н/п 1-кп/640/783/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.11.2016 року Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гожули Полтавського району Полтавської області, громадянина України, не судимого, розведеного, має дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України,
14.08.2014 р на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 21.07.2014 р. №607/2014, затвердженого Законом України №1595VII від 22.07.2014 р. ОСОБА_6 призваний ІНФОРМАЦІЯ_3 на військову службу за призовом під час мобілізації.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №57 від 02.10.2014 р. солдат ОСОБА_6 зарахований до списків особового складу, поставлений на всі види забезпечення військової частини НОМЕР_1 та призначений на посаду помічника гранатометника 3-го відділення 1-го взводу оперативного призначення 3-ої роти оперативного призначення (на автомобілях) 1-го батальйону оперативного призначення вказаної військової частини, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу. Згідно вимог ст.ст. 1-6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотриманням Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.
Відповідно до ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст.11, 16, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, солдат ОСОБА_6 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Військової присяги, Конституції України, законів України та статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, не допускати негідних вчинків.
Однак, солдат ОСОБА_6 під час проходження військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період у Збройних Силах України в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях.
Реалізуючи свій злочинний намір, 22 грудня 2014 року солдат ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, діючи умисно, порушив вимоги зазначеного вище законодавства та самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 . Цього ж дня солдат ОСОБА_6 , діючи з метою тимчасово ухилитись від військової служби, убув за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 .
Незаконно перебуваючи поза місцем служби за вказаною адресою, солдат ОСОБА_6 проводив час вільно на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням службових обов`язків.
30 вересня 2016 року солдат ОСОБА_6 припинив ухилятися від військової служби, повернувся до військової частини НОМЕР_1 та з`явився до органів військової прокуратури із зізнанням.
Таким чином, солдат ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації та проходячи її на посаді помічника гранатометника 3-го відділення 1-го взводу оперативного призначення 3-ої роти оперативного призначення (на автомобілях) 1-го батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 в порушення вимог ст.65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 22 грудня 2014 року самовільно залишив вказану військову частину, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , та продовжував ухилятися від військової служби до 30 вересня 2016 року.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 визнав винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, повністю та пояснив, що 14.08.2014 р. він був призваний на військову службу. 02.10.2014 р. переведений до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_3 . В зв`язку із хворобою в жовтні-листопаді 2014 року його відпускали додому для лікування. Після повернення до військової частини НОМЕР_1 в грудні 2014 року знов захворів. В військовому госпіталі не було вільних місць, тому за медичною допомогою звертався до медичної часті в військовій частині. За телефоном гарячої лінії з`ясував, що може їхати для лікування додому, але начальники відмовлялись відпустити його додому для лікування. 22.12.2014 р. без дозволу начальників та командирів поїхав додому в АДРЕСА_1 для лікування. Після того як вилікувався, залишився вдома, так як хворів батько, який ІНФОРМАЦІЯ_4 помер. Після цього 30.09.2016 р. повернувся військової частини НОМЕР_1 . В скоєному щиро кається, просить суворо не наказувати.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, визнаних судом встановленими та викладених у вироку, беручи до уваги, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду не оспорювали фактичні обставини справи, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши положення ст.349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченого ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які нікім не оспорюються, та розглядає справу у відповідності до ст.349 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_6 вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позицій.
За таких обставин суд вважає, що винність ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, визнаних судом встановленими та викладених у вироку, доведена у повному обсязі та кваліфікує дії ОСОБА_6 за ч.3 ст.407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
Призначаючи покарання обвинуваченому у відповідності до вимог ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_6 встановлено, що він не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, характеризується задовільно, не працює, розлучений, має доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, наявність на утриманні неповнолітньої дитини.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , судом не встановлено.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі покарання обставини та відсутність обставин, які обтяжують покарання, і вважає, що обвинуваченому ОСОБА_6 слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі і застосувати ст.75 КК України, звільнивши ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, оскільки саме такий вид покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України, процесуальні витрати на залучення експерта та проведення по справі судових експертиз підлягають стягненню на користь держави у відповідності до вимог ч.2 ст.124 КПК України.
Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 2 /двох/ років позбавлення волі.
В силу ст.75 КК України ОСОБА_6 від призначеного покарання звільнити з іспитовим строком 2 /два/ роки, поклавши на засудженого відповідності до ст.76 КК України обов`язок: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий - суддя ОСОБА_1