Єдиний унікальний № 500/3676/16-к
Провадження № 1-кп/500/349/16
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про продовження строку тримання під вартою
14 листопада 2016 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,
обвинувачений ОСОБА_4 ,
захисник ОСОБА_5 ,

потерпілі: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
КП «Жилсервіс-2», ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

представник потерпілого

КП «Жилсервіс-2» ОСОБА_13 ,

розглянувши в м. Ізмаїлі Одеської області у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0001612, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїл Одеської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України,

встановив:
ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні вищезазначених злочинів.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 на 60 днів, посилаючись на те, що ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, який був підставою для застосування відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зник, оскільки є підстави вважати, що ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, та запобігання зазначеного ризику застосуванням більш м`якого запобіжного заходу є неможливим.

Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у судове засідання не з`явилися, їх участь при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою ч. 1 ст. 193 КПК України, якою суд керується на підставі ч. 4 ст.199, ч. 2 ст. 331 КПК України, не передбачена.

Обвинувачений ОСОБА_4 залишив розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою на розсуд суду. Захисник ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на те, що в клопотанні прокурора зроблене припущення про те, що обвинувачений ОСОБА_4 може вчинити інший злочин, також прокурором не обґрунтована неможливість забезпечення належної поведінки обвинуваченого шляхом застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, а тому просив суд змінити обвинуваченому ОСОБА_14 запобіжний захід на домашній арешт.

Потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , а також представник КП «Жилсервіс-2» ОСОБА_13 в судовому засіданні клопотання прокурора підтримали.

Суд, заслухавши думки зазначених учасників судового провадження, вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню та обвинуваченому ОСОБА_4 слід продовжити строк тримання під вартою з таких підстав.

Так, відповідно до ухвали слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03.06.2016 р. відносно ОСОБА_4 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з метою запобігти ризикам, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризикам переховатися від органу досудового розслідування або суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. ч. 3, 5 ст. 199 КПК, якими суд керується на підставі ч. 2 ст. 331 КПК, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою суд також враховує засади верховенства права, закріпленої у ст. 8 КПК, та практику Європейського суду з прав людини (далі Суд), яка у відповідності до вимог ч. 2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження.

Так, у п. 219 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року (заява № 42310/04) Суд зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», N 34578/97, п. 93, ECHR 2000-IX). Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою (sine qua non) належності її продовжуваного тримання під вартою. Але зі спливом певного часу така підозра перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи і судові органи повинні вмотивовувати свої рішення про продовження тримання її під вартою іншими підставами (див. рішення у справі «Яблонський проти Польщі», N 33492/96, п. 80, від 21 грудня 2000 року). Крім того, такі підстави мають бути чітко зазначені національними судами і аргументи «за» і «проти» звільнення з-під варти не повинні бути «загальними й абстрактними» (див. рішення у справах «Іловецький проти Польщі», N 27504/95, п. 61, від 4 жовтня 2001 року, та «Смирнова проти Росії», NN 46133/99 і 48183/99, п. 63, ECHR 2003-IX).

Суд також оцінює тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується; вік та стан його здоров`я; відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, у тому числі те, що він не одружений, не має й утриманців, відсутність у обвинуваченого постійного місця роботи та навчання.

Враховуючи, що наявні достатні підстави вважати, один із ризиків, які були підставою для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, не зник, а саме ризик вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки є підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення з огляду на те, що він, будучи раніше неодноразово судимим за злочини проти власності, у тому числі за тяжкі злочини, не маючи постійного місця роботи, знов обвинувачується у вчиненні ряду умисних злочинів також проти власності, у тому числі тяжких, через незначний час після відбуття покарання за попереднім вироком суду. І саме ці обставини свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому суд відкидає посилання захисника ОСОБА_5 про те, що прокурором зроблене припущення.

Вищевикладені обставини кримінального провадження свідчать про те, що тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 є виправданим заходом, оскільки є чіткі ознаки того, що перебуваючи на свободі обвинувачений ОСОБА_4 може продовжити вчиняти нові злочини, порушуючи права інших осіб, а тому справжній інтерес суспільства у забезпеченні законності та запобігання порушенню прав осіб, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права обвинуваченого ОСОБА_4 на свободу.

Таким чином, з урахуванням викладених обставин та особи ОСОБА_4 , того, що судовий розгляд у даному кримінальному провадженні ще не закінчений з об`єктивних причин, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належну поведінку ОСОБА_4 та запобігти вищевикладеному ризику, передбаченому п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 на строк, що не перевищує 60 днів, до 12 січня 2017 року, у зв`язку з чим у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 199, 201, 331, 370 372 КПК України, суд
постановив:
Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою задовольнити, в клопотанні захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт відмовити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 , обвинуваченому у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, до 12 січня 2017 року.

Строк дії наявної ухвали про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 закінчується 12 січня 2017 року.

Копію наявної ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_4 , а також направити до Ізмаїльської установи виконання покарань УДПтС України в Одеській області (№22) для виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1