Справа №487/6011/15-к 06.04.2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2016 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 грудня 2015 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дмитрівка Вознесенського району Миколаївської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

-обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8
потерпілий ОСОБА_9
представник потерпілого ОСОБА_10
обвинувачений ОСОБА_7
захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисники виклали вимогу про незаконність рішення суду в частині вирішення питання про цивільний позов. Вважають за необхідне позовні вимоги потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

провадження № 11-кп/784/142/16 головуючий першої інстанції: ОСОБА_11

категорія: ч.1 ст.286 КК України доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн., без позбавлення права керування транспортними засобами.
Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.
В апеляційній скарзі захисники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зазначають, що автомобіль, яким керував ОСОБА_7 , було застраховано в ПАТ «ХДІ страхування», тому вважають, що судом першої інстанції в порушення вимог закону не було залучено як співвідповідача страхову компанію.

Крім того, звертають увагу на те, що ОСОБА_7 працював в ТОВ «УСС Одеса» охоронцем і керував транспортним засобом знаходячись на роботі, тому на думку апелянтів необхідно було залучити як співвідповідача ТОВ «УСС Одеса».

Також стверджують, що судом не враховано відшкодування ОСОБА_7 потерпілому 500 доларів США та 13600гривень за лікування.

Вважають, що суд необґрунтовано прийняв як належний доказ аркуш паперу на якому зазначено, що сума на проведення подальшої операції становить 20000 гривень не дослідивши його походження. Цей аркуш не відповідає вимогам п.4,5 ст. 128 КПК України, а саме формі та змісту позовної заяви і вказані матеріальні збитки нічим не підтверджені.

Пославшись на постанову пленуму ВССУ від 01.03.2013 року №4 зазначає, що не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових обов`язків на підставі трудового договору. Така особа, враховуючи характер відносин які між ними склалися може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресивному порядку відповідно до ст. 1191 ЦК.

Вважає, що порушені норми закону № 1961 IV про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності, оскільки у разі питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована вирішується залежно від висловленої нею згоди. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування.

При вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди завданої порушенням страховиком зобов`язань за договором страхування, суди повинні виходити з того, що правовідносини сторін за договором страхування є зобов`язальними. У випадку порушення зобов`язання моральна шкода може бути відшкодована лише тоді, коли це встановлено договором або законом. Зокрема можливість відшкодування моральної шкоди передбачена у відносинах у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Встановлені судом першої інстанції обставини
Судом першої інстанції встановлено, що 10 травня 2015 року, приблизно о 14.45 год. водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним службовим автомобілем «KIA RIO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проспекту Леніна, зі сторони вулиці Фрунзе в напрямку вулиці Рюміна у м. Миколаєві. В районі перехрестя проспекту Леніна та заїзду на територію «Центрального ринку», між зупинкою громадського транспорту «Центральний ринок» та будинком №23 по проспекту Леніна, водій ОСОБА_7 , в порушення вимог дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена» додатку 2 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, з відповідними змінами та доповненнями , здійснив зупинку біля правого краю проїжджої частини, відносно напрямку свого руху, після чого вийшов з автомобіля.
У цей час на проїжджу частину проспекту Леніна, в районі зупинки громадського транспорту «Центральний ринок», вийшов пішохід ОСОБА_9 , який чекав на маршрутне таксі та зупинився на проїжджій частині біля її правого краю по ходу руху транспорту, на відстані близько 1,2 метра від передньої частини автомобіля «KIA RIO», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Повернувшись до свого автомобіля, ОСОБА_7 , грубо порушуючи вимоги п.п.2.3 «б» та 10.1 ПДР України, а саме проявив неуважність в дорожній обстановці що склалася, не контролював рух свого транспортного засобу, хоча зобовязаний був постійно його контролювати, і мав таку можливість, не маючи обмеження в оглядовості прилеглої території з водійського місця керованого ним автомобіля, не врахував дорожню обстановку, перед початком руху не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, своєчасно не виявив пішохода ОСОБА_9 , який знаходився у безпосередній близькості до автомобіля, а саме на відстані приблизно 1,2 метра від передньої його частини, ближче до лівого краю, розпочав рух свого транспортного засобу, внаслідок чого допустив наїзд переднім лівим колесом свого автомобіля на пішохода ОСОБА_9 .
Внаслідок зазначеної дорожньо транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_9 спричинені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я більш ніж 21 день, у вигляді переломів кісток лівої гомілки в середній та нижній третині зі зміщенням, садна лівої гомілки.
Висновки суду апеляційної інстанції по суті вимог апеляційних скарг.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості за встановлених судом обставин, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку.

В цій частині вирок суду не оскаржується.

Не оскаржується учасниками провадження і кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України.

Також суд при визначенні виду та розміру покарання ОСОБА_7 у відповідності із вимогами ст. 65 КК України врахував вчинення ним злочину невеликої тяжкості, обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття, часткове відшкодування майнової шкоди; дані про особу обвинуваченого, який позитивно характеризується, працює.

З урахуванням наведеного суд призначив покарання ОСОБА_7 в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України, яке за своїм видом та розміром відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі винного і є необхідним й достатнім для його виправлення та попередженню нових злочинів.

В частині призначення покарання вирок суду теж не оскаржується учасниками провадження.

Перевіривши, у відповідності до вимог ст. 404 КПК України, законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі щодо неправильності вирішення судом цивільних позовів, апеляційний суд дійшов наступного.

У відповідності до вимог ст. 374 ПК України, при ухваленні вироку, суд приймає рішення про цивільний позов, який згідно з вимогами ст.ст. 128,129 КПК України, розглядається у кримінальному провадженні за правилами, встановленим КПК України.

Якщо правові відносини, пов`язані з цивільним позовом, КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

При цьому, ч.1 ст.129 КПК України передбачає, що суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Відповідно до вимог ст. 334 КПК України, у мотивувальній частині вироку викладаються підстави для задоволення або відхилення цивільного позову.

Обґрунтованим, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 370 КПК України, є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції не дотримався.
Як убачається із технічного запису судового засідання, суд першої інстанції при дослідженні доказів щодо розміру понесених потерпілим витрат на лікування, обмежився оголошенням кількості аркушів, на яких зафіксовані копії квитанцій та фіскальних чеків сплачених потерпілим ОСОБА_9 на лікування без їх дослідження, пояснення сторін по цивільних позовах не заслуховував.
Разом з тим, в апеляційній інстанції сторона захисту стверджувала, що під час досудового розслідування вони надали слідчому документи на підтвердження того, що автомобіль, яким керував ОСОБА_7 , було застраховано в ПАТ «ХДІ страхування» і обвинувачений вчасно звернувся до вказаної страхової компанії з заявою про страховий випадок, пов`язаний із дорожньо-транспортною пригодою 10.05.2015 року. Крім того, ОСОБА_7 працював в ТОВ «УСС Одеса» охоронцем і керував транспортним засобом знаходячись на роботі. У зв`язку з чим представник відповідача ОСОБА_7 до початку судового розгляду провадження по суті порушував питання про необхідність залучення як співвідповідачів страхову компанію ПАТ «ХДІ страхування» та ТОВ «УСС Одеса».

Суд першої інстанції прийняв рішення про стягнення майнової шкоди тільки з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 , пославшись на непідтвердження належними та достатніми доказами того, що відповідальність за завдану ОСОБА_7 шкоду повинна нести страхова компанія.

Про можливу відповідальність ТОВ «УСС Одеса» суд першої інстанції взагалі не розглядував.

Разом з тим, суд першої інстанції прийняв передчасне рішення про майнову відповідальність тільки обвинуваченого ОСОБА_7 перед потерпілим ОСОБА_9 , без врахування вимог п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( в редакції від 05.07.2012 року), чинній на час дорожньо-транспортної пригоди 10.05.2015 року), згідно якому при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
А також вимог ст. 1194 ЦК України, згідно якої особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Також суд першої інстанції не взяв до уваги роз`яснення, які містяться у п.16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», згідно яким не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових обов`язків на підставі трудового договору. Така особа, враховуючи характер відносин які між ними склалися може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресивному порядку відповідно до ст. 1191 ЦК України.

Таким чином, судом першої інстанції не досліджені в повному обсязі докази щодо заявленого цивільного позову, клопотання про дослідження доказів в апеляційній інстанції не заявлялося, що позбавляє апеляційний суд можливості розглянути цивільний позов по суті і зазначена обставина є підставою для скасування вироку в цій частині з призначенням нового судового розгляду.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 грудня 2015 року відносно ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 про стягнення майнової та моральної шкоди скасувати, а матеріали кримінального провадження направити на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства в той же суд, але в іншому складі суду.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3