АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/188/16 Справа № 707/2595/15-к Категорія: ч. 1 ст. 115 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

адкоката ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 22 грудня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку

с. Пишне, Долинського району, Кіровоградської області, жительку АДРЕСА_1 , громадянку України, українки, з неповною середньою освітою, оператора лінії ПАТ «Фраумарта», не заміжню, в силу ст. 89 КК України не судиму, яка має троє неповнолітніх дітей, -

- засуджено у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України на 8 років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання рахується з 05 вересня 2015 року.

Запобіжний захід засудженій залишений попередній - тримання під вартою, до вступу вироку в законну силу.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволений повністю.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 3020 грн. 53 коп. матеріальної шкоди та 50 000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 процесуальні витрати на проведення експертиз у розмірі 1535 грн. в бюджет держави.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів, -

в с т а н о в и л а :
ОСОБА_7 визнана винною та засуджена за те, що вона 04 вересня 2015 року близько 17 год., знаходячись в стані алкогольного сп`яніння та перебуваючи у своєму домоволодінні АДРЕСА_1 та області на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_11 , що виникли під час розпивання спиртних напоїв, маючи умисел на умисне вбивство, тобто на умисне протиправне заподіяння смерті останньому умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, перебуваючи на кухні указаного будинку схопила зі столу ніж, який, тримаючи у правій руці, нанесла один тичковий удар в область грудної клітки ОСОБА_11 , чим спричинила останньому згідно висновку експерта № 03-01/683 від 05 вересня 2015 року тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного ушкодження грудної клітки із ушкодженням серця, яке супроводжувалося зовнішньою та внутрішньою кровотечею та привело до гострої крововтрати; від якого і настала смерть останнього.

В апеляційних скаргах:

- прокурор у кримінальному провадженні, не заперечуючи доведеності вини обвинуваченої і правильності кваліфікації її дій, порушує питання про скасування вироку суду першої інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину і особі обвинуваченої внаслідок м`якості. При цьому зазначає, що суди повинні виходити з класифікації злочинів, критерії якої визначені ст.12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення, тобто судом першої інстанції не в повній мірі враховано вимоги закону про кримінальну відповідальність та положення статей 3 і 27 Конституції України про те, що людина, її життя і здоров`я , честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченій не в повній мірі врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення та підвищену суспільну небезпечність. Тому, просить призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 9 років позбавлення волі.

- обвинувачена ОСОБА_7 , не погоджуючись з вироком суду просить змінити його в частині правової кваліфікації її дій із ч.1 ст.115 КК України на ст.118 КК України або на статтю 116 КК України. Вважає, що суд першої інстанції грубо порушив кримінальний процесуальний Закон, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що судом першої інстанції не було проведено повного, всебічного дослідження обставин справи, оскільки необґрунтовано відхилив доводи про відсутність наміру вбивати. При цьому обвинувачена вказує, що вона намагалася надати потерпілому ОСОБА_11 першу допомогу, викликала швидку та міліцію. Як на досудовому розслідуванні так і при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції не створювала жодних перепон та перешкод для встановлення істини та навпаки сприяла у її встановленні. ОСОБА_7 вказує, що судом першої інстанції не були спростовані її доводи щодо перебігу подій, які стали наслідком кримінального правопорушення, оскільки вона вчиняла самозахист від ОСОБА_11 , який шляхом фізичного насилля намагався зґвалтувати її. Суд жодним чином не обґрунтував, а державне обвинувачення не довело наявність мотиву та мети вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, міркування прокурора, який просив вирок суду скасувати та постановити новий вирок, котрим призначити обвинуваченій ОСОБА_7 покарання у виді 9 років позбавлення волі, пояснення ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти апеляції прокурора та просили задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченої, просили вирок суду змінити, та призначити більш м`яке покарання, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, провівши часткове судове слідство, що виразилося у допиті обвинуваченої, та дослідженні письмових матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника та обвинуваченої підлягають до задоволення, а апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Ці вимоги закону судом не виконані.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам.

Відповідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Право кожної людини на необхідну оборону від суспільно небезпечного посягання, закріплене в ст. 36 КК України, є важливою гарантією реалізації конституційних положень про непорушність прав та свобод людини і громадянина, про невід`ємне право кожної людини на життя, недоторканність її житла й майна, а також забезпечує умови для захисту суспільних інтересів та інтересів держави.

Згідно ч.ч. 1,2 ст.36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчиненні з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади.

Разом з тим, згідно ч.3 ст.36 КК України, перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у ст. 118 КК України.

З вироку суду вбачається, що ОСОБА_7 була визнана винною у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, оскільки характер та локалізація поранень ОСОБА_11 свідчать про те, що обвинувачена мала намір саме на умисне вбивство, а не на відвернення протиправної поведінки потерпілого. Крім того, суд вказав, що про вчинення обвинуваченою умисного вбивства свідчить приховування знаряддя злочину, а саме, що обвинувачена сховала ніж у смітті і невизнання спочатку того, що саме вона вбила ОСОБА_12 .

Суд встановив наявність прямого причинного зв`язку між діями обвинуваченої та тяжкими наслідками у вигляді смерті ОСОБА_12 .

Однак, в порушення вимог закону України про кримінальну відповідальність, суд кваліфікував дії обвинуваченої виходячи тільки з тяжкості наслідків, та не встановив належним чином мотив, за яким діяла ОСОБА_7 .

Згідно вимог закону України про кримінальну відповідальність, для правильної кваліфікації дій особи, яка обвинувачується в умисному вбивстві іншої людини необхідно ретельно дослідити мотив вчинення злочину, завдяки чому розмежовуються склади злочинів, передбачених ст.ст. 115-119 КК України, а також визначається ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину та індивідуалізується покарання.

Так, об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 118 КК України, за якою захисник та обвинувачена просять перекваліфікувати дії останньої характеризується не тільки ознаками, передбаченими ст. 115 ч.1 КК України, у вигляді дій винної особи, спрямованих на позбавлення життя іншої людини, наслідків у вигляді смерті людини та причинного зв`язку між цими діями та наслідками, але також характеризується такою ознакою, як наявність певного мотиву вчинення злочину.

Однак, у вироку суду фактично не встановлений мотив вчинення обвинуваченою ОСОБА_7 кримінального правопорушення, хоча при судовому розгляді досліджувалися докази: показання обвинуваченої, протокол проведення слідчого експерименту від 05.09.2015 року з фототаблицями до нього, висновок експерта №03-01/683 від 18.09.2015 року, які містять беззаперечні відомості про завдання ОСОБА_11 тілесних ушкоджень ОСОБА_7 що виключає можливість виникнення проникаючого колото-різаного ушкодження грудної клітки із ушкодженням серця у потерпілого за обставин, які вказані в протоколі проведення слідчого експерименту від 05.09.2015 року з підозрюваною ОСОБА_7 .

У зв`язку з тим, що захисник ОСОБА_8 та обвинувачена ОСОБА_7 в своїх апеляційних скаргах порушують питання про перекваліфікацію дій обвинуваченої з ч.1 ст. 115 КК України на ст.118 КК України, колегія суддів вирішила повторно дослідити деякі докази, а саме: протокол проведення слідчого експерименту від 05.09.2015 року з фототаблицями до нього, висновок експерта №№03-01/683 від 18.09.2015 року; висновок експерта №475 від 07.10.2015 року; протокол проведення слідчого експерименту (а.к.п.120-128), дані про особу та заслухати покази самої ОСОБА_7 .

Згідно висновку експерта №03-01/683від 18.09.2015 року щодо проведеної судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 ,1970 року народження, не виключається можливість настання смерті потерпілого за обставин, які вказані в протоколі проведення слідчого експерименту від 05.09.2015 року з підозрюваною ОСОБА_7 . Обвинувачена ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що потерпілий ОСОБА_11 , з яким вони разом розпивали спиртні напої, намагався після чергового перекуру, коли вони зайшли до будинку, її згвалтувати, для здійснення чого він схопив її рукою за шию і повалив на закриту кришку газової плити, а іншою рукою намагався зняти з неї шорти, чим на її переконання принижував її честь та гідність, і вона, намагаючись захиститись від його нападу, щоб відвернути неправомірні дії щодо неї та обороняючись від його незаконних дій, взяла правою рукою кухонного ножа, який лежав на табуретці відштовхнувши його лівим ліктем та плечем, розвернувшись обличчям до нього і нанесла один удар ножем в область грудної клітки. Від удару ОСОБА_13 впав на спину. Коли ОСОБА_7 намагалася надати йому першу медичну допомогу, але він не проявляв ознак життя. Після цього вона негайно почала викликати швидку допомогу і міліцію.

Наміру вбивати ОСОБА_11 вона не мала, лише захищалася від його посягання.

Отже, виходячи з фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, дослідженого протоколу проведення слідчого експерименту, заслуховування показів самої обвинуваченої ОСОБА_7 та вказаних висновків експерта, колегія суддів встановила, що внаслідок неправомірних дій потерпілого ОСОБА_11 який намагався після чергового перекуру, коли вони зайшли до будинку, її згвалтувати, остання з метою захисту від цих злочинних дій нанесла потерпілому удар ножем, який прийшовся у грудну клітину, при цьому не передбачаючи наслідки даного удару, що свідчить про те, що обвинувачена не усвідомлювала та не мала намір на умисне позбавлення життя потерпілого, а саме на відвернення протиправної поведінки потерпілого, проте перевищила межі необхідної оборони.

Наміру вбивати ОСОБА_11 вона не мала, лише захищалася від нього.

Виходячи з сукупності вказаних доказів, які були повторно досліджені судом апеляційної інстанції, колегія суддів приходить до переконання, що суд 1 інстанції допустився невірної кваліфікації дій обвинуваченої за ч.1 ст.115 КК України, у зв`язку з не встановленням у вироку суду фактичних обставин кримінального правопорушення, мотиву його вчинення, при наявності доказів, з яких вбачаються очевидні ознаки стану необхідної оборони у обвинуваченої в момент вчинення суспільно небезпечного посягання ОСОБА_11 на її честь та гідність, які впливають на правильне визначення складу інкримінованого кримінального правопорушення, зокрема на наявність або відсутність об`єктивної сторони, що потягло неправильну кваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_7 , а тому доводи апеляції обвинуваченої та її захисника про неправильну кваліфікацію, у зв`язку з тим, що її дії слід кваліфікувати як перевищення меж необхідної оборони, є обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу.

На підставі наведеного, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 36 КК України, апеляційний суд приходить до висновку про те, що обвинувачена ОСОБА_7 , знаходилася в стані необхідної оборони, оскільки існувала реальна загроза її життю, вона діяла за мотивом та з метою захисту свого життя, шляхом заподіяння шкоди ОСОБА_11 який здійснив суспільно небезпечне посягання, для негайного відвернення та припинення цього посягання в зазначеній конкретній обстановці кримінального правопорушення, що підтверджується показами обвинуваченої ОСОБА_7 .

Тому на думку судової колегії, слідством не спростовано таке твердження обвинуваченої, а можливість здобуття нових доказів повністю вичерпена.

Разом з тим, з урахуванням положень ч. 3 ст. 36 КК України, апеляційний суд вважає, що обвинувачена діяла з перевищенням меж необхідної оборони, оскільки вона умисно заподіяла ОСОБА_11 тяжку шкоду, яка явно не відповідала небезпечності посягання, що потягло за собою наслідки у вигляді настання смерті, в зв`язку з чим дії ОСОБА_7 містять склад, зокрема об`єктивну сторону, кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України, її дії мають бути перекваліфіковані з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, апеляційний суд вважає необхідним призначити обвинуваченій покарання у виді 2-х років позбавлення волі, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 - 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення.

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 22 грудня 2015 року відносно ОСОБА_7 змінити в частині кваліфікації.

Дії обвинуваченої ОСОБА_7 перекваліфікувати з ч.1 ст. 115 КК України на ст.118 КК України та призначити їй покарання за ст.118 КК України у вигляді двох років позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк відбування покарання термін її попереднього ув`язнення перебування в умовах Черкаського СІЗО за період з 05.09.2015 року по 26.02.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні відбування покарання, що становить 288 днів.

В решті вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 22 грудня 2015 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий :

Судді :