Справа № 414/2/16-к
Провадження № 11-кп/782/46/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«15 » березня 2016 року Апеляційний суд Луганської області у складі:
головуючого: судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі: ОСОБА_4

за участі: прокурора ОСОБА_5

засудженого: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьк апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Кремінського районного суду Луганської області від 13.01.2016 року, якою подання прокурора Кремінського району ОСОБА_7 про вирішення питань, які виникають під час виконання вироку суду, задоволено,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Кремінського району 18.11.2015 року звернувся до Кремінського районного суду з поданням, в якому зазначив, що, у зв`язку зпроведенням АТО, Перевальська виправна колонія №15 опинилась в межах тимчасово окупованої території України, яка контролюється представниками незаконних збройних формувань та просив суд визначити строк фактично невідбутої засудженим ОСОБА_8 частини покарання за вироком Кремінського районного суду від 09.02.2012 року з моменту звільнення, а саме з 31.08.2015 року, направити ОСОБА_6 для подальшого відбуття покарання у вигляді позбавлення волі на строк, встановлений вироком суду, обчислюючи строк не відбутої частини покарання з 31.08.2015року, надати дозвіл органам Національної поліції на етапування ОСОБА_6 до Старобільського СІЗО.
Оскаржуваною ухвалою суду задоволено подання прокурора Кремінського району Луганської області БерезуєваА. щодо питань, які виникли під час виконання вироку Кремінського районного суду Луганської області від 9.02.2012 року, яким ОСОБА_6 було засуджено за ч.3 ст.185, ч.2 ст. 309КК України, з застосуванням ст.70,71 КК України до 4років 6 місяців позбавлення волі.

Суд визначив строк фактично не відбутої засудженим ОСОБА_8 частини покарання за вироком Кремінського районного суду від 09.02.2012 року з моменту звільнення, а саме з 31.08.2015 року, направив засудженого ОСОБА_6 для подальшого відбуття покарання у вигляді позбавленя волі на строк встановлений вироком суду, обчислюючи строк невідбутої частини покарання з 31.08.2015 року та надав дозвіл органам Національної поліції на етапування ОСОБА_6 до Старобільського СІЗО.

Задовольняючи подання прокурора, суд першої істанції мотивував свій висновок, посилаючись в ухвалі на те, що з Перевальської виправної колонії № 15 звільнений 31.08.2015 року засуджений ОСОБА_8 умовно-достроково від відбування покарання на 9 місяців 4 дні на підставі постанови генеральної прокуратури так званої «ЛНР», яка є нелегітимним органом, створеним у порядку, непередбаченому діючим законодавством України.
Від засудженого ОСОБА_6 надійшла апеляційна скарга, в якій він ставить питання про скасування ухвали Кремінського районного суду Луганської області від 13.01.2016 року та просить постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання прокурора.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, засуджений звертає увагу на те, що суд першої інстанції не врахував, що він є громадянином України, який мешкає на території, підконтрольній Україні, та, поважаючи закон, відразу після звільнення повернувся додому, влаштувався на роботу, намагався зареєструватися у компетентних органах. Згідно приписів ст.ст.86-88, 91, 93 КВК України, Інструкції про порядок розподілу, направлення та переведення для відбування покарань осіб, засуджених до позбавлення волі, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.02.2012 року №222/5, які регулюють питання виконання покарань засуджених до позбавлення волі, порядок їх направлення до виправних колоній і переміщення з одного місця відбування покарання в інше під вартою, існує певний порядок виконання покарань засуджених до іншої виправної колонії за виняткових обставин, до яких, на його думку, відноситься проведення антитерористичної операції у Луганській області, що, у відповідності до чинного законодавства, позбавляє суд повноважень на визначення строку фактично не відбутої ним, засудженим ОСОБА_6 , частини покарання за вироком Кремінського районного суду Луганської області від 09.02.2012 року. Вважає, що суд повинен був відмовити прокурору в задоволенні клопотання, оскільки цей порядок визначено нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України та виконується установами виконання покарань, судом при розгляді подання прокурора допущено істотне порушення норм КПК України.

Заслухавши доповідача, засудженого , який підтримав доводи апеляційної скарги та надав аналогічні її змісту пояснення, прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали справи та провівши судові дебати, апеляційний суд вважає апеляційну скаргу засудженого підлягаючою задоволенню.

Положеннями ст.537 КПК України визначено перелік питань, які вирішуються судом під час виконання вироків.
Пункт 14 ч.1 ст.537 КПК України передбачає, що суд має право вирішувати інші питання, про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.
Діючим законодавством, а саме статтями 86-88, 91, 93 КВК України, Інструкцією про порядок розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.02.2012 року №222/5, передбачений певний порядок виконання покарань у вигляді позбавлення волі, який регламентує порядок переведення засуджених до іншої виправної колонії за виняткових обставин.
Оскільки цей порядок визначений нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України та виконується установами виконання покарань, апеляційний суд вважає, що поставлене в поданні прокурора питання не відноситься до такого, яке може бути розглянуто відповідно до п.14 ст.537 КПК України, а тому суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про задоволення клопотання прокурора.
Крім того, апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості подання прокурора.
Апеляційний суд обґрунтовує свої висновки, виходячи із положень ст.1 КПК України, яка передбачає, що Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Так, положеннями ст.9 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948р. та п.С) ч.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950р., ратифікованою Україною 17.97.1997р., передбачено, що ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання.
Кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім такого випадку і відповідно до процедури, встановленої законом, як-то: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтовано підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечи після його вчинення.
Наведені міжнародні правові норми закріплюють, що особа може бути затримана лише за наявності передбачених законом обставин та відповідно до встановленої процедури.
Оскільки в даному конкретному випадку прокурор у своєму поданні не навів та не надав суду відповідних доказів про те, що засуджений обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення або це обумовлено необхідністю запобігти вчиненню засудженим правопорушення чи його втечі після вчинення правопорушення, тому, на думку апеляційного суду, у суду першої інстанції не було правових підстав для направлення засудженого ОСОБА_6 для подальшого відбування покараня у вигляді позбавлення волі та надання дозволу органам Національної поліції на етапування останнього до Старобільського слідчого ізолятора. Крім того, чинними нормами Кримінального процесуального законодавства України така процедура затримання судом особи при розгляді питань, пов`язаних з виконанням вироку суду, не передбачена.
Відповідно до п.4ч.1.ст.407КПК України за наслідкам апеляційного розляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу.
За таких обставин апеляційний суд вважає апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_9 обгрунтованою та підлягаючою задоволенню, а ухвалу суду першої інстанції підлягаючою скасуванню повністю та ухваленням нової ухвали апеляційним судом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу Кремінського районного суду Луганської області від 13 січня 2016 року скасувати. Ухвалити нову ухвалу, якою відмовити прокурору Кремінського району ОСОБА_10 в задоволенні подання від 18.11.2015 року стосовно засудженого ОСОБА_6 .
СУДДІ:

________________ _____________ _______________