ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 жовтня 2016 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ;

при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, українець, гр-н України, середньо-спеціальна освіта, одружений, не працює, зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 , не судимий, -

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 та ч. 3 ст. 191 КК України,

сторони: прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_5 , інші учасники: представники потерпілого ТОВ «ШИННА КОМПАНІЯ» - ОСОБА_6 , ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В:
01 вересня 2012 року у невстановлений слідством час ОСОБА_5 , займаючи посаду водія відділу логістики ТОВ «ШИННА КОМПАНІЯ» та будучи при цьому матеріально-відповідальною особою, знаходячись на автозаправній станції № R4033 за адресою: м. Київ, вул. Кільцева дорога, 22, вчинив розтрату ввіреного йому чужого майна, яке належить ТОВ «ШИННА КОМПАНІЯ». А саме, будучи як найманий працівник держателем ввіреної йому для цілей господарської діяльності ТОВ «ШИННА КОМПАНІЯ» смарт-карти № , пред`явивши її оператору АЗС, отримав дизельне паливо у кількості 50 л на суму 492 грн 50 коп, яким розпорядився на власний розсуд, спричинивши підприємству збиток на вказану суму.
У подальшому в період з 08 вересня 2012 року по 11 червня 2013 року кожного разу, а всього 85 разів, ОСОБА_5 , продовжуючи займати посаду водія відділу логістики ТОВ «ШИННА КОМПАНІЯ» та будучи при цьому матеріально-відповідальною особою, діючи в аналогічний описаному вище спосіб, знаходячись на різних автозаправних станціях м. Києва та Київської області, пред`являв кожного разу ввірену йому для цілей господарської діяльності ТОВ «ШИННА КОМПАНІЯ» смарт-карту № операторам АЗС, на підставі чого отримував дизельне паливо у різних обсягах, вартість якого у кожному такому окремому випадку не становила великий розмір, а всього на загальну суму 78 402 грн 71 коп, яким розпоряджався на власний розсуд, тим самим вчиняв повторно розтрату ввіреного йому чужого майна, яке належить ТОВ «ШИННА КОМПАНІЯ».

Вказані дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 1 та ч. 3 ст. 191 КК України як розтрата чужого майна, яке було йому ввірено, а також відповідно як розтрата чужого майна, яке було йому ввірено, вчинена повторно.
30 вересня 2016 року між представником потерпілого ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_9 в порядку, передбаченому ст. ст. 468, 469 та 471 КПК України, укладено угоду про примирення між потерпілим та обвинуваченим.
Згідно з даною угодою представник потерпілого та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 та ч. 3 ст. 191 КК України, обвинувачений у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даних злочинів. Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_5 повинен понести за вчинені злочини, а саме за сукупністю вказаних злочинів у виді позбавлення волі строком на три роки, а також сторони досягли домовленості щодо звільнення обвинуваченого від відбування вказаного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням. В угоді отримана згода обвинуваченого на призначення вказаного покарання, а також на звільнення від відбування вказаного покарання з випробуванням. В угоді також передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про примирення, суд виходить з наступного.
Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення може бути укладена угода між представником потерпілого та обвинуваченим про примирення.
Прокурор та представники потерпілого в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просили цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.
Обвинувачений в судовому засіданні також просив вказану угоду з представником потерпілого затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 1 та 3 ст. 191 КК України, в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також на звільнення від його відбування з випробуванням, заявивши, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.
Злочини, у вчиненні яких ОСОБА_5 беззастережно визнав себе винуватим, згідно із ст. 12 КК України та п. 3 ч. 1 ст. 477 КПК України є злочином середньої тяжкості та відповідно тяжким злочином в межах кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, оскільки вчинені особою, яка щодо потерпілого (ТОВ «ШИННА КОМПАНІЯ») була найманим працівником і завдала школи виключно власності вказаного потерпілого.
Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_5 та представник потерпілого повністю усвідомлюють зміст укладеної угоди про примирення, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим обвинувачений, цілком розуміють права, визначені п. 1 ч. 4 та п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , умови угоди про примирення, її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, діям обвинуваченого надана правильна правова кваліфікація за ч. ч. 1 та 3 ст. 191 КК України, а тому наявні всі правові підстави для затвердження вказаної угоди та призначення ОСОБА_10 узгодженого сторонами цієї угоди покарання з одночасним звільненням від його відбування з випробуванням.
Враховуючи викладене, керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ст. ст. 122, 373, 374, 474 та 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
Затвердити угоду від 30 вересня 2016 року про примирення між представником потерпілого ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_9 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 191 та ч. 3 ст. 191 КК України, за якими призначити йому покарання:
-за ч. 1 ст. 191 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю;
-за 3 ст. 191 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки, з позбавленням права обіймати матеріально- відповідальні посади строком на один рік.
За сукупністю злочинів, відповідно до ст. 70 КК України, остаточно призначити ОСОБА_10 узгоджене сторонами угоди про примирення від 30 вересня 2016 року покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на три роки, з позбавленням права обіймати матеріально-відповідальні посади строком на один рік.
На підстави ст. ст. 75 та 76 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на один рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: - повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця свого проживання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції; не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.
Речові докази після набрання вироком законної сили використовувати за належністю.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Апеляційного суду міста Києва через Святошинський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

СУДДЯ ОСОБА_11