АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 623/1964/16-к Головуючий суддя 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/790/1925/16 Суддя доповідач: ОСОБА_2
Категорія: в порядку КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«01» грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді суддів за участю: прокурора власник майна при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 18 листопада 2016 року про відмову у задоволенні клопотання прокурора Ізюмської місцевої прокуратури в Харківській області ОСОБА_5 про накладення арешту на майно,-
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 18 листопада 2016 року залишено без задоволення клопотання прокурора Ізюмської місцевої прокуратури в Харківській області ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні, а саме трактора Т-150, державний номер НОМЕР_1 , причепа державний номер НОМЕР_2 , в якому знаходиться насіння соняшника, та комбайна СК-5м-1, державний номер НОМЕР_3 , які були виявлені на полі ділянка контур № НОМЕР_4 , кадастровий № :02:000:0142, площею 59,6356 га, яка розташована на території Комарівської сільської ради Ізюмського району Харківської області.
У вищезазначеному клопотанні прокурора зазначено, що на території Комарівської сільської ради Ізюмського району Харківської області невстановлені особи самовільно використовують земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної форми власності контур № 16, кадастровий № :02:000:0142 (далі земельна ділянка), яка засіяна сільськогосподарськими культурами (соняшник та кукурудза) врожаю 2016 року.
Ухвалою слідчого судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 01 серпня 2016 року накладено арешт на сільськогосподарські культури (врожай 2016 року) соняшник та кукурудзу, якими засіяна вищевказана земельна ділянка, шляхом заборони будь-яким фізичним чи юридичним особам псувати, знищувати, а також здійснювати збір врожаю, у тому числі із застосуванням спеціальної сільськогосподарської техніки.
20 жовтня 2016 року слідчим Ізюмського ВП ГУНП в Харківській області здійснено огляд цієї земельної ділянки, на якому знаходилась сільськогосподарська техніка: трактор Т-150, державний номер НОМЕР_1 , причеп державний номер НОМЕР_2 , в якому знаходиться насіння соняшника, та комбайн СК-5м-1, державний номер НОМЕР_3 .
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів, власником вказаної сільськогосподарської техніки є ОСОБА_6 .
Зазначену сільськогосподарську техніку було тимчасово вилучено в порядку ст. 167 КПК України.
Зважаючи на той факт, що вказана сільськогосподарська техніка могла зберегти на собі сліди вчинення злочину або може містити інші відомості, які мають бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та можуть відігравати роль речового доказу у кримінальному провадженні, просив суд накласти арешт на трактор Т-150, державний номер НОМЕР_1 , причеп державний номер НОМЕР_2 , в якому знаходиться насіння соняшника, та комбайн СК-5м-1, державний номер НОМЕР_3 , шляхом заборони відчуження та розпорядження ним.
Не погодившись з вищевказаної ухвалою слідчого судді прокурором ОСОБА_5 подано апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою клопотання задовольнити, накласти арешт на трактор Т-150, державний номер НОМЕР_1 , причеп державний номер НОМЕР_2 , в якому знаходиться насіння соняшника, та комбайн СК-5м-1, державний номер НОМЕР_3 , шляхом встановлення заборони відчуження та розпорядження ним. Посилається на неповне дослідження обставин, що мають істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, порушення вимог кримінального процесуального закону. Судом першої інстанції надано оцінку тим обставинам, які не були зазначені в клопотанні про арешт майна. Висновки суду щодо обмеження підприємницької діяльності не відповідають фактичним обставинам, оскільки вимоги клопотання полягали в арешті майна шляхом встановлення заборони відчуження та обмеження права користування майном.

Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав.

Власник майна ОСОБА_6 проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, доводи прокурора та власника майна, перевіривши матеріали судового провадження, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні вищевказаного клопотання про накладення арешту на майно, слідчий суддя виходив з того, що матеріали судового провадження не містять будь-яких доказів, що свідчать про вчинення власником майна будь-якого кримінального правопорушення. Власник майна не є підозрюваним або обвинуваченим. Сільськогосподарська техніка не відповідає критеріям, зазначеним в ст. 98 КПК України. Органом досудового розслідування не доведені підстави накладення арешту.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.
Під час розгляду матеріалів кримінального провадження встановлено, що в провадженні Ізюмського відділу поліції ГУ НП в Харківській області перебуває кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за № 0000071 від 25 липня 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України (аркуш м.с.п. 4).
Ухвалою слідчого судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 01 серпня 2016 року по кримінальному провадженню № 0000071 накладено арешт на майно: сільськогосподарські культури (врожай 2016 року) соняшник та кукурудзу, якими засіяне поле контур № 16, земельна ділянка кадастровий № :02:000:0142, шляхом встановлення заборони будь-яким фізичним чи юридичним особам псувати, знищувати, а також здійснювати збір врожаю, у тому числі із застосуванням спеціальної сільськогосподарської техніки.
Ухвалою слідчого судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 04 листопада 2016 року, яка набрала законної сили 15 листопада 2016 року, задоволено клопотання ОСОБА_8 про скасування арешту майна. Скасовано арешт майна, накладений ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 01 серпня 2016 року.
Вказаною ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 04 листопада 2016 року встановлено, що ОСОБА_8 використовує земельну ділянку площею 55,9 га контур 16 на території Комарівської сільської ради Ізюмського району. Саме нею були посіяні на цій земельній ділянці сільськогосподарські культури соняшник та кукурудза. Вона не може зібрати вирощений нею врожай, який почав псуватися. ОСОБА_8 не є підозрюваною по кримінальному провадженню, її допитано як свідка по вказаному провадженню, докази про самозахват землі органом досудового розслідування не надано.
Також встановлено, що земельна ділянка, кадастровий № :02:000:0142, площею 59,6356 га, на території Комарівської сільської ради Ізюмського району Харківської області і земельна ділянка площею 55,9 га на території Комарівської сільської ради Ізюмського району Харківської області є однією і тією самою спірною ділянкою землі контур 16, але в різних документах її площа вказана по різному.
Матеріали судового провадження містять протокол допиту свідка ОСОБА_8 , яка зазначила, що використовує вищевказану земельну ділянку на підставі договору оренди земельної ділянки від 17 травня 2001 року, який було укладено на 10 років. В 2011 році вона повторно звернулася до орандаря з заявою про продовження даного договору оренди. Між нею та орендарем було укладено додаткову угоду про продовження терміну дії договору оренди земельної ділянки (аркуші м.к.п. 28, 29).
З письмових пояснень ОСОБА_6 вбачається, що між ним та ОСОБА_8 було досягнуто угоду щодо збору належної останній сільськогосподарської культури шляхом використання сільськогосподарської техніки, що належить на праві власності ОСОБА_6 , який не був обізнаний про накладення арешту на зазначену сільськогосподарську культуру (аркуш м.с.п. 27).
У розумінні положень ст.131, ч.2 ст.170 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна, який застосовується з метою дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до п.1, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, спеціальної конфіскації та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч.2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених п.1 ч.2 ст.170 КПК України), наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 ч.2 ст. 170 цього Кодексу), можливість спеціальної конфіскації, розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, колегією суддів встановлено, що органом досудового розслідування не надано будь-яких доказів, що свідчать про наявність правової підстави для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації.

Не доведено наявність достатніх підстав вважати, що незастосування арешту даного майна може призвести до його зникнення, приховування, відчуження або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.
Також не надано доказів, що свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні особою, якій належить вищевказана сільськогосподарська техніка та сільськогосподарська культура, кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 197 -1 КК України, санкція якої не передбачає можливість спеціальної конфіскації.

Колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, відповідає критеріям, зазначеним в ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Так, колегія суддів, з урахуванням вищенаведених обставин кримінального провадження, вважає, що в разі задоволення клопотання та накладення арешту на майно, обмежить права власників цього майна володіти та розпоряджатися ним.
Зважаючи на вищевказане, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні клопотання про накладення арешту на вищевказане майно. Доводи апеляційної скарги не можуть бути розцінені в якості таких, що свідчать про необґрунтованість ухвали суду першої інстанції.
Підстави вважати діяльність ОСОБА_6 та ОСОБА_8 неправомірною відсутні. Органом досудового розслідування не надано будь-яких доказів, що арешт майна не призведе до зупинення або надмірного обмеження підприємницької діяльності або інших наслідків, які суттєво позначаться на інтересах власників майна та інших осіб.
Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення клопотання щодо накладення арешту. Потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна.

Колегія суддів вважає не розумним та не співрозмірним обмеження права власності шляхом накладення арешту, завданням даного кримінального провадження.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 18 листопада 2016 року законною та обґрунтованою, підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги не вбачає.

Керуючись ст.ст. 392, 404, ч.3 ст. 407, ст.ст. 418, 419, 422, 423, ч.4 ст. 424 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 18 листопада 2016 року про відмову у задоволенні клопотання прокурора Ізюмської місцевої прокуратури в Харківській області ОСОБА_5 про накладення арешту на майно залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її постановлення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до ч.4 ст. 424 КПК України.

Головуючий суддя: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4