Справа №470/42/15-к 27.07.2016

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000337

за апеляційною скаргою прокурора начальника Березнегуватського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5

на ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 13 червня 2016 року.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5

потерпіла ОСОБА_6

представники потерпілого ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 13 червня 2016 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000337 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 121 КК України, повернуто прокурору - начальнику Березнегуватського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Прокурор просить ухвалу скасувати та кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 направити до суду першої інстанції для розгляду.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Прокурор зазначає, що суд першої інстанції не навів мотивів і підстав його прийняття, у тому числі не зазначив, у зв`язку із чим неможливо усунути порушення під час судового розгляду провадження.

Вважає, що під час підготовчого судового засідання не встановлено таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкоджали призначенню провадження до судового розгляду. На думку апелянта, обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Вважає невірним посилання суду на відсутність в обвинувальному акті вказівки про механізм спричинення тілесних ушкоджень є невірним. При викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення зазначено, яким чином ОСОБА_8 заподіяв удари потерпілому, і як саме останній від спричинених ударів упав.

На думку апелянта, не є перешкодою для призначення судового розгляду відсутність в обвинувальному акті вказівки на ступінь тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень, оскільки даний недолік може бути усунений прокурором у ході судового розгляду шляхом зміни обвинувачення відповідно до ст. 338 КПК України.

При складанні обвинувального акту прокурором було використано його право сформулювати обвинувачення таким чином, як він вважає за необхідне.

Посилається на те, що суд під час проведення підготовчого судового засідання не вправі був надавати будь-яку оцінку формулюванню обвинувачення, у тому числі щодо його повноти та правильності.

Вважає необґрунтованими посилання суду про те, що згідно обвинувального акту ОСОБА_8 не пред`явлено обвинувачення за ч. 2 ст.121 КК України. Вказівка про те, що він своїми умисними протиправними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України, фактично і є обвинуваченням.

Зазначає, що чинним КПК не передбачено вимоги щодо скріплення печаткою підпису прокурора в обвинувальному акті, у зв`язку із чим відсутність відтиску печатки на обвинувальному акті не може бути підставою для його повернення.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Приймаючи рішення про повернення обвинувального акту, суд виходив з того, що він не відповідає вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.
Судом зазначено, що в обвинувальному акті міститься посилання на те, що 05.10.2015 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та не вбачається, що ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення за ч. 2 ст. 121 КК України.

Суд дійшов висновку, що обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_9 були заподіяні тілесні ушкодження, однак, не вказано до якого ступеню тяжкості вони відносяться, механізм їх утворення не описано, а також не вбачається, що ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення за ч. 2 ст. 121 КК України.
Також суд вказав, що обвинувальний акт не затверджений печаткою начальника Березнегуватського відділу Баштанської місцевої прокуратури.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, заперечення потерпілої та представника потерпілого, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційній суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно вимогам п. 2 ч. 3 ст. 373 КПК України, при формулюванні обвинувачення повинно зазначати місце, час, спосіб вчинення та наслідки кримінального правопорушення, форму вини і мотиви кримінального правопорушення.

Ці вимоги закону недостатньо виконані слідчим при складанні обвинувального акта.

Як вбачається з обвинувального акта, слідчий при його складанні зазначив, що досудовим розслідуванням ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, тобто не фактично не сформулював обвинувачення.

Формулюючи обставини кримінального правопорушення, слідчий послався на висновки судово-медичних експертиз, тобто на докази, але не сформулював фактичні обставини кримінального правопорушення, не вказав механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому та наслідки кримінального правопорушення.

З огляду на наведене, судом першої інстанції зроблений правильний висновок про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, оскільки в обвинувальному акті не сформульовано обвинувачення.

Тому прийняте судом рішення в підготовчому судовому засіданні про повернення обвинувального акта прокурору відповідає вимогам п.3 ч.3 ст. 314 КПК України.

В той же час, є невірними висновки суду про необхідність посвідчення обвинувального акта гербовою печаткою прокуратури, оскільки ст. 291 КПК України такої вимоги до обвинувального акта не передбачено. Крім того, суд зазначив, що з обвинувального акта не вбачається, що ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення за ч.2 ст. 121 КК України, що є невірним.

Тому з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали слід виключити посилання на ці підстави як такі, що необґрунтовані.

З огляду на наведене, апеляційна скарга прокурора є частково обґрунтованою.

Керуючись ст. ст. 407, 409 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу прокурора начальника Березнегуватського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 , задовольнити частково.

Виключити з мотивувальної частини ухвали Снігурівського районного суду Миколаївської області від 13 червня 2016 року про повернення обвинувального акта по кримінальному провадженню № 0000337 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 121 КК України, висновки суду про відсутність в обвинувальному акті обвинувачення за ч.2 ст. 121 КК України та відсутність печатки прокуратури при його затвердженні як підстави для повернення обвинувального акта.

В решті зазначену ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3