ОСОБА_7 із ОСОБА_6 залишилися в селі, а решта учасників поїхали в ліс неподалік, де зупинилися та чекали в машині на їх повернення. Спостерігаючи збоку за будинком, та пересвідчившись, що господарі його покинули і поїхали по своїм справам, він за допомогою знайденого металевого предмета виламав віконну раму та проник разом із ОСОБА_6 всередину будинку. У веранді в сундуку він знайшов та забрав із собою гроші, які були замотані у целофановий пакет та золоті вироби, у якій кількості не пам`ятає. Після чого вилізли назовні разом із ОСОБА_6 через інше вікно, що знаходилося на кухні, слали гроші в один пакет та повернулись через поле назад до машини. Зазначив, що йому не відомо, яка точно сума була викрадена з будинку, оскільки гроші вже рахувалися в машині та була озвучена сума понад 80000 грн., яка була розділена на три частини приблизно по 26000 грн. кожна. Одну частину коштів віддали йому, другу ОСОБА_6 , а третю частину отримало подружжя ОСОБА_15 . Однак, він свою частину одразу віддав ОСОБА_14 та ввечері того ж дня попросив у неї 5000 грн., щоб мати за що доїхати додому в м.Києві, які сестра йому дала. Зазначив, що вказану суму він витратив, знайдену золоту каблучку десь загубив, а з приводу інших золотих виробів не пам`ятає, де вони поділися. Погодився із переліком та вартістю викраденого майна, добровільно визнавши загальну суму збитків, завданих даною крадіжкою з будинку потерпілої ОСОБА_11 , в розмірі 105988 грн. У вчиненому щиро розкаявся. Цивільний позов визнав повністю та безумовно.
Обвинувачена ОСОБА_6 в ході судового розляду винуватою себе у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнала повністю. Пояснила, що вранці 08.05.2016 року її розбудила ОСОБА_14 , із сином якої вона проживала однією сім`єю, та покликала на кухню для розмови. Там ОСОБА_14 повідомила їй, що в с.Носківці є один будинок, де можна викрасти гроші на операцію синові, тобто її чоловіку, так як у останнього була вроджена вада серця та існувала потреба термінової заміни клапану. В результаті цього вона погодилася та поїхала разом із ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 в с.Носківці до вказаного будинку. Приїхавши туди, вона разом із ОСОБА_7 пішли через поле до будинку, а решта залишилися чекати на них в машині, яку заховали у лісі. Дочекавшись, поки господарі залишать будинок, десь близько 11 годин дня вона разом із ОСОБА_7 , який виламав вікно, залізли до будинку, де вчинили крадіжку грошей та золотих виробів. Особисто вона викрала близко 12000 грн., що знаходилися у кімнатній шафі в кишені піджака, а ОСОБА_7 викрав гроші та золоті вироби, які знаходилися у сундуку на веранді будинку. Скільки усього було грошей вони на місці не рахували, а коли викрадені гроші в машині поділили на три частини їй дали 26000 грн. ОСОБА_7 свою частину віддав ОСОБА_14 , а та вже віддала їх їй. Отриману при розділі викраденого майна золоту жіночу каблучку вона здала до ломбарду та в підсумку витратила усі гроші на лікування чоловіка. Визнала загальну суму спричиненої у розмірі 105988 грн. майнової шкоди, погодившись з переліком та вартістю викраденого майна. Зауважила, що потерпілій на сьогоднішній день поки що нічого не відшкодувала, тому що перебуває наразі під домашнім арештом та не має змоги працювати, однак готова зробити це у майбутньому. Також зазначила, що має на утриманні двох малолітніх дітей. У вчиненому щиро розкаялася та просила її суворо не карати. Повністю визнала позовні вимоги та не заперечувала проти задоволення цивільного позову.
Обвинувачена ОСОБА_8 у судовому засіданні повністю визнала себе винуватою себе у вчиненні вказаного кримінального правопорушення. Пояснила, що ввечері 07.05.2016 року до неї зателефонувала ОСОБА_14 та запросила приїхати до неї на чай, на що вона погодилася. Коли вона разом із своїм чоловіком туди приїхала, там вже був ОСОБА_7 . Під час застілля ОСОБА_14 поскаржилася на важке життя, бо у неї хворий син і потрібні гроші йому на операцію. Потім остання запитала у неї, чи не знає вона такого будинку, з якого б можна було вчинити крадіжку майна, на що ОСОБА_8 відповіла, що знає і розповіла про один будинок в с.Носківці, так як чула про нього, оскільки там проживали батьки її знайомої. Після чого вони вирішили поїхати на нього подивитися, однак, спочатку її чоловік не погоджувався туди їхати, але вони його вмовили та він того ж вечора відвіз їх в с.Носківці. Приїхавши у вказане село, вона разом із ОСОБА_7 пішли дивитися на будинок, з якого передбачалось викрадення, а її чоловік та ОСОБА_14 залишилися чекати на них в машині, що була на полі. Після того, як вона показала на будинок ОСОБА_7 , усі поїхали додому. Зранку 08.05.2016 року вона із чоловіком ОСОБА_9 під`їхали до будинку ОСОБА_14 , звідки вийшли остання у супроводі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які усі також сіли до машини та поїхали в с.Носківці. Приїхавши туди, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вийшли на початку села, а вона разом із ОСОБА_14 та своїм чоловіком ОСОБА_9 поїхали до лісопосадки, де на них далі очікували. Через деякий час ОСОБА_7 із ОСОБА_6 повернулися та принесли в пакунку гроші, які передали ОСОБА_14 . Далі вони від`їхали в інше село, де перерахували гроші, які розділили на три частини, в результаті чого їй, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 дісталось по 26000 грн. кожному. Зазначила, що під час підрахунку викрадених грошей ОСОБА_7 та її чоловік знаходились надворі біля машини, та коли повернулись ОСОБА_14 віддала ОСОБА_7 його частину, однак той відмовився її брати, сказавши, щоб вона залишила їх синові на операцію. Зауважила, що вона особисто віддала працівники поліції 21000 грн. з обсягу отриманих при поділі викрадених коштів. Визнала, що внаслідок їх спільної протиправної діяльності було викрадено у потерпілої ОСОБА_11 101200 грн. готівки та золотих виробів на загальну суму 4788 грн. У вчиненому щиро розкаялася та просила її суворо не карати.
Допитаний в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_9 винуватим себе у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю. Пояснивши, що ввечері 07.05.2016 року разом із своєю дружиною ОСОБА_8 їздили в гості до ОСОБА_14 за запрошенням останньої. У неї вдома вони пили чай, коли ОСОБА_14 почала розмову про своє нелегке життя, потім почалась розмова про якийсь будинок, з приводу якого він взагалі заперечував та через що посварився з дружиною, однак вони почали його вмовляти, сказавши, що йому взагалі нічого не буде, він просто завезе їх туди та забере назад. Далі тогож ж вечора вони поїхали в с.Носківці, де він зупинився на полі і залишився із ОСОБА_14 в машині, а його дружина разом із ОСОБА_7 пішли дивитися на будинок, з якого планувалася крадіжка грошей. Зазначив, що на наступний день 08.05.2016 року вони усі знову поїхали в с.Носківці, при цьому до них приєдналась ОСОБА_6 , яка заздалегідь була поінформована про мету крадіжки. По приїзду на місце ОСОБА_7 разом із ОСОБА_6 вийшли з машини на полі біля села, а він із ОСОБА_14 та ОСОБА_8 від`їхали на відстань близько 2 км. до лісу, де на них залишилися чекати. Потім ОСОБА_7 із ОСОБА_6 повернулися до машини та принесли пакунок із грошима, однак, яку суму вони принесли він не знає, так як коли їх рахували не був присутній у машині, а уже згодом йому дружина сказала, що ця сума була розділена на три частини та їй дали 26000 грн. Повідомив, що у його користуванні перебуває автомобіль "ВАЗ 21011", державний номерний знак НОМЕР_5 , на якому він підвозив усіх учасників до місця вчинення вказаного злочину та відвозив назад із викраденим майном. Даний автомобіль у його розпорядженні вже півроку, він придбав його по технічному паспорту у свого родича, домовившись, що буде сплачувати його кредит, а той взамін віддасть свою машину. Повідомив, що потерпілій вони з дружиною добровільно відшкодували 21000 грн., та в майбутньому готові відшкодувати іншу суму, що залишилася. У вчиненому щиро розкаявся, погодившись з переліком та вартістю викраденого за його посередництвом майна. Просив його не позбавляти волі, зазначивши, що наразі офіційно здійснює догляд за інвалідом першої групи.
Потерпіла ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що її дочка працювала в Жмеринській дитячій лікарні медсестрою та брала на облік дитину ОСОБА_8 і здійснювала за дитиною нагляд до одного року. Вказала, що 08.05.2016 року їх родина збиралися на кладовище, оскільки це була провідна неділя, а також річниця смерті її сина, та приблизно о 10 годині 30 хвилин вони виїхали машиною з двору. Зауважила, що згодом дізналася, що того ж дня обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з 10 години ранку вже йшли їхньою вулицею і розпитували по сусідах за їхній будинок і коли господарі кудись виходять. Пояснила, що на їх вулиці всі сусіди знали, що у неї помер син і вона часто ходить до нього на могилу. Зазначила, що приблизно о 13 годині 30 хвилин вони повернулися з кладовища додому, та, відкривши будинок помітили, що всі речі перевернуті, виламане вікно та зникли гроші разом із золотими виробами. Після чого вона зателефонувала до поліції та повідомили про крадіжку. Повідомила, що було викрадено 101200 грн. готівкових коштів, дві золоті жіночі каблучки та золоту чоловічу каблучку, що знаходилися відповідно у скрині на веранді та в піджаку, що висів у шафі в кімнаті. Із вартістю золотих виробів в сумі 4788 грн. погодилась. Вказала, що під час досудового розслідування вона отримала від слідчого 21000 грн. в рахунок відшкодування завданої крадіжкою шкоди, із посиланням на що зменшила первісно заявлені позовні вимоги на вказану суму, різницю із якою від загальної суми завданої злочином шкоди просила стягнути на її користь з обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .
Відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.
Обвинувачені, захисник та потерпіла повідомили, що кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин; їх позиція є істинною та добровільною.
Судом було роз`яснено учасникам судового провадження, що у цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, за наслідком чого не отримано заперечень проти вказаного обсягу та порядку дослідження доказів.
При цьому суд виходить з того, що кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченими, є тяжким злочином, який не є складним та є одноепізодним; обвинувачені не мають будь-яких фізичних чи психічних вад, якість зібраних під час провадження досудового слідства доказів сумнівів у суду не викликають.
Таким чином, суд прийшов до висновку, що обвинувачений ОСОБА_7 умисно, за попередньою змовою групою осіб, повторно вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), а тому він повинен нести кримінальну відповідальність за ч.3 ст.185 КК України за кваліфікуючою ознакою вчинення крадіжки, поєднаної з проникненням у житло; обвинувачена ОСОБА_6 умисно, за попередньою змовою групою осіб вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжку), а тому вона підлягає кримінальній відповідальності за ч.3 ст.185 КК України за кваліфікуючою ознакою вчинення крадіжки, поєднаної з проникненням у житло.
Натомість обвинувачена ОСОБА_8 власною вказівкою сприяла вчиненню злочину іншими співучасниками, а тому вона повинна нести кримінальну відповідальність за ч.5 ст.27, ч.3 ст.185 КК України як посібник у вчиненні таємного викрадення чужого майна за попередньою змовою групою осіб, кваліфікуючою ознакою якого є крадіжка, поєднана з проникненням у житло.
Обвинувачений ОСОБА_9 особистим наданням транспортного засобу під його керуванням сприяв вчиненню злочину іншими співучасниками, за що він підлягає кримінальній відповідальністі за ч.5 ст.27, ч.3 ст.185 КК України як посібник у вчиненні таємного викрадення чужого майна повторно, за попередньою змовою групою осіб, кваліфікуючою ознакою якого є крадіжка, поєднана з проникненням у житло.
При призначенні міри покарання суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особи винних, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Так, обвинувачений ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі за вчинення умисних злочинів проти власності, що вбачається з даних ОСК ГУНП у Вінницькій області від 11.05.2016 року (а.к.п.140-143), на обліку у лікарів психіатрів та наркологів він не перебував і не перебуває (а.к.п.146,147), за попереднім місцем проживання характеризується задовільно (а.к.п.145).
Ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_7 щиро розкаявся у вчиненому та активно сприяв розкриттю злочину, слід віднести до таких, що пом`якшують його покарання.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом не встановлено.
З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 з метою його виправлення та перевиховання передбаченого санкцією відповідної частини статті кримінального закону покарання у виді позбавлення волі та не вбачає в даному конкретному випадку підстав застосування до нього вимог ст.69 КК України. Обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 даного кримінального правопорушення формально в межах тривалості дворічного іспитового строку звільнення його від відбування покарання згідно вироку Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 04.12.2014 року додатково визначають неприпустимість повторного звільнення його від відбування покарання з випробуванням в порядку ст.75 КК України, згідно відповідного застереження, що міститься у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання".
Також з наведених обставин обраний під час досудового розслідування та продовжений в ході судового розгляду стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою підлягає залишенню без змін до набрання вироком суду законної сили із врахуванням строку попереднього ув`язнення в межах даного кримінального провадження за відповідним перерахунком терміну відбування покарання згідно положень ч.5 ст.72 КК України.
Обвинувачена ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась (а.к.п.76); на обліку у лікарів психіатрів не перебувала і не перебуває (а.к.п.80,81), за місцем проживання характеризується задовільно (а.к.п.78).
Ті обставини, що обвинувачена ОСОБА_6 щиро розкаялася у вчиненому та активно сприяла розкриттю злочину, а також наявність на її утриманні двох малолітніх дітей (а.к.п.83-84) слід віднести до таких, що пом`якшують її покарання.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_6 , судом не встановлено.
З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченій ОСОБА_6 з метою її виправлення та перевиховання передбаченого санкцією відповідної частини статті кримінального закону безальтернативного покарання у виді позбавлення волі та не вбачає в даному конкретному випадку підстав застосування до неї вимог ст.69 КК України, незалежно від наявності кількох обставин, які пом`якшують відповідальність, що є правом, а не обов`язком суду.
Одночасно, приймаючи до уваги, що вчинене нею кримінальне правопорушення хоча й є тяжким злочином, з урахуванням особи ОСОБА_6 , яка вчинила злочин вперше, враховуючи обставини, що пом`якшують її покарання, та з огляду на відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд доходить висновку про достатність призначення обвинуваченій ОСОБА_6 покарання в межах п`ятирічного строку позбавлення волі та можливість виправлення останнього без відбування покарання шляхом звільнення її від відбування основного покарання з випробуванням із покладенням на неї певних обов`язків на період іспитового строку.
Також з наведених обставин обраний під час досудового розслідування та продовжений в ході судового розгляду стосовно ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту підлягає залишенню без змін до набрання вироком суду законної сили.
Обвинувачена ОСОБА_8 також раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась (а.к.п.99); на обліку у лікарів психіатрів не перебувала і не перебуває (а.к.п.100,101), за місцем проживання характеризується задовільно (а.к.п.104).
Ті обставини, що обвинувачена ОСОБА_8 щиро розкаялася у вчиненому та активно сприяла розкриттю злочину, наявність на її утриманні трьох малолітніх дітей (а.к.п.122-124), а також добровільне відшкодування завданої шкоди у визнаному потерпілою наразі достатнім розмірі з огляду на непред`явлення позовних вимог щодо неї, слід віднести до таких, що пом`якшують її покарання.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_8 , судом не встановлено.
З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченій ОСОБА_8 з метою її виправлення та перевиховання передбаченого санкцією відповідної частини статті кримінального закону безальтернативного покарання у виді позбавлення волі та не вбачає в даному конкретному випадку підстав застосування до неї вимог ст.69 КК України, незалежно від наявності кількох обставин, які пом`якшують відповідальність, що є правом, а не обов`язком суду.
Одночасно, приймаючи до уваги, що вчинене нею кримінальне правопорушення хоча й є тяжким злочином, з урахуванням особи ОСОБА_8 , яка вчинила злочин вперше, враховуючи обставини, що пом`якшують її покарання, та з огляду на відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд доходить висновку про достатність призначення обвинуваченій ОСОБА_8 покарання в межах п`ятирічного строку позбавлення волі та можливість виправлення останнього без відбування покарання шляхом звільнення її від відбування основного покарання з випробуванням із покладенням на неї певних обов`язків на період іспитового строку.
Обвинувачений ОСОБА_9 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі за вчинення умисних злочинів проти власності, що вбачається за відомостями ОСК ГУНП у Вінницькій області від 11.05.2016 року (а.к.п.116-117), на обліку у лікарів психіатрів та наркологів він не перебував і не перебуває (а.к.п.118,119), за місцем свого проживання характеризується задовільно (а.к.п.121).
Ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_9 щиро розкаявся у вчиненому та активно сприяв розкриттю злочину, а також добровільне відшкодування завданої шкоди у визнаному потерпілою наразі достатнім розмірі з огляду на непред`явлення позовних вимог щодо нього, слід віднести до таких, що пом`якшують його покарання.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , судом не встановлено.
З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_9 з метою його виправлення та перевиховання передбаченого санкцією відповідної частини статті кримінального закону покарання у виді безальтернативного позбавлення волі та не вбачає в даному конкретному випадку можливості застосування до нього вимог ст.69 КК України, незалежно від наявності кількох обставин, які пом`якшують відповідальність, що є правом, а не обов`язком суду.
Одночасно, приймаючи до уваги, що вчинене ним кримінальне правопорушення хоча й є тяжким злочином, з урахуванням особи ОСОБА_9 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності та має непогашені судимості, враховуючи обставини, що пом`якшує його покарання, та з огляду на відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд доходить висновку про достатність призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання в межах п`ятирічного строку позбавлення волі та можливість виправлення останнього без відбування покарання шляхом звільнення його від відбування основного покарання з випробуванням із покладенням на нього певних обов`язків на період іспитового строку.
За відсутності клопотань про потребу обрання обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу судом дане питання вирішенню не підлягає.
Вирішуючи цивільний позов суд вважає, що він підлягає задоволенню у повному обсязі в межах змінених позовних вимог, так як визнаний безумовно обома цивільними відповідачами, зменшена до відшкодування сума в остаточному розмірі 84988 грн. згідно математичного розрахунку (105988 грн. 21000 грн.) відповідає значенню вартості викраденого майна за обсягом пред`явленого обвинувачення, а тому дана сума з урахуванням обставин охоплення діяння обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 спільним злочинним наміром визначає підстави їх солідарної відповідальності перед потерпілою ОСОБА_11 в цій частині позовних вимог.
Про аналогічне вказано у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1989 року №3 "Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна".
Речові докази, визнані такими постановою слідчого Жмеринського ВП ГУНП України у Вінницькій області від 24.06.2016 року (а.к.п.197) підлягають наступному розподілу: грошові кошти в сумі 16000 грн. та 200 доларів США слід залишити у володінні потерпілої; автомобіль "ВАЗ 21011", державний номерний знак НОМЕР_5 , підлягає спеціальній конфіскації у відповідності до положень ст.96-1, п.4 ч.1 ст.96-2 КК України як безпосередній засіб вчинення умисного злочину, за який передбачено основне покарання, зокрема, у виді позбавлення волі, про незаконне використання якого було заздалегіль відомо співучаснику злочину ОСОБА_9 , як законному володільцеві даного транспортного засобу; договір застави золотої каблучки із ломбарду слід залишити в матеріалах кримінального провадження.
Керуючись ст.100, 128, 129, 349, 368-371, 373, 374 КПК України, суд -
УХВАЛИВ :
ОСОБА_7 визнати винуватим та призначити йому покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі.
Відповідно до вимог ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 04.12.2014 року остаточне покарання ОСОБА_7 визначити у виді позбавлення волі строком на п`ять років чотири місяці.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відраховувати з часу його затримання, тобто з 27.05.2016 року.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати строк попереднього увязнення обвинуваченого ОСОБА_7 за період з 27.05.2016 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін - тримання під вартою, але не довше, ніж до 05.11.2016 року.

ОСОБА_6 визнати винуватою та призначити їй покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі.
Відповідно до вимог ст.75, 76 КК України звільнити засуджену ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом трьох років не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї наступні обов`язки:
1) не виїзджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
2) повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;
3) періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

ОСОБА_8 визнати винуватою та призначити їй покарання за ч.5 ст.27, ч.3 ст.185 КК України у виді трьох років восьми місяців позбавлення волі.
Відповідно до вимог ст.75, 76 КК України звільнити засуджену ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом двох років не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї наступні обов`язки:
1) не виїзджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
2) повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;
3) періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

ОСОБА_9 визнати винуватим та призначити йому покарання за ч.5 ст.27, ч.3 ст.185 КК України у виді чотирьох років трьох місяців позбавлення волі.
Відповідно до вимог ст.75, 76 КК України звільнити засудженого ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом трьох років не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього наступні обов`язки:
1) не виїзджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
2) повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;
3) періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Цивільний позов задоволити повністю.
Стягнути солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 84988 гривень завданої кримінальним правопорушенням майнової шкоди.
Стягнути на користь держави з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в рівних частинах з кожного по 424 гривні 94 копійки судового збору.

Речові докази: - грошові кошти в сумі 16000 грн. та 200 доларів США - залишити у розпорядженні потерпілої ОСОБА_11 ;
- автомобіль "ВАЗ 21011", державний номерний знак НОМЕР_5 , який зберігається у Жмеринському ВП ГУНП України у Вінницькій області, піддати примусовому вилученню у власність держави в порядку спеціальної конфіскації;
- договір застави золотої каблучки із ломбарду "Скарбниця" виданий на ім`я ОСОБА_6 , - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку його оскарження.
На вирок суду може бути подана апеляція протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_7 у той же строк з часу отримання копії вироку, Апеляційному суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд.
Копія вироку після його проголошення підлягає негайному врученню прокурору та обвинуваченим.

Суддя ОСОБА_1