12.09.2016 р. слідчий суддя Городоцького районного суду Львівської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого Городоцького ВП Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 , прокурора Городоцької місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_4 , скаржника ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6 розглянувши у судовому засіданні у м. Городок Львівської обл. скаргу ОСОБА_5 на постанову слідчого Городоцького ВП Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області про закриття кримінального провадження,-
В суді скаржниця та її представник скаргу підтримали з мотивів викладених у ній, просили таку скасувати.
Прокурор просить про відмову у задоволенні скарги, оскільки вважає, що у діях ОСОБА_7 відсутній склад злочину передбаченого ч.1 ст. 190 КК України.
Слідчий висловився на заперечення скарги, мотивуючи законністю і обгрунтованістю постанови про закриття кримінального провадження від 08.08.2016 р. за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення.
Положеннями ч. 2 ст. 307 КПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора слідчий суддя може постановити в т.ч. ухвалу про скасування рішення слідчого чи прокурора.
Процесуальні рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови, яка за змістом та послідовністю викладу, повинна відповідати вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України і зокрема, мотивувальна частина постанови має містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.
Із мотивувальної частини оскаржуваної постанови убачається, що досудовим розслідуванням не досліджено документи, які були надані нотаріусу ОСОБА_8 , не допитані голови Долинянської сільської ради Городоцького району Львівської області, Городоцької міської ради Львівської області.
Отже, мотивувальна частина цієї постанови не містить відомостей про зміст обставин, які дають підстави до таких висновків, мотивів їх обгрунтування з посиланням на норми КПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Також питання про те, що скаржник не має правового статусу потерпілої, повинно бути вирішено не листом, як вбачається з кримінального провадження, а шляхом винесення постанови.
У п. 42 рішення Європейського суду з прав людини від 13.01.2011 року у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод держава зобов`язана гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права та свободи , визначені у конвенції, що також вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування.
Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним.
Розслідування повинне забезпечити становлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання усіх наявних доказів, які мають відношення до події, показання очевидців.
Отже, за змістом вищеозначена постанова слідчого прийнята з порушенням вимог п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України, а тому підлягає скасуванню.
Керуючись ст. 303-307 КПК України,-
скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.
В решті вимог відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1