1Справа № 335/8882/16-к 1-кс/335/5332/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ВСТАНОВИВ:
Згідно із даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за адресою м. Запоріжжя бульвар Шевченко, 77 розташований комплекс під обслуговування пасажирів, до складу якого входять: підпірна стінка № 3 з майданчиком інв. № 0388 площею 275,6 кв.м. та площею 2295,0 кв.м, кафе літ. В, кафе літ. Г, кафе літ. Д., бар літ. Е, бар літ. Ж, вбиральня літ. З, шашлична літ. И.
Разом із тим, фактично ніякої реконструкції не проводилось, а до вищезазначених декларацій були внесені недостовірні відомості, про що свідчить Ухвала Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14.01.2016 по справі № 1-кп/331/78/2016 та наказ № 77 від 26.08.2015 Департаменту ДАБІ у Запорізькій області про скасування декларацій у зв`язку із виявленням недостовірних відомостей.
Таким чином, право власності на нерухоме майно за адресою м. Запоріжжя бульвар Шевченко, 77, а саме комплекс під обслуговування пасажирів виникло внаслідок шахрайських дій шляхом підроблення офіційних документів.
З огляду на викладене право власності на комплекс під обслуговування пасажирів, до складу якого входять: підпірна стінка № 3 з майданчиком інв.№0388 площею 275,6 кв.м. та площею 2295,0 кв.м, кафе літ. В, кафе літ. Г, кафе літ. Д., бар літ. Е, бар літ. Ж, вбиральня літ. З, шашлична літ. И. за адресою АДРЕСА_1 набуто та зареєстровано у державному реєстрі в результаті вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку із чим воно є предметом, яке було об`єктом кримінально протиправних дій, а тому є речовин доказом та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру прав на нерухоме майно - нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 спочатку належало ОСОБА_8 , а потім було переоформлено на ТОВ «АВ ГРУПП ІНВЕСТ», якому належить на сьогоднішній день.
Таким чином, на цей час існують обґрунтовані підстави вважати, що вказане нерухоме майно знову може бути переоформлено на іншу особу з метою суттєво ускладнити розгляд цивільного позову, який планується пред`явити стосовно вказаного майна.
Крім того, на цей час вказане нерухоме майно передано в оренду із правом викупу ПП «Саліан» та ФОП ОСОБА_9 , яким здійснюється його перебудова, що може призвести до зміни та перетворення вказаного майна, а також до переходу прав на перетворене майно до іншої особи.
У зв`язку з вищевикладеним, з метою забезпечення збереження речових доказів та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) виникла необхідність у застосуванні заборони розпоряджатися вищевказаним нерухомими майном.
Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав, просив його задовольнити.
Представники ТОВ «АВ Груп Інвест» у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечували, просили відмовити у задоволення клопотання.
Заслухавши думку прокурора та представників ТОВ «АВ Груп Інвест», дослідивши клопотання, матеріали, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, матеріали надані представниками ТОВ «АВ Груп Інвест», слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання слідчого не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру прав на нерухоме майно - нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 спочатку належало ОСОБА_8 , а потім було переоформлено на ТОВ «АВ ГРУПП ІНВЕСТ», якому належить на сьогоднішній день.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Прокурор обґрунтовує клопотання про арешт майна необхідністю забезпечення майбутнього цивільного позову та запобіганням спроб його відчуження.
Однак, станом на час розгляду клопотання до суду не надано доказів пред`явлення такого цивільного позову.
При цьому, відповідно до частини четвертої статті 171 КПК України, вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, повинна бути співмірною із розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушення.
Матеріали, додані до клопотання не містять даних і стороною обвинувачення при розгляді клопотання не надані відомості про вартість майна, яке слідчий просить арештувати, що позбавляє суд можливості вирішити питання про співмірність його із розміром шкоди.
Розмір завданої шкоди прокурором не визначено так і невизначено особу, якій і в якому розмірі ця шкода спричинена.
Також прокурор обґрунтовує необхідність накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно з ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Однак, прокурором не доведено та не підтверджено документально, що нерухоме майно за адресою м. Запоріжжя бульвар Шевченко, 77, де розташований комплекс під обслуговування пасажирів, до складу якого входять: підпірна стінка № 3 з майданчиком інв. № 0388 площею 275,6 кв.м. та площею 2295,0 кв.м, кафе літ. В, кафе літ. Г, кафе літ. Д., бар літ. Е, бар літ. Ж, вбиральня літ. З, шашлична літ. И. відповідає критеріями, зазначеним у статті 98 КПК України.
Крім того, диспозиція статті 190 КК України передбачає заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою, тобто обов`язковою передумовою вчинення такого правопорушення є незаконне заволодіння майном чи правом на таке майно, яке належне іншій особі. Проте, вказане майно належало ОСОБА_8 ще з 2012 року, а в 2015 році він реконструював своє ж майно з метою його поліпшення.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Статтею 131 КПК України визначено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, а заходами забезпечення кримінального провадження, в тому числі, є арешт майна.
Як передбачено п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосовування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
У випадку накладення арешту на майно призведе до обтяження усього майна ТОВ «АВ Груп Інвест», що, в свою чергу, потягне за собою блокування господарської діяльності підприємства, звільнення працівників підприємства, несплату податкових зобов`язань тощо.
Слідчий суддя переконана, що потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні прокурора.
Крім того, посилання прокурора на вищевказані обставини при ініціюванні клопотання протирічать прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.
Втручання у права особи можливо лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (п. 93 рішення у справі «Єчюс проти Литви»; п. 219 рішення у справі Нечипорук і Йонкало проти України;)
Однак, до теперішнього часу за вказаним кримінальним провадженням жодній особі не оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.
Підсумовуючи викладене, слідчий суддя не вбачає наявності передбачених законом підстав для накладення арешту на майно, у зв`язку з чим відмовляє у задоволення клопотання.
Керуючись вимогами ст.ст. 131, 132, 170, 172, 173, 175, 369, 372 КПК України, слідчий суддя,
УХВАЛИВ:
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Запорізької області протягом 5 днів з дня її оголошення.

Ухвалу прийнято у нарадчій кімнаті та проголошено її вступну та резолютивні частини у судовому засіданні 31 серпня 2016 р.

Повний текст ухвали виготовлений 1 вересня 2016 р.

Слідчий суддя: ОСОБА_1