Справа № 201/5255/16-к
Провадження № 1-кс/201/3233/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2016 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_5 від 25 лютого 2016 року про закриття кримінального провадження № 0002629 від 23.11.2015, -

ВСТАНОВИВ:
Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська зі скаргою в порядку ст. 303 КПК України, в якій просить скасувати постанову про закриття кримінального провадження № 0002629.

В обґрунтування доводів скарги посилається на те, що рішення про закриття кримінального провадження про вчинення кримінального правопорушення прийнято фактично без проведення належного досудового розслідування.

Скаржник в жодне із призначених судових засідань не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду скарги, докази чого наявні в матеріалах справи, що з урахуванням ч. 6 ст. 9 КПК України, дозволяє суду застосувати загальні засади кримінального провадження, передбачені ст. 28 КПК України та розглянути дану скаргу без участі скаржника, з метою прийняття процесуального рішення по ній в розумні строки.

Прокурор ОСОБА_6 надав матеріали кримінального провадження та просив відмовити у задоволенні скарги.

Суд, безпосередньо дослідивши матеріали скарги та матеріали досудового розслідування № 0002629, приходить до наступного правового висновку з таких підстав.

Завданнями кримінального провадження, відповідно до ст. 2 КПК України, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

На підставі ч. 2 ст. 9 КПК України керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно із ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених випадках, - на потерпілого.

Статтею 93 КПК України встановлено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 94 чинного кримінального процесуального закону слідчий за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Постановою слідчого військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_5 від 25 лютого 2016 року було закрито кримінальне провадження № 0002629, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 листопада 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, у зв`язку з відсутністю в діях невстановлених працівників СБ України складу кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого повинна бути вмотивованою та містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України, однак дані вимоги кримінально процесуального закону слідчим не були виконані, оскільки постанова про закриття кримінального провадження від 25 лютого 2016 року не містить мотивів прийняття такого рішення та їх обґрунтування.

За змістом постанови про закриття кримінального провадження від 25 лютого 2016 року, висновок про встановлення відсутності в діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, слідчий обґрунтував тим, що під час досудового розслідування кримінального провадження не було встановлено будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про скоєння даного кримінального правопорушення невстановленими особами СБ України. Проте суд вважає, що органом досудового розслідування не було дотримано вимог ст.ст. 9, 91, 110 КПК України, оскільки висновки щодо обставин, які обумовлюють закриття провадження у справі були зроблені передчасно, без належної перевірки обставин викладених в заяві адвоката ОСОБА_3 та не надавши відповідної оцінки доказам, які були здобуті під час проведення досудового розслідування у всій їх сукупності.

Зокрема, органом досудового розслідування не вжито заходів для допиту в ході досудового слідства ОСОБА_4 з метою перевірки усіх його доводів щодо обставин вчинення вказаного ним кримінального правопорушення та їх перевірки або спростування слідчим шляхом.

Крім того, в ході досудового розслідування слідчим ОСОБА_7 25.01.2016 було направлено запит до Управління з розслідування особливо важливих справ ГСУ ГПУ та вказано, що вивченням матеріалів кримінального провадження встановлено, що ініціатор початку досудового розслідування адвокат ОСОБА_3 у своїх заявах не зазначив адреси, за якою 31.10.2015 за місцем проживання ОСОБА_4 проведено незаконний обшук в м. Дніпропетровську та просив повідомити про кількість обшуків проведених 31.10.2015 у домоволодіннях, які належать на праві власності ОСОБА_4 у м. Дніпропетровську та якщо таких фактів відбувалося декілька просив надати копії указаних у запиті документів.

При подальшому досудовому розслідуванні цих даних з`ясовано не було та не перевірено, у зв`язку із чим оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що слідчим під час досудового розслідування кримінального провадження № 002629, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, не були дотримані вимоги чинного кримінально процесуального закону щодо всебічності та повноти, що в свою чергу робить необґрунтованою відповідну постанову від 25 лютого 2016 року, яка на підставі цього підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303-307, 369, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити.

Постанову слідчого військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_5 від 25 лютого 2016 року про закриття кримінального провадження № 0002629 від 23.11.2015, скасувати.

Матеріали кримінального провадження № 002629, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 листопада 2015 року, направити до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України для продовження досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1