Справа № 466/6825/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2016 року Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, українця, із середньою освітою, раніше судимого, а саме: 27.01.2015 р. Шевченківським районним судом м. Львова за ч. 1 ст. 164 КК України до покарання у вигляді 120 годин громадських робіт, працездатного, не працюючого, розлученого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України;

у с т а н о в и в:
обвинувачений ОСОБА_4 , будучи раніше судимим, а саме: 27.01.2015 р. Шевченківським районним судом м. Львова за ч. 1 ст. 164 КК України до покарання у вигляді громадських робіт строком у 120 годин, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив кримінальне правопорушення.

Згідно рішення Шевченківського районного суду м. Львова, від 14.06.2013 р. зобов`язаний сплачувати на користь потерпілої ОСОБА_5 аліменти на утримання однієї малолітньої дитини, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі - 600 грн., щомісячно, починаючи з 06 березня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Однак, обвинувачений ОСОБА_4 будучи ознайомлений з даним рішенням суду, яке вступило в законну силу 25.06.2013, не реагуючи на законні попередження державного виконавця, умисно, злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання своєї малолітньої дитини та за період часу з 06.04.2014 р. по 01.07.2016 р. допустив заборгованість зі сплати аліментів на загальну суму 21 тис. 891 грн. 11 коп.

Таким чином, своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_4 , посягаючи на право неповнолітньої дитини на повноцінне життя та всебічний розвиток, умисно грубо порушив свої обов`язки щодо утримання малолітнього сина ОСОБА_6 , передбачені вимогами ст. 51 Конституції України та ст.ст. 180, 181 Сімейного кодексу України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину визнав повністю та пояснив, що дійсно рішенням Шевченківського районного суду м. Львова, від 14.06.2013 року він зобов`язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання їхньої дитини. Однак в зв`язку з тим, що в нього не було коштів, він не сплачував аліменти. Йому відомо про заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 21 891,11 грн.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню щодо тих обставин, які ніким із учасників кримінального провадження не оспорюються, і немає сумнівів у добровільності їх позиції, обмежився допитом обвинуваченого, потерпілого. Крім повного визнання обвинуваченим своєї винуватості, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення повністю і об`єктивно стверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України доведена повністю.

Суд вважає, що злочинні дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 164 КК України злісне ухилення особою, яка була раніше судима за ч.1 ст. 164 КК України від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Призначаючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого.

Суд не приймає до уваги, як щире розкаяння обвинуваченого про яке останній заявив, так як обвинувачений як під час досудового розслідування, так і за час судового розгляду справи жодних дій, навіть на часткове відшкодування збитків заподіяних злісним ухиленням від сплати аліментів не вчинив. А тому суд сприймає заяву обвинуваченого про щире каяття, як спосіб захисту останнього, що спрямований на пом`якшення покарання.

Обставин, які б пом`якшили чи обтяжили покарання ОСОБА_4 суд не вбачає.

Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 слід обрати в межах санкції статті, за якою кваліфіковано злочин, у виді обмеження волі, однак суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, тому на підставі ст. 75 КК України обвинуваченого слід звільнити від відбування покарання, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Керуючись ст.ст. 368, 374 КПК України, суд, -

з а с у д и в:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 164 КК України та призначити йому покарання у виді двох років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої системи та повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1