Справа № 317/2208/16-к
№/п 1-в/317/962/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2016 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника адміністрації ОСОБА_4 ,

захисника засудженого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відео конференції подання Біленьківської виправної колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 99) про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, українець, уродженець с. Мала Жмеринка Жмеринського району Вінницької області, до арешту мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 21.04.2004 року Джанкойським міськрайонним судом АР Крим за ч. 3 ст.185 КК України 3 роки позбавлення волі, з іспитовим строком 3 роки,

засудженого 23.03.2005 року Джанкойським міськрайонним районним судом АР Крим за ч. 4 ст. 152, ст. 71 КК України до 15 років позбавлення волі, суд
В С Т А Н О В И В :

Адміністрація Біленківської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№99), в якій засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання у вигляді позбавлення волі, звернулась до суду із поданням про умовно-дострокове звільнення засудженого від призначеного покарання згідно положень ст. 81 КК України.
В судовому засіданні представник установи ОСОБА_4 подання підтримав, просить його задовольнити, посилаючись на те, що засуджений ОСОБА_6 вже відбув більш ніж 3/4 частини покарання, за час перебування в колонії задовільно характеризується, має заохочення, довів своє виправлення та перевиховання.
Засуджений ОСОБА_6 підтримав подання, також прохає його задовольнити, пояснив, що він щиро розкаюється в скоєному злочині, зробив для себе належні висновки, просить звільнити його від подальшого відбування покарання умовно-достроково на строк, який залишився.
Прокурор у судовому засіданні заперечує проти задоволення подання, вважає, що засуджений не довів своє виправлення оскільки за час відбування покарання він має не лише заохочення, а й стягнення за порушення режиму відбування покарання. При цьому останнє заохочення отримав саме перед настанням даної пільги. Крім того, засуджений більшість часу в колонії не працював, проте останні всі заохочення отримав саме за сумлінну поведінку та добре ставлення до праці, хоча в той час працевлаштований не був. Отже, вважає, що відсутні підстави для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_6 від подальшого відбування покарання.
Захисник засудженого адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні клопотання підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити, при цьому зазначила, що ОСОБА_6 повністю перевиховаюся та усвідомив свою провину.
Суд, заслухавши пояснення представника адміністрації Біленківської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№99), засудженого ОСОБА_6 , думку прокурора, дослідивши матеріали особової справи засудженого, дійшов висновку, що у задоволенні подання має бути відмовлено з наступних підстав:
Відповідно до вимог ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення може бути застосоване до особи, яка відбуває покарання у тому числі у виді позбавлення волі, якщо засуджений своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно п.3 ч.3 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох четвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялась умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
Як вбачаться з матеріалів подання та особистої справи ОСОБА_6 , останній був засуджений та відбуває покарання у вигляді 15 років позбавлення волі за скоєння умисного особливо тяжкого злочину. Строк відбуття покарання засудженим обчислюється з 01.11.2004 року, і на день розгляду подання засуджений вже дійсно відбув більше трьох четвертей призначеного судом покарання, що згідно ст.81 КК України свідчить про наявність формально-юридичної підстави для умовно-дострокового звільнення.
Проте, розглядаючи подання, суд також враховує, що згідно з положеннями ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.
У відповідності з ч.2 ст.81 КК умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.
За змістом ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Натомість, як встановлено в судовому засіданні, перебуваючи з 13.07.2005 року в Біленківській виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№99) засуджений ОСОБА_6 більшість часу не працював, був працевлаштований тільки у березні 2015 року. В інший час лише залучався до робіт з благоустрою колонії.
При цьому за весь час відбування покарання засуджений має 10 стягнень, серед яких є стягнення у вигляді: поміщення до ДіЗО строком на 7 та 15 діб 07.09.2011 року, 19.07.2012 року та 26.06.2013 року відповідно, переведення на ПКТ строком на 1 та 3 місяці 05.10.2012 року та 19.12.2013 року відповідно.
Крім того слід зазначити, що останнє стягнення на засудженого було накладено 04.08.2015 року у вигляді суворої догани за вживання алкогольної речовини, вживання якої заборонено в місцях позбавлення волі, що відповідно свідчить про відсутність у ОСОБА_6 самокерованої право слухняної поведінки, оскільки за вироком суду вбачається, що засуджений скоїв злочин перебуваючи саме в стані алкогольного сп`яніння.
Незважаючи на те, що засуджений має 19 заохочень, суд не розцінює їх як доведений та беззаперечний факт виправлення засудженого, оскільки останнє заохочення ОСОБА_6 отримав в квітні 2016 року за сумлінне ставлення до праці саме в той час, коли він працевлаштований не був, а крім того безпосередньо перед настанням пільги. При цьому в 2012 та в 2013 роках засуджений взагалі жодних заохочувань не отримував.
17.05.2012 року комісією Біленківськоїї виправної колонії № 99 було відмовлено ОСОБА_6 в застосуванні ст. 100, 101 КВК України у вигляді переведення до колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання, як такому що не стає на шлях виправлення. (особова справа, т.1 а.с. 159)
Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Висновок щодо виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та ставленню до праці за весь період знаходження у виправній установі, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.
Саме по собі відбуття засудженим 2/3 частини покарання не зобов`язує суд звільнити таку особу від подальшого відбування ним покарання, оскільки це є перш за все правом, а не обов`язком суду.
Крім того ОСОБА_6 має непогашений цивільний позов на суму 50 596,95 грн., що також не може свідчити про виправлення засудженого.
Також слід зазначити, що під час розгляду справи в суді першої, апеляційної та касаційної інстанції ОСОБА_6 провину у вчиненому злочині не визнавав, у зв`язку з чим доводи про те, що засуджений визнає себе винним суд розцінює саме як намагання отримати умовно-дострокове звільнення з метою звільнитись від покарання
Отже, встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності переконують суд в тому, що поведінка ОСОБА_6 за весь час відбування ним покарання не була стабільно позитивною та активною, засуджений не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а тому не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.
За вищенаведених підстав суд дійшов висновку, що в задоволенні подання Біденківської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№99) про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 від подальшого відбування призначеного покарання - необхідно відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст. 81 КК України, п.2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд
УХВАЛИВ :
В задоволенні подання Біленьківської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№99) про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення, шляхом подання апеляційної скарги через Запорізький районний суд Запорізької області до Апеляційного суду Запорізької області, а для засудженого, який тримається під вартою, з моменту вручення копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1