Справа № 525/1423/15-к
Провадження № 1-кп/525/10/2016

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13.05.2016 року Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

потерпілого та цивільного позивача ОСОБА_4

представника потерпілого та цивільного позивача адвоката ОСОБА_5

захисника адвоката ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області кримінальне провадження №0000296 про обвинувачення

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.

Красногорівка Великобагачанського району Полтавської

області, зареєстрованого у встановленому порядку на

проживання в

АДРЕСА_1 ,

проживаючого фактично (зі слів) по

АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою -

спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні

малолітню дитину 2008 р.н., не працюючого, раніше

не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину),

передбаченого ч.1 ст.122 КК України, -

в с т а н о в и в:

27 серпня 2015 року близько 23 год. в с. Красногорівка Великобагачанського району Полтавської області обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на проїжджій частині дороги на вулиці Гоголя навпроти території Красногорівської філії ПАТ «Полтаваобленерго», на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно наніс декілька ударів кулаком в область обличчя потерпілому ОСОБА_4 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, закритого перелому кісток носу, закритого перелому обох верхньо-щелепних пазух, синці, що розташовані на спинці та стінках носу, навколо ока, навколо лівого ока, на правій щоці, з розповсюдженням на скулову ділянку, які могли утворитися не менш, ніж від двох точок прикладення сили твердих тупих предметів та по ступеню тяжкості, у своїй сукупності, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.122 КК України при зазначених вище обставинах не визнав і суду пояснив, що близько 23 години 27.08.2015 року він на автомобілі Камаз приїхав у кафе на автодорозі Київ-Харків в с. Красногорівка, щоб після закінчення зміни забрати свою дружину ОСОБА_9 . Зайшовши в кафе він побачив двох чоловіків, як потім дізнався, це були ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , які були в стані алкогольного сп`яніння і поводили себе зухвало, вимагали продати їм продукти харчування, хоча кафе вже мало закриватися. Інший працівник кафе ОСОБА_11 почала випроводжати даних осіб з кафе, однак вони не хотіли залишати кафе. Коли дані особи вийшли з кафе, його дружина ОСОБА_9 та ОСОБА_11 сіли до нього в автомобіль Камаз і вони почали їхати в центр села, і коли повернули з автодороги Київ-Харків на вулицю Гоголя с. Красногорівка і проїжджали навпроти території Красногорівської філії ПАТ «Полтаваобленерго», один із тих чоловіків, які були в кафе, хто саме він не бачив, різко перед автомобілем перебіг дорогу. Він зупинив автомобіль, відкрив двері і в цей час його хтось з цих чоловіків витяг з кабіни на дорогу і вони вдвох почали його бити, наносячи удари по голові та тулубу, при цьому він перебував на асфальті на колінах. Так як було темно, він злякався і почав оборонятися, махав руками в різні сторони і допускає, хоча не впевнений, що міг випадково когось з цих чоловіків вдарити, при цьому, ОСОБА_4 при цій сутичці не падав. В нього в руках ніяких предметів не було і він з салону автомобіля нічого не брав. Ця сутичка тривала близько 1-2 хвилин. Потім його дружина та ОСОБА_11 почали кричати і розбороняти всіх, після чого ті двоє чоловіків пішли в невідомому напрямку, а він з дружиною та ОСОБА_11 поїхали в центр села. Вказав, що в нього також були тілесні ушкодження, однак він в бюро судово-медичної експертизи на огляд експерта не звертався, наявні у нього тілесні ушкодження загоїлися, хоча він звертався до органів внутрішніх справ з відповідною заявою. Цивільний позов потерпілого не визнав, так як вважає, що він захищався від протиправних дій ОСОБА_4 та ОСОБА_10 . Просив його виправдати.

Не дивлячись на невизнання своєї вини, вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.122 КК України доведена такими доказами, дослідженими в судовому засіданні:

- показаннями потерпілого ОСОБА_4 про те, що близько 22 год. 27.08.2015 року він разом з товаришем ОСОБА_10 прийшли в кафе, що розташоване біля АЗС на автодорозі Київ-Харків в с. Красногорівка, де відпочивали. Вони сиділи в палатці та чекали на замовлення. Через деякий час до них підійшов невідомий громадянин, як тепер він знає це ОСОБА_7 , представився відпочиваючим і сказав, що кафе закривається і щоб він з ОСОБА_10 залишили кафе. Він відповів, що вони чекають на замовлення, потім пішов в приміщення кафе, щоб з`ясувати у бармена, до якого часу працює кафе, однак ОСОБА_7 почав його виштовхувати з приміщення кафе. Після цього він з ОСОБА_10 пішли з кафе в напрямку гуртожитку, де тимчасово проживали. Вони йшли по узбіччю дороги, пройшовши автобусну зупинку, ОСОБА_10 перейшов дорогу на узбіччя з лівої сторони. Він також вирішив перейти на ліву сторону, однак помітив, що з автодороги Київ-Харків повертає вантажний автомобіль, тому він вирішив зачекати на узбіччі, поки цей автомобіль проїде. В цей час вантажний автомобіль Камаз зупинився перед ним частково на проїзній частині, частково на узбіччі з правої сторони і перегородив йому прохід. Він вирішив обійти цей автомобіль ззаду, пройшовши задню частину автомобіля побачив, як з водійської сторони до нього підбіг той чоловік, який його виштовхував з кафе і почав ображати його нецензурними словами. Він взяв його за руки, щоб той не міг його вдарити, однак ОСОБА_7 ударив його декілька раз ногою по лівій нозі. До них підбіг ОСОБА_10 і відтягував ОСОБА_7 . Останній штовхнув ОСОБА_10 в область грудей, від чого той упав на асфальт перпендикулярно автомобілю Камаз. Після цього ОСОБА_7 сів зверху на ОСОБА_10 і намагався його вдарити. Він підбіг до них, схопив ОСОБА_7 за тулуб та відкинув у сторону. Він нахилився над ОСОБА_10 та подав йому праву руку і знаходився спиною до кабіни автомобіля. В цей момент з правої від себе сторони він відчув різкий удар по правій частині обличчя тупим предметом, а саме в область носа та верхньої щелепи, який було нанесено збоку, в результаті чого він впав на асфальт та втратив на деякий час свідомість. Коли прийшов до тями, біля нього знаходився ОСОБА_10 , який допоміг йому підвестися та прийти до тями. В ході судового розгляду справи цивільний позов підтримав у повному обсязі;

- показаннями свідка ОСОБА_10 , який суду показав, що близько 22 год. 27.08.2015 року він разом з товаришем ОСОБА_4 прийшли в кафе, що розташоване біля АЗС на автодорозі Київ-Харків в с. Красногорівка, щоб відпочити та випити чаю. Вони зробили замовлення і сиділи в палатці біля кафе. Через деякий час до них підійшов невідомий громадянин, як тепер відомо, це ОСОБА_7 , який сказав, що кафе закривається і що їм необхідно залишити кафе. ОСОБА_4 відповів йому, що вони залишать кафе, як доп`ють чай, який вони замовили. Потім ОСОБА_4 пішов в приміщення кафе, а ОСОБА_7 пішов за ним. В приміщенні кафе ОСОБА_7 почав виштовхувати ОСОБА_4 з кафе. Вони вирішили залишити кафе і пішли в напрямку гуртожитку. Вони йшли по узбіччю дороги, пройшовши автобусну зупинку, він перейшов дорогу на узбіччя з лівої сторони, а ОСОБА_4 залишився на іншій стороні узбіччя. Потім він побачив, що перед ОСОБА_4 зупинився вантажний автомобіль Камаз і перегородив йому дорогу. Він побачив, як ззаду автомобіля вийшов ОСОБА_4 , який йшов у його сторону, а з кабіни автомобіля вийшов чоловік, який виштовхував ОСОБА_4 з кафе ( ОСОБА_7 ) і почав бігти до ОСОБА_4 . Вони схопилися руками і ОСОБА_7 наніс удар правою ногою по лівій нозі ОСОБА_4 . Він підбіг до них і почав розтягувати їх, однак ОСОБА_7 двома руками відштовхнув його в груди і він упав на дорогу перпендикулярно автомобілю. ОСОБА_7 сів на нього зверху і намагався нанести удари, в цей час до них підбіг ОСОБА_4 , схопив ОСОБА_7 за тулуб ззаду та відкинув його в сторону. Після цього він помітив, що ОСОБА_7 пішов в сторону кабіни автомобіля, а в цей час до нього підійшов ОСОБА_4 , нахилився на ним і подав руку, щоб допомогти підвестися і в цей момент з правої сторони від ОСОБА_4 до нього підбіг ОСОБА_7 і наніс ОСОБА_4 один удар невідомим предметом в область правої частини обличчя, в результаті чого той упав на асфальт на лівий бік і втратив свідомість. Що саме було в руках у ОСОБА_7 він не бачив, так як було темно. Після цього ОСОБА_7 пішов до автомобіля і поїхав, а він допомагав лежачому ОСОБА_4 приходити до свідомості, після чого допоміг йому дійти до гуртожитку, а в подальшому в цю ж ніч їздив з останнім до міліції та в швидку допомогу, однак ОСОБА_4 ніде не прийняли;

- показаннями свідка ОСОБА_12 про те, що вона була запрошена в якості понятої при проведенні слідчого експерименту від 04.12.2015 року, в ході якого свідок ОСОБА_11 вказувала про нанесення ударів ОСОБА_7 в область голови потерпілого ОСОБА_4 ;

- показаннями свідка ОСОБА_13 , який суду показав, що у грудні 2015 року він був запрошений в якості понятого при проведенні слідчого експерименту з участю свідка ОСОБА_11 , дана слідча дія проводилася в актовому залі районного відділу поліції; в ході цієї слідчої дії свідок вказувала про нанесення ударів ОСОБА_7 в область голови потерпілого ОСОБА_4 ;

- письмовою заявою ОСОБА_4 від 01.09.2015 року про те, що він прохає притягнути до відповідальності ОСОБА_14 , який 27.08.2015 року близько 23 год.45 хв. в с. Красногорівка Великобагачанського району наніс йому тілесні ушкодження (а.с.п.106);

- висновком експерта (судово-медичної експертизи) №328 від 13.11.2015 року про те, що при судово-медичному обстеженні ОСОБА_4 та із історії хвороби №6092 1-ї міської клінічної лікарні м. Полтава у нього виявлені слідуючі тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, закритий перелом кісток носу, закритий перелом обох верхньо-щелепних пазух, синці, що розташовані на спинці та стінках носу; навколо правого ока, навколо лівого ока, на правій щоці, з розповсюдженням на скулову ділянку, які могли утворитися не менш, ніж від двох точок прикладання сили твердих тупих предметів, по давності утворення можуть відповідати даті та обставинам, вказаним в описовій частині постанови та по ступеню тяжкості, у своїй сукупності, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я. Враховуючи кількість, характер та локалізацію виявлених на тілі ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, експерт вважає, що вони, загалом, не могли утворитися при його падінні з висоти власного зросту (а.с.п.108-109);

- даними протоколу слідчого експерименту від 17.11.2015 року з фототаблицею до нього, де в присутності понятих свідок ОСОБА_10 в деталях розповів та показав на статисті, зокрема, як ОСОБА_7 наніс удар в область голови потерпілому ОСОБА_4 , коли той допомагав йому піднятися з асфальту (а.с.п.110-113); вбачається, що даний свідок показав на праву частину обличчя потерпілого ОСОБА_4 , в яку йому було нанесено удар; також даний свідок вказав на положення потерпілого перед нанесенням йому удару;

- даними протоколу слідчого експерименту від 17.11.2015 року з фототаблицею до нього, де в присутності понятих потерпілий ОСОБА_4 в деталях розповів та показав на статисті, зокрема, в якому положенні він знаходився, коли допомагав піднятися з асфальту ОСОБА_10 (в нахиленому положенні) в той момент, коли ОСОБА_7 наніс йому удар в праву частину обличчя; також показав на своєму обличчі місце (права сторона обличчя), на яке прийшовся удар, який йому наніс ОСОБА_7 (а.с.п.114-117);

- додатковим висновком експерта (судово-медичної експертизи) №344 від 27.11.2015 року про те, що враховуючи характер виявлених у ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, експерт вважає, що вони могли виникнути за вказаних свідком ОСОБА_10 обставин, та, загалом, не протирічать об`єктивним судово-медичним даним (а.с.п.118);

- додатковим висновком експерта (судово-медичної експертизи) №345 від 27.11.2015 року про те, що враховуючи характер виявлених у ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, експерт вважає, що вони могли виникнути за вказаних потерпілим ОСОБА_4 обставин та, загалом, не протирічать об`єктивним судово-медичним даним (а.с.п.119);

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.11.2015 року про те, що в присутності понятих серед пред`явлених потерпілому ОСОБА_4 фотознімків осіб чоловічої статі, ОСОБА_4 впізнав особу, зображену на фото №2 (тобто ОСОБА_7 ) як особу, яка нанесла йому тілесні ушкодження 27.08.2015 року в нічний час в с. Красногорівка Великобагачанського району Полтавської області; дану особу ( ОСОБА_7 ) потерпілий впізнав за ознаками (їх сукупністю): за віком, волоссям, носом, бровами, вухами; з даного протоколу також вбачається, що фотознімки чотирьох осіб чоловічої статі прошиті, пронумеровані та цілісність прошиття не порушена (а.с.п.120-121);

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.11.2015 року про те, що в присутності понятих серед пред`явлених свідку ОСОБА_10 фотознімків осіб чоловічої статі, ОСОБА_10 впізнав особу, зображену на фото №4 (тобто ОСОБА_7 ) як особу, яка нанесла ОСОБА_4 тілесні ушкодження 27.08.2015 року в нічний час в с. Красногорівка Великобагачанського району Полтавської області; дану особу ( ОСОБА_7 ) свідок ОСОБА_10 впізнав за ознаками (їх сукупністю): за рисами обличчя та віком; вбачається, що фотознімки чотирьох осіб чоловічої статі прошиті, пронумеровані та цілісність прошиття не порушена (а.с.п.122-123);

- показаннями судового експерта ОСОБА_15 , отриманими в порядку ст.356 КПК України, про те, що даний експерт підтвердив свої висновки по проведених ним судово-медичних експертизах щодо кількості, характеру та локалізації наявних у потерпілого ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, та механізм їх утворення, які викладені в дослідницьких та резолютивних частинах проведених ним у кримінальному провадженні судово-медичних експертизах.

Дослідивши та проаналізувавши докази по даній справі, що надані на засадах змагальності та диспозитивності, і давши їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що своїми умисними діями, які виразилися у спричиненні потерпілому ОСОБА_4 умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч.1 ст.122 КК України.

Враховуючи обстановку та обставини вчинення кримінального правопорушення, виходячи з сукупності досліджених доказів у справі, зокрема, і висновків судово-медичних експертиз щодо характеру, кількості та локалізації тілесного ушкодження, виявленого у потерпілого ОСОБА_4 у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, закритого перелому кісток носу, закритого перелому обох верхньо-щелепних пазух, синців, що розташовані на спинці та стінках носу, навколо ока, навколо лівого ока, на правій щоці, з розповсюдженням на скулову ділянку, які могли утворитися не менш, ніж від двох точок прикладення сили твердих тупих предметів та по ступеню тяжкості, у своїй сукупності, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, не визнання по суті обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину в межах пред`явленого обвинувачення (ч.1 ст.122 КК України) та його показання щодо обставин сутички між ним, ОСОБА_4 та ОСОБА_10 та механізму отримання потерпілим ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, суд розцінює як спосіб захисту від висунутого обвинувачення, що випливає з положень ст.63 Конституції України і процесуальних прав обвинуваченого.

Суд приймає до уваги висновок судово-медичної експертизи №328 від 13.11.2015 року щодо характеру та локалізації тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_4 , оскільки експерт прийшов до відповідних висновків, виходячи з огляду підекспертного ОСОБА_4 02.09.2015 року та з урахуванням відомостей, які містяться в історії хвороби травматологічного відділення 1-ї міської клінічної лікарні №6092 щодо хворого ОСОБА_4 , який знаходився там на лікуванні з 02 год.55 хв. 28.08.2015 року по 31.08.2015 року, оскільки ці обставини по суті узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_10 щодо обставин та механізму нанесення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_4 27.08.2015 року і їм не суперечать. Також, допитаний в судовому засіданні в порядку ст.356 КПК України судовий експерт ОСОБА_15 підтвердив обґрунтування та висновки проведених ним у справі судово-медичних експертиз щодо характеру, кількості наявних у потерпілого тілесних ушкоджень в області обличчя та механізму їх утворення. Суд також вважає, що показання потерпілого ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_10 щодо нанесення потерпілому ОСОБА_7 одного сильного удару в праву частину обличчя в той момент, коли він нахилився до ОСОБА_10 , щоб допомогли йому піднятися, в цілому не змінюють суті висновку судово-медичної експертизи про те, що в сукупності виявлені у потерпілого тілесні ушкодження відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я і тілесні ушкодження могли утворитися не менше, ніж від двох точок прикладання сили твердих тупих предметів, оскільки під час нанесення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_4 місцевість навпроти території Красногорівської філії ПАТ «Полтаваобленерго» була не освітлена, потерпілий знаходився у нагнутому положенні і напад відбувся з правої сторони (по суті зі спини з правого боку), відповідно, як зазначив потерпілий ОСОБА_4 , він відчув сильний удар в праву область обличчя і після цього втратив свідомість та не виключає, що ОСОБА_7 міг ще нанести удар в область голови, а свідок ОСОБА_10 , при цих обставинах, в умовах місця події вказав про те, що чітко бачив, лежачи на асфальті, що ОСОБА_7 підбіг до ОСОБА_4 і наніс удар в праву область обличчя потерпілого. При цьому, як потерпілий ОСОБА_4 , так і свідок ОСОБА_10 вказували про те, що на їх думку, удар в праву частину обличчя був нанесений об`ємним важким тупим предметом, однак в ході досудового розслідування не було встановлено наявність такого предмету у ОСОБА_7 .

Суд також приймає до уваги висновки додаткових судово-медичних експертиз №344 від 27.11.2015 року (по показаннях свідка ОСОБА_10 ) та №345 від 27.11.2015 року (по показаннях потерпілого ОСОБА_4 ), оскільки вони узгоджуються зі стабільними та послідовними показаннями даних осіб щодо механізму нанесення тілесних ушкоджень саме в область правої частини обличчя потерпілого ОСОБА_4 та такі показання даних осіб не суперечать об`єктивним судово-медичним даним щодо кількості, локалізації та характеру виявлених на обличчі потерпілого тілесних ушкоджень у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, закритого перелому кісток носу, закритого перелому обох верхньо-щелепних пазух, синців, що розташовані на спинці та стінках носу, навколо ока, навколо лівого ока, на правій щоці, з розповсюдженням на скулову ділянку.

З урахуванням описання судово-медичним експертом медичної документації (історії хвороби травматологічного відділення 1-ї міської клінічної лікарні №6092 щодо хворого ОСОБА_4 ) про період госпіталізації та лікування ОСОБА_4 в травматологічному відділенні 1-ї міської клінічної лікарні (поступив о 02 год.55 хв. 28.08.2015 року та знаходився на лікуванні по 31.08.2015 року включно) суд приймає до уваги показання потерпілого ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_10 про те, що в ніч з 27.08.2015 року на 28.08.2015 року після заподіяння ОСОБА_4 . ОСОБА_7 тілесних ушкоджень він звертався до приймального відділення Великобагачанської ЦРЛ за медичною допомогою та до Великобагачанського райвідділу міліції про нанесення йому тілесних ушкоджень, однак така допомога йому надана не була і заява від нього не приймалася, що змусило його в ніч на 28.08.2015 року звертатися за медичною допомогою до 1-ї міської клінічної лікарні м. Полтави. В подальшому, 01.09.2015 року ОСОБА_4 звернувся до райвідділу міліції з відповідною заявою (а.с.п.106), а вже 02.09.2015 року з`явився на огляд судмедекспертом ОСОБА_15 (а.с.п.108).

Детально проаналізувавши висновок експерта (судово-медичної експертизи) №328 від 13.11.2015 року про те, що при судово-медичному обстеженні ОСОБА_4 та із історії хвороби №6092 1-ї міської клінічної лікарні м. Полтава у нього виявлені тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, закритий перелом кісток носу, закритий перелом обох верхньо-щелепних пазух, синці, що розташовані на спинці та стінках носу; навколо правого ока, навколо лівого ока, на правій щоці, з розповсюдженням на скулову ділянку, які по ступеню тяжкості, у своїй сукупності, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я (тобто локалізація цих виявлених тілесних ушкоджень стосується області обличчя потерпілого), суд вважає, що в ході судового розгляду не доведено те, що ОСОБА_7 наносив удари ногами у взутті по лівій нозі потерпілому ОСОБА_4 і ці удари, в сукупності з ударами кулаком в область обличчя потерпілого, призвели до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, оскільки у висновках судово-медичної експертизи №328 від 13.11.2015 року відсутні посилання на наявність тілесних ушкоджень у потерпілого в області лівої ноги, тому посилання у обвинувальному акті на те, що ОСОБА_7 умисно наніс удари ногами у взутті по лівій нозі ОСОБА_4 не є доведеним в контексті сукупності отриманих потерпілим ОСОБА_4 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Суд вважає належним і допустимим доказом протокол проведення слідчого експерименту від 17.11.2015 року з участю свідка ОСОБА_10 , оскільки його форма та зміст відповідають положенням ст.240 КПК України, він підписаний всіма учасниками цієї слідчої дії без зауважень; при цьому, показання свідка ОСОБА_10 , дані ним в ході цього слідчого експерименту щодо механізму та характеру нанесення удару потерпілому ОСОБА_4 саме в область обличчя узгоджуються з об`єктивними судово-медичними даними щодо характеру отриманих потерпілим тілесних ушкоджень і підтверджуються висновком додаткової судово-медичної експертизи №344 від 27.11.2015 року в своїй сукупності. Та обставина, що понятою при проведенні даної слідчої дії була запрошена ОСОБА_12 , не впливає на належність і допустимість даного доказу, оскільки вона є технічним працівником відділу поліції і не є службовою особою, яка була б зацікавлена в результатах розслідування та розгляду справи по суті, а показання свідка ОСОБА_10 , який попереджався про кримінальну відповідальність за ст.ст.384,385 КК України узгоджуються в своїй сукупності як з показаннями потерпілого щодо механізму нанесення удару в область правої сторони обличчя ОСОБА_4 , так і відповідають об`єктивним судово-медичним даним щодо характеру отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, що були виявлені саме на його обличчі (а не на інших частинах тіла).

Суд не приймає до уваги показання свідка ОСОБА_9 , оскільки вона є дружиною обвинуваченого ОСОБА_7 і прямо зацікавлена в результатах розгляду кримінального провадження щодо нього. Також, суд не приймає показання свідка ОСОБА_11 , яка була допитана в судовому засіданні, оскільки її показання щодо обставин події, в своїй сукупності, суперечать стабільним та послідовним показанням як потерпілого ОСОБА_4 , так і свідка ОСОБА_10 щодо характеру та механізму заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень в область обличчя потерпілому ОСОБА_4 , а також висновкам судово-медичної експертизи, та висновкам додаткових судово-медичних експертиз, які були досліджені в ході судового розгляду справи. Крім цього, свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні 16.02.2016 року по суті змінила свої показання, які вона надавала, зокрема, при додатковому допиті її в якості свідка 19.11.2015 року (а.с.п.139-140) та в ході проведеного 04.12.2015 року з її участю слідчого експерименту (вказувала про те, що ОСОБА_7 наніс два удари правою рукою зжатою в кулак в обличчя ОСОБА_4 ) (а.с.п.124-125). В ході судового розгляду справи суд виконував положення ст.96 КПК України щодо з`ясування достовірності показань свідка ОСОБА_11 та з`ясування причин зміни її показань, при цьому, ОСОБА_11 не посилалась по суті на будь-який тиск на неї зі сторони правоохоронних органів, тобто достеменно пояснити причину зміни своїх показань в судовому засіданні вона не змогла. За клопотання сторони захисту був оголошений протокол додаткового допиту свідка ОСОБА_11 від 19.11.2015 року, однак суд його по суті прийняти не може, оскільки суд зобов`язаний дослідити показання свідка безпосередньо; при цьому, згідно положень ч.4 ст.95 КПК України суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Також, суд не може прийняти як належний доказ протокол проведення слідчого експерименту від 04.12.2015 року з участю свідка ОСОБА_11 в частині механізму нанесення тілесного ушкодження ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_4 , оскільки вказаний нею механізм нанесення тілесного ушкодження не відповідає об`єктивним судово-медичним даним виявлених тілесних ушкоджень на обличчі потерпілого ОСОБА_4 , його положенню перед нанесенням удару в область правої частини обличчя та суперечать стабільним показанням потерпілого ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_10 про нанесення ОСОБА_7 удару саме в область правої частини обличчя потерпілої (а не лівої). Разом з цим, щодо кількості нанесених ударів (не менше двох) показання даної особи при цій слідчій дії узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи №328 від 13.11.2015 року про те, що виявлені на обличчі потерпілого тілесні ушкодження могли утворитися не менш, ніж від двох точок прикладання сили твердих тупих предметів.

Виходячи з положень ч.7 ст.97 КПК України суд не може прийняти показання свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 слідчих СВ Великобагачанського ВП ГУНП в Полтавській області про факти, які повідомляла в ході досудового розслідування свідок ОСОБА_11 .

Посилання сторони захисту на відомості, що містяться у постанові про закриття кримінального провадження від 29.12.2015 року суд не приймає, оскільки зі змісту даної постанови вбачається, що органом досудового розслідування в межах досудового розслідування кримінального провадження №0000295 не встановлювалися обставини, передбачені ст.91 КПК України; при цьому, в постанові вказується про відсутність в діях невстановлених слідством осіб складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Суд за клопотанням сторони захисту, реалізуючи принцип змагальності сторін, свободи в поданні ними суду своїх доказів та доведення перед судом їх переконливості оглянув в судовому засіданні кофту чоловічу, яка була надана обвинуваченим ОСОБА_7 . При її огляді було виявлено розірвання та пошкодження її в деяких місцях, однак будь-яких належних доказів того, хто саме спричинив її пошкодження та коли і за яких обставин в матеріалах провадження не має і вони не подані стороною захисту; при цьому, наявність пошкоджень цієї чоловічої кофти не спростовує даних, в т.ч. об`єктивних судово-медичних, а також показань потерпілого та свідка ОСОБА_10 про характер, механізм та локалізацію нанесення ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_4 тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості близько 23 год. 27.08.2015 року.

Також, суд вважає непереконливими посилання обвинуваченого та його захисника на наявність необхідної оборони в діях ОСОБА_7 , виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.36 КК України та роз`яснень, що містяться в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 26.04.2002 року «Про судову практику у справах про необхідну оборону», необхідною обороною визначаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. Також потрібно з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання. Системний аналіз вказаних вище положень законодавства вказує на те, що право на необхідну оборону виникає лише за наявності для цього певної підстави (юридичного факту). Відповідно до ч.1 ст.36 КК України, такою підставою є лише вчинення особою суспільно небезпечного посягання. Виходячи з викладеного, з урахування обстановки та обставин заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_4 зі сторони обвинуваченого ОСОБА_7 , характеру дій обвинуваченого на місці події, стабільних показань потерпілого та свідка ОСОБА_10 щодо протиправних дій ОСОБА_7 та механізму нанесення ним удару потерпілому в область обличчя зправа, які узгоджуються з висновками судово-медичних експертиз, з урахуванням кількості, характеру та локалізації отриманих тілесних ушкоджень потерпілим, відсутності доказів отримання тілесних ушкоджень та їх ступеня тяжкості ОСОБА_7 , відсутності об`єктивних доказів щодо протиправних дій зі сторони потерпілого ОСОБА_4 на проїжджій частині дороги на вулиці Гоголя навпроти території Красногорівської філії ПАТ «Полтаваобленерго», суд не вбачає об`єктивних підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 знаходився в стані необхідної оборони.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , у обвинувальному акті не наведено і судом в ході розгляду справи не встановлено.
Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 Рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Отже, виходячи з викладеного, при призначенні виду та міри покарання суд враховує положення ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, те, що відповідно до ст.12 КК України цей злочин відноситься злочинів середньої тяжкості, обстановку та обставини вчинення даного кримінального правопорушення (злочину), наслідки, що настали, те, що перед заподіянням потерпілому тілесних ушкоджень між обвинуваченим та потерпілим в кафе виникла конфліктна ситуація, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше не судимий, ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 05.04.2016 року кримінальне провадження щодо нього за ч.1 ст.122 КК України було закрито у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення, те, що обвинувачений в даний час не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, одружений та має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_18 , 2008 р.н., його стан здоров`я, який є здоровим і працездатним, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання, думку потерпілого ОСОБА_4 , який наполягав на суворому покаранні, і з урахуванням сукупності цих обставин суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно призначити покарання, що передбачене санкцією ч.1 ст.122 КК України у виді обмеження волі, яке буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, те, що після нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_4 обвинувачений не намагався надати медичну допомогу потерпілому, який знаходився у лежачому положенні і після нанесення тілесних ушкоджень потерпілому залишив місце події, думку потерпілого ОСОБА_4 , який наполягав на призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 суворого покарання, відсутність обставин, що пом`якшують його покарання, суд не вбачає підстав для застосування положень ст.ст.69,75 КК України.

Що стосується цивільного позову потерпілого ОСОБА_4 до ОСОБА_7 від 28.12.2015 року в частині відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (а.с.п.20-21), то розмір відшкодування визначається судом з урахуванням вимог ст.ст.16,22,ч.1 ст.1166 ЦК України, суті та змісту позовних вимог, доказів, що подані на його підтвердження, матеріального стану обвинуваченого, який хоч і в даний час не працює, однак є особою працездатного віку, можливість реального відшкодування ним матеріальної шкоди і приходить до висновку, що поданий по справі цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_7 від 28.12.2015 року про відшкодування матеріальної шкоди підлягає частковому задоволенню в сумі 1828 грн.96 коп., оскільки підтверджується належними письмовими доказами, які були досліджені в ході судового розгляду справи (а.с.п.23,24,25). Що стосується проведення в подальшому септопластики, вазотомії нижніх носових раковин, перебування та загальної анестезії та їх вартості (а.с.п.26-28,188), то позивачем надано розцінки вартості, які виходять за межі позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди (а.с.п.188); крім цього, стягнення коштів на ці цілі заявлено позивачем на майбутнє.

Що ж стосується цивільного позову потерпілого ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок злочину, суд, виходячи з положень ст.ст.23,1167 ЦК України та роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами), з урахуванням вчинення обвинуваченим умисного злочину, матеріального стану обвинуваченого, який в даний час не працює, однак є працездатною особою, можливості реального відшкодування моральної шкоди потерпілому, ступеня та характеру заподіяних тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_4 , характеру та часу моральних і душевних страждань, те, що після отримання тілесного ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, закритого перелому кісток носу, закритого перелому обох верхньо-щелепних пазух, синці, що розташовані на спинці та стінках носу, навколо ока, навколо лівого ока, на правій щоці, з розповсюдженням на скулову ділянку (середньої тяжкості тілесне ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я), через отримане тілесне ушкодження потерпілий відчував фізичний біль та стрес, не міг вести звичний повноцінний спосіб життя, в тому числі з родиною, що створювало для нього додаткові незручності та приносило моральні страждання, у зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень змушений був докладати значних зусиль для організації свого життя та звертатися в медичні заклади, в подальшому буде змушений вживати заходів для проведення оперативного втручання для відновлення попереднього становища носових раковин, виходячи з меж заявленого позову, керуючись засадами розумності, виваженості та справедливості вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_4 частково і стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином на користь потерпілого ОСОБА_4 20000 грн.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 не обирався.

З обвинувального акту вбачається, що процесуальні витрати у справі відсутні.

Речових доказів у справі не має.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 368,370,374 КПК України, суд, -
з а с у д и в:

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.122 КК України і призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.
Строк покарання ОСОБА_7 рахувати з часу його прибуття до місця відбування покарання за цим вироком.
Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер суду невідомий, на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 : в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням (злочином) - 1828 (одну тисячу вісімсот двадцять вісім) грн. 96 коп. та 20000 (двадцять тисяч) грн. - в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (злочином).

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Великобагачанський районний суд.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя