У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання прокурора потерпілоїОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001249, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 116 КК, за касаційними скаргами потерпілої ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 на вирок Апеляційного суду Харківської області від 09 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

За вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 14 травня 2015 року ОСОБА_7 було засуджено за ст. 116 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки і покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК.
Вироком Апеляційного суду Харківської області від 09 листопада 2015 року вирок місцевого суду в частині призначеного покарання скасовано.
Постановлено новий вирок, яким ОСОБА_7 засуджено за ст. 116 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 17 серпня 2014 року приблизно о 20.00 год. за місцем свого проживання на АДРЕСА_1 , перебуваючи згідно з висновком експерта у стані вираженого емоційного напруження, тобто в емоційному стані, який суттєво вплинув на його свідомість та поведінку і може розглядатись як психологічна підстава сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання та тяжких образ з боку ОСОБА_9 на його адресу та на адресу його матері, умисно, з метою позбавлення життя, завдав своєму батьку ОСОБА_9 залізною палицею трьох ударів у скронево - тім`яну область голови, внаслідок чого останній упав. Після цього ОСОБА_7 з метою позбавлення життя ще тричі ударив потерпілого цією палицею по потилиці. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_9 помер на місці.
У касаційній скарзі потерпіла порушує питання про скасування вироку апеляційного суду та призначення нового розгляду в цьому суді на підставі м`якості призначеного засудженому покарання. Потерпіла зазначає, що апеляційний суд при призначенні ОСОБА_7 покарання не взяв до уваги відсутність щирого каяття, оскільки винний намагався уникнути покарання, його поведінку після вчиненого злочину, а також позицію потерпілої, котра наполягала на призначенні максимального покарання, передбаченого санкцією ст. 116 КК.
У касаційній скарзі захисник порушує питання про зміну вироку суду апеляційної інстанції та про призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, а також про можливість звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК. Захисник зазначає, що апеляційний суд при призначенні покарання не врахував усіх даних про особу винного, а саме: того, що він є особою молодого віку, на момент затримання навчався, характеризується виключно позитивно; не врахував суд, на думку захисника, негативних характеристик на потерпілого, а також обставину, що пом`якшує покарання, - з`явлення із зізнанням.
Заслухавши доповідь судді, доводи потерпілої, яка підтримала свою скаргу та заперечувала проти задоволення скарги захисника, думку прокурора, який заперечував проти задоволення скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню на таких підставах.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та кваліфікація його дій у касаційному порядку не оскаржуються. Відповідно до вимог ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При розгляді доводів, наведених у касаційних скаргах, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Доводи захисника та потерпілої про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу є безпідставними.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд апеляційної інстанції при призначенні засудженому покарання дотримався вимог статей 50, 65 КК та принципу індивідуалізації покарання.
Так, суд урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є середньої тяжкості, конкретні обставини скоєного, тяжкість наслідків, що настали, дані про особу винного, який є особою молодого віку, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно; обставинами, що пом`якшують покарання, суд вказав визнання вини та щире каяття. Враховуючи наведене, апеляційний суд не погодився з доводами прокурора та потерпілої про призначення ОСОБА_7 покарання у максимальних межах, передбачених санкцією ст. 116 КК. З таким висновком погоджується і суд касаційної інстанції.
Разом із тим, ураховуючи посткримінальну поведінку винного, який намагався приховати вчинений ним злочин, думку потерпілої, котра наполягала на суворому покаранні, апеляційний суд дійшов умотивованого висновку про неможливість виправлення засудженого без реального відбування ним покарання. Колегія суддів погоджується з такою думкою. Інших обґрунтованих мотивів щодо суворості призначеного покарання касаційна скарга захисника не містить.
Посилання у касаційній скарзі захисника на з`явлення ОСОБА_7 із зізнанням не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження. Так, початкові пояснення ОСОБА_7 від 21 серпня 2014 року містили повідомлення лише про зникнення батька. Пізніше, 24 серпня 2014 року, його матір ОСОБА_10 написала явку із зізнанням (т. 1, а.с. 56), в якій повідомила про вчинений її сином злочин та про те, що вони спільно вивезли труп її чоловіка ОСОБА_9 і спалили його. Того ж дня, тобто 24 серпня 2014 року, від ОСОБА_7 було відібрано пояснення, в якому він зізнався у скоєному (т. 1, а.с. 57). Таким чином, твердження про з`явлення ОСОБА_7 із зізнанням є необгрунтованим.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про відповідність призначеного засудженому покарання вимогам закону, даним про його особу та обставинам, що пом`якшують покарання, а тому підстав для задоволення касаційних скарг захисника та потерпілої немає.
Керуючись статтями 433 - 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги потерпілої ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Харківської області від 09 листопада 2015 року щодо ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3