Справа № 185/6868/16-к
Провадження № 1-кп/185/408/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 вересня 2016 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Павлоград матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000073 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Братський Посад, Долинського району, Кіровоградської області, громадянина України, з загально-середньою освітою, одруженого, який має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 16 квітня 2013 року призваного на військову строкову службу ІНФОРМАЦІЯ_3 військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , який проходить військову службу на посаді стрільця 2 відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому звані старший солдат, працюючого трактиристом, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 НГУ від 17 квітня 2013 року №80 солдата ОСОБА_3 , який прибув для проходження військової служби з ІНФОРМАЦІЯ_3 , зараховано до списків особового складу зазначеної військової частини та призначено на посаду стрільця 2 відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону вказаної військової частини.

Проходячи військову службу, старший солдат ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Незважаючи на вищевикладене, старший солдат ОСОБА_3 вчинив злочин за наступних обставин.

27 червня 2014 року військова частина НОМЕР_1 НГУ захоплена незаконними збройними формуваннями. Згідно розпорядження командувача Національної гвардії України від 8 липня 2014 року №144 «Про деякі питання організації службово-бойової діяльності військової частини НОМЕР_1 », наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ від 8 липня 2014 року № 361 «Про тимчасове прикомандирування особового складу військової частини НОМЕР_1 НГУ (крім 2 стрілецького батальйону) до військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_3 » військова частина 3023 НГУ була тимчасово передислокована в АДРЕСА_3 до місця дислокації військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України. При вимушеному звільненні військовослужбовців строкової служби військової частини НОМЕР_1 НГУ, командиром 2 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону вказаної військової частини капітаном ОСОБА_7 старшого солдата ОСОБА_3 повідомлено про необхідність прибуття до найближчої військової частини Національної гвардії України на протязі 10 діб, та встановлений кінцевий строк прибуття особового складу військової частини до 18 липня 2014 року.

Однак, старший солдат ОСОБА_3 19 липня 2014 року, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою ухилитися від військової служби та відпочити від обов`язків по військовій службі, не з`явився до військової частини НОМЕР_1 НГУ у АДРЕСА_3 або до найближчої військової частини Національної Гвардії України, дислокованої за місцем проживання останнього, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 НГУ та про своє місце знаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

Такі дії ОСОБА_3 суд вважає правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 408 КК України, як дезертирство, тобто нез`явлення до місця служби з метою ухилення від військової служби з відпустки.

05 серпня 2016 року між прокурором військової прокуратури Донецького гарнізону сил антитерористичної операції капітаном юстиції ОСОБА_2 та підозрюваним у цьому провадженні ОСОБА_3 була укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, яка була надана в підготовче судове засідання.

Згідно даної угоди підозрюваний ОСОБА_3 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні.

Сторони погодилися на призначення покарання ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 408 КК України з урахуванням обставин, що пом`якшують його покарання у вигляді щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин, зокрема, хвороби матері та бабусі із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу у розмірі 880 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 14 960 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят) грн.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, у вчиненому щиро розкаявся. Пояснив суду, що угоду він укладав добровільно і наслідки укладання й затвердження зазначеної угоди для нього зрозумілі, просив затвердити зазначену угоду, зазначивши при цьому, що у нього на утриманні перебувають хвора мати та бабуся.

Прокурор та захисник просили затвердити угоду.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду про визнання винуватості.

Згідно п. 2 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України, яке згідно ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 розуміє, що відповідно до ст. 473 КПК України наслідком укладання та затвердження означеної угоди для прокурора, підозрюваного і обвинуваченого є обмеження права на оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст. 394 та 424 КПК України, а для підозрюваного також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 пункту 1 частини 4 ст. 474 КПК України.

Також судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 розуміє, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку та що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 3891 КК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості укладену між прокурором військової прокуратури Донецького гарнізону сил антитерористичної операції капітаном юстиції ОСОБА_2 та підозрюваним ОСОБА_3 від 05 серпня 2016 року і призначення обвинуваченому ОСОБА_3 узгодженої сторонами міри покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 880 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 14 960 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят) грн.

Керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 05 серпня 2016 року укладену між прокурором військової прокуратури Донецького гарнізону сил антитерористичної операції капітаном юстиції ОСОБА_2 та підозрюваним ОСОБА_3 .

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу у розмірі 880 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день ухвалення вироку складає 14 960 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят) грн.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1