АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1272/16 Справа № 187/665/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001037 , щодо

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 121 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

Встановила:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження. Вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону, неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Стверджує, що злочин не вчиняв, а працівниками правоохоронних органів були сфальсифіковані матеріали кримінального провадження відносно нього. Посилається на те, що було порушено його право на захист, оскільки в ході розгляду кримінального провадження без його згоди був змінений захисник. Вказує на те, що суд не в повній мірі задовольнив його клопотання щодо виклику свідків. Стверджує, що не наносив тілесні ушкодження своїй матері та не погоджується з висновками суду, що він перебував в стані алкогольного сп`яніння, оскільки не була проведена експертиза на вміст алкоголю в його крові. Вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 про проведення комісійної судово-медичної експертизи щодо встановлення правильного діагнозу потерпілій ОСОБА_10 . Вказує, що висновок судово-медичного експерта протирічить свідченням свідків лікарів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 і висловлює сумніви щодо компетентності експерта, як фахівця, оскільки останній має недостатній стаж роботи у даній галузі. Зазначає, що покази свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які вони надавали в Магдалинівському районному суді Дніпропетровської області та Петриківському районному суді Дніпропетровської області різняться між собою. Вказує, що в ході судового слухання ним були заявлені клопотання про допит у якості свідків лікарів, медичний персонал з Магдалинівської лікарні та лікарні ім. Мечникова та осіб, які на час перебування його матері у лікарні разом з нею знаходилися у одній палаті, всього 24 особи, однак вони не були в повному обсязі задоволені, було допитано лише 5-х працівників Магдалинівської лікарні. Акцентує, що не була проведена судово-медична експертиза щодо наявності будь-яких пошкоджень на його руках. Водночас у скарзі просить застосувати до нього Закон України про амністію.

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду першої інстанції та закрити провадження стосовно нього. В обгрунтування своїх доповнень до скарги обвинувачений вказує, що судом першої інстанції було порушено його право на захист, суд прийняв самовідвід захисника ОСОБА_9 , проти чого він категорично заперечував, та замінив його на захисника ОСОБА_16 , який не надавав йому належної юридичної допомоги, внаслідок чого під час судових засідань він був позбавлений належного захисту, як це передбачено чинним законодавством. Крім того, кримінальне провадження судом першої інстанції здійснювалось незаконним складом суду, оскільки в судовому засіданні під час встановлення порядку дослідження доказів та заміні захисника брав участь прокурор ОСОБА_17 , який до кримінального провадження був залучений постановою про заміну групи прокурорів від 29 серпня 2014 року, яка після скасування вироку Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2015 року не має юридичного значення. Окрім цього, обвинувачений звертає увагу, що судом не був застосований закон, який підлягає застосуванню, щодо того, що висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

Вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за:

- ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік;
-ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 03 грудня 2013 року до 09 грудня 2015 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.

Згідно з вироком 06 листопада 2013 року протягом дня приблизно до 18.30 год. ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем свого проживання на АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних стосунків зі своєю матір`ю ОСОБА_10 , в ході виниклої сварки завдав близько 20 ударів руками по голові та обличчю останній, в результаті чого потерпілій ОСОБА_10 було заподіяно тілесних ушкоджень у вигляді: в проекціях верхньої та нижньої повіках правого ока синця; в проекції правої та нижньої повіках лівого ока синця, на спинці носа на всьому протязі, дещо більше ліворуч, 6 саден; в лобній ділянці ліворуч синця; на внутрішній поверхні верхньої губи, праворуч, забійної рани; на внутрішній поверхні верхньої губи, посередині та ліворуч, 2 крововиливів; на внутрішній поверхні нижньої губи, посередині та незначно праворуч, 2 забійних ран; на внутрішній поверхні нижньої губи, праворуч, крововиливу; на внутрішній поверхні нижньої губи, ліворуч, крововиливу; на передній поверхні підборіддя, посередині, синця; на зовнішній бічній поверхні підборіддя, праворуч, синець. На бічній поверхні підборіддя, ліворуч, синець. На передній поверхні грудної клітини, праворуч, синця; на передній поверхні грудної клітини, ліворуч, синця; на зовнішній бічній поверхні лівого плечового суглоба синця, на зовнішній бічній поверхні грудної клітини, ліворуч, у нижній третині в проекції передньої та середньої пахвинних ліній, 3 синців, на бічній поверхні черевної стінки, ліворуч, 2 синців, на бічній поверхні тулуба, у проекції великого крила клубової кістки, ліворуч, синця; на передній поверхні лівого стегна, в середній третині, 3 синців, на зовнішній бічній поверхні лівого стегна, в середній третині, синця; на передній поверхні лівого колінного суглобу 2 саден, на передній поверхні правого колінного суглобу 2 саден; інфільтруючих крововиливів з помірно вираженою лейкоцитарною реакцією у м`яких тканинах скронево-тім`яної ділянки, правої верхньої повіки, передньої поверхні грудної клітки праворуч; крововиливів зі значно вираженою лейкоцитарною реакцією у м`яких тканинах з ділянки забійної рани внутрішньої поверхні верхньої губи праворуч та з ділянки забійної рани нижньої поверхні нижньої губи, дрібно вогнищевих крововиливів без лейкоцитарної реакції м`яких тканин виличної ділянки ліворуч; крововиливів під м`якими мозковими оболонками на тлі гемосидероза у скроневій, тім`яній та потиличній частках мозку праворуч; крововиливів на тлі гемосидероза у речовині мозку скроневої, тім`яної та потиличної часток мозку, у мозолистому тілі; вогнища некротичних змін у нейропілі скроневої та потиличної часток мозку праворуч, а також у мозолистому тілі; набряку мозку, артеріолосклерозу у всіх досліджених відділах мозку, що особливо виражено у скроневій, тім`яній, потиличній частках мозку праворуч та у мозолистому тілі. Крововиливи на тлі гемосидероза слід розцінювати як посттравматичні («свіжі») в зоні віддалених наслідків розладу кровообігу у відповідних відділах мозку. Виявлені тілесні ушкодження у ділянці голови у вигляді закритої черепно-мозкової травми прижиттєві, виникли за деякий час до настання смерті та розділенню не підлягають, у своїй сукупності відносяться до тілесних ушкоджень тяжкого ступеню і знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_10 . Смерть ОСОБА_10 наступила від закритої черепно-мозкової травми: крововиливів під м`які оболонки головного мозку та у його речовину і ускладнилася набряком головного мозку.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 приблизно у вересні 2013 року, більш точної дати та часу досудовим слідством не встановлено, знаходячись на звалищі, розташованому поблизу смт. Магдалинівка Магдалинівського району Дніпропетровської області, виявив дикоростучі рослини конопель, зірвав з них листя, подрібнив їх шляхом механічного перетирання, тим самим незаконно придбав та виготовив наркотичний засіб, котрий поклав до пакету з полімерного матеріалу, переніс за місцем свого мешкання на АДРЕСА_1 , де зберігав в приміщенні кухні та спальні до 30 листопада 2013 року, коли при проведенні обшуку було виявлено та вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг яких заборонено - "канабіс", вага якого, в перерахунку на висушену речовину, відповідно становить 8, 864 г та 24, 610 г.
Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника на підтримання апеляційних вимог обвинуваченого, міркування прокурора, який заперечив проти їх задоволення, перевіривши наведені у скарзі з доповненнями до неї доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обгрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Посилання в апеляційній скарзі та доповненні до неї обвинуваченого ОСОБА_6 на те, що суд порушив вимоги кримінального процесуального закону, висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження, досудове розслідування та судовий розгляд за провадженням проведено неповно та неправильно застосований закон України про кримінальну відповідальність є необгрунтованими.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження з`ясовано, що судовий розгляд у ньому проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у провадженні не допущено.

У результаті перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у кримінально-караних діяннях зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом у їх взаємозв`язку відповідно до приписів ст. 94 КПК.

Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу змісту показань потерпілого, свідків, які були безпосередньо допитані в судовому засіданні і підтвердили його вину; показань судово-медичного експерта, висновками судово-медичних експертиз, зміст яких детально відображено у вироку.

Так, потерпілий ОСОБА_18 , брат потерпілої ОСОБА_10 , в судовому засіданні показав, що померла ОСОБА_10 проживала разом зі своїм сином ОСОБА_6 . ОСОБА_6 зловживав спиртними напоями та ставав агресивним.

Із показань свідка ОСОБА_19 вбачається, що ОСОБА_10 часто їй жалілася, що коли ОСОБА_6 приходить до дому в стані алкогольного сп`яніння, то стає агресивним, внаслідок чого їй доводилося тікати з квартири та ночувати в інших місцях. Після того, як на початку листопада 2013 року ОСОБА_10 після інсульту виписали з лікарні та привезли до дому, вона кожного дня провідувала її та приносила їжу. ОСОБА_10 була лежача після інсульту, самостійно рухатись не могла і при ній не падала з ліжка та про це ОСОБА_10 їй не говорила. Одного разу ОСОБА_10 попрохала її влаштувати до будинку пристарілих, оскільки боялася жити разом з сином. 04 листопада 2013 року остання показувала їй синці по всьому тілу і говорила, що ОСОБА_6 її б`є. 05 листопада 2013 року вона була у ОСОБА_10 вдома, остання попросила її прибрати судно та пляшки, так як ними ОСОБА_20 її поб`є, на її тілі вона бачила синці, а на голові у волоссі засохлу кров, яку остання попрохала її повирізати з волосся. При цьому в квартирі перебував ОСОБА_6 , який був в стані алкогольного сп`яніння. Вона не питала при ОСОБА_6 у ОСОБА_10 , звідки у останньої з`явилися синці на тілі та кров на голові, оскільки боялася спровокувати ОСОБА_6 , лише коли збиралася йти додому, сказала ОСОБА_6 , щоб він не чіпав матір, на що він пообіцяв, що зачіпати її не буде. Близько 22.30 год. їй зателефонували сусіди і сказали, що з квартири ОСОБА_10 лунають її крики. 06 листопада вранці вона прийшла до ОСОБА_10 , в якої стан був тяжкий, вона лежала ногами до дверей і в неї були сильна рвота.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 , сусідка ОСОБА_10 , пояснила, що 06 листопада 2013 року ввечері їй в телефонному режимі повідомили, що ОСОБА_10 дуже кричить. Коли вона разом з фельдшером ОСОБА_12 зайшли до квартири, побачили ОСОБА_10 , яка лежала на ліжку вся в крові та синцях, не прикрита, а ОСОБА_6 сидів в неї в ногах, при цьому не говорив, що відбулось.

Свідок ОСОБА_12 , який працює фельдшером КЗ Невідкладної швидкої допомоги, також пояснив про те, що 06 листопада 2013 року у вечірній час надійшов виклик про те, що ОСОБА_10 за місцем проживання кричить на весь будинок. Зайшовши до квартири, де також була ОСОБА_14 , він побачив обвинуваченого ОСОБА_6 , який був в неадекватному стані і сидів в ногах ОСОБА_10 , яка лежала на дивані. У останній була гематома на обличчі, розбита губа, нічна сорочка була в крові. Також пояснив, що при ньому ОСОБА_6 наніс потерпілій один удар долонею по обличчю. Після приїзду викликаних ним працівників міліції ОСОБА_10 відвезли до лікарні. Також поясняв, що за кілька днів до цього по цій же адресі виїздив його колега ОСОБА_11 по виклику на швидку допомогу.

Відповідно до показів свідка ОСОБА_11 , який також працює фельдшером КЗ Невідкладної швидкої допомоги, в листопаді 2013 року надійшло повідомлення про виклик за адресою місця проживання потерпілої ОСОБА_10 , в квартирі остання лежала на підлозі на спині, у неї був розбитий ніс, голова, також були садна і гематома на голові, в цей час ОСОБА_6 перебував на кухні в стані алкогольного сп`яніння, про що свідчив характерний запах алкоголю з порожнини рота. При наданні ОСОБА_10 першої медичної допомоги, остання пояснила йому, що її побив син ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_15 , сусід ОСОБА_10 , також пояснив про те, що 06 листопада 2014 року приблизно о 18.00 - 19.00 год. допомагав виносити ОСОБА_10 до машини, на обличчі останньої були синці, розбита губа, лице було розпухле.

Відповідно до показів свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , працівників Магдалинівської ЦРЛ, в жовтні 2013 року в лікарню надійшла ОСОБА_10 з діагнозом інсульт головного мозку та лікувалася там близько одного місяця, при цьому хвора не могла самостійно рухатися. За час лікування їм невідомі випадки, щоб ОСОБА_10 привязували до ліжка та щоб вона падала з нього.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_24 , районний фтізіатр в Магдалинівській ЦРЛ, підтвердила обставини госпиталізації ОСОБА_10 з ознаками черепно-мозкової травми та перелому основи черепу та тілесними ушкодженнями на обличчі. На її запитання, що з нею сталося, ОСОБА_10 повідомила, що її побив син, у зв`язку з чим вона викликала працівників міліції.

Показання зазначених свідків підтверджуються фактичними даними, що містяться у протоколі обшуку з описом плям речовини бурого кольору в квартирі АДРЕСА_2 ; картці первинного обліку інформації про звернення до прийомного покою Магдалинівської ЦРЛ з тілесними ушкодженнями у вигляді синців на обличчі ОСОБА_10 , які отримала з її слів від сина ОСОБА_25 ; у висновках судово-медичної експертизи; а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.

Розглянувши проведену у кримінальному провадженні судово-медичну експертизу, суд установив причину смерті ОСОБА_10 та ступінь тяжкості заподіяних останній тілесних ушкоджень. Посилаючись на ці об`єктивні дослідження, прийнявши до уваги дані в експертних висновках щодо кількості, локалізації, характеру й механізму утворення виявлених при дослідженні трупа ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, а також зваживши на відповідні роз`яснення експерта ОСОБА_26 під час судового розгляду, зіставивши їх з іншими доказами, суд установив наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_6 та настанням смерті.

За матеріалами кримінального провадження смерть ОСОБА_10 настала від тілесних ушкоджень у ділянці голови у вигляді закритої черепно-мозкової травми: крововиливів під м`які оболонки головного мозку та у його речовину і ускладнилася набряком головного мозку, які виникли за деякий час до настання смерті, розділенню не підлягають, у своїй сукупності відносяться до тілесних ушкоджень тяжкого ступеню і знаходяться у причинному зв`язку з настанням смерті. Як убачається з висновку експерта, всі виявлені при дослідженні трупа тілесні ушкодження утворилися від дії тупого твердого предмету (предметів), або при ударі об такий (такі). Враховуючи локалізацію та характер тілесних ушкоджень, не виключається можливість, що дані тілесні ушкодження могли бути спричинені тупими твердими предметами, якими могла бути рука стиснута в кулак, а також інші тупі тверді предмети з обмеженою контактуючою поверхнею.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 щодо того, що ОСОБА_10 падала з ліжка і могла при цьому отримати тілесні ушкодження були предметом перевірки суду першої інстанції, який визнав їх безпідставними, спростовуються поясненнями свідків: працівників Магдалиніської ЦРЛ ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , ОСОБА_14 та ОСОБА_19 , які відвідували потерпілу вдома.

Крім того, допитаний в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_26 зазначив, що виявлені у ОСОБА_10 ушкодження при падінні з дивана малоймовірні через їх значну кількість та локалізацію по всьому тілі.

Під час досудового розслідування та при судовому розгляді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, проведені необхідні експертизи, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінального правопорушення, допитані всі особи, показання яких має істотне значення для провадження. Тому колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про відсутність допустимих доказів його вини у заподіянні потерпілій ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили її смерть, є безпідставними.

Оцінивши докази, суд дійшов обгрунтованого висновку, що ОСОБА_6 на грунті особистих неприязних стосунків наніс потерпілій ОСОБА_10 численні удари руками по голові та обличчю, внаслідок чого заподіяв тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, в результаті чого остання померла.

Безпідставними є доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про непослідовність показань ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 відносно кількості на обличчі потерпілої тілесних ушкоджень під час госпіталізації, вони істотних суперечностей не містять, об`єктивно узгоджуються та доповнюють одне одного, а також відповідають іншим доказам у кримінальному провадженні, в суду не було підстав сумніватися в їх достовірності, а тому він правильно обгрунтував ними свої висновки у вироку.

Також не можуть служити підставою для скасування вироку та закриття провадження кримінального провадження доводи в апеляційній скарзі ОСОБА_6 про те, що свідки ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 давали суду неправдиві показання, за що повинні бути притягнуті до кримінальної відповідальності, та умисно оговорили його, оскільки показання зазначених свідків узгоджуються з іншими доказами по провадженню.

За таких обставин з урахуванням установленої судом сукупності фактів, що належать до предмета доказування у провадженні, винні дії ОСОБА_6 обгрунтовано отримали юридичну оцінку за ч. 2 ст. 121 КК.

З огляду на викладене доводи у скарзі щодо неналежної оцінки доказів та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність не можна визнати прийнятими, а тому колегія суддів не вбачає підстав для закриття кримінального провадження.

Суд першої інстанції ретельно перевіряв доводи, висунуті обвинуваченим ОСОБА_6 на свій захист. Викладений у вироку мотив визнання цих доводів безпідставними і такими, що не відповідають матеріалам провадження, колегія суддів знаходить обгрунтованими і погоджується з ними.

Проявів упередженості щодо обвинуваченого з боку органів досудового розслідування і суду вивченням матеріалів кримінального провадження не виявлено. Та обставина, що суд по-іншому оцінює наведені у вироку докази порівняно з оцінкою їх обвинуваченим в апеляційній скарзі з доповненням до неї, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду. Тому доводи в скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 про неправильну оцінку доказів судом у вироку є безпідставними.

Доводи ж обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі про те, що деякі обставини провадження всебічно не досліджені: зокрема, на його думку, суд повинен був допитати хворих, які перебували на лікуванні в одній палаті з потерпілою ОСОБА_10 в Магдалинівській лікарні на підтвердження того, що лікарі привязували останню до ліжка, щоб вона не падала з нього, лікарів, які доглядали за нею в Магдалинівській лікарні та в обласній лікарні ім. Мечникова, провести одночасний допит його та потерпілої ОСОБА_10 , поки вона не померла, комісійну судово-медичну експертизу для встановлення правильного діагнозу ОСОБА_10 , судово-медичну експертизу щодо наявності будь-яких пошкоджень на його руках, витребувати дані щодо виїзду швидкої допомоги, є безпідставними, оскільки на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судовому засіданні, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначеного у вироку кримінального правопорушення.

З огляду на те, що вивченням матеріалів провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин кримінального провадження, не має підстав вважати, що в ньому допущена суттєва неповнота судового розгляду.

Таким чином, твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про недоведеність його вини у зазначеному кримінальному правопорушенні, а також доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, належно перевірялися в судовому засіданні й обгрунтовано визнані безпідставними.

Викладені в доповненні до апеляційної скарги твердження про те, що висновок судово-медичної експертизи № 2008/311-Е від 27 листопада 2013 року є недопустимим доказом також не знайшли свого підтвердження сукупністю зібраних та досліджених у судовому засіданні доказів. При проведенні експертизи вихідні дані для її проведення було надано слідчим у постанові про її призначення, при цьому експерт використовував дані, які містилися в доказах, отриманих під час досудового розслідування з дотриманням вимог КПК України.

Твердження, викладені в доповненні до апеляційної скарги про те, що зазначена у вироку кількість нанесених ОСОБА_10 тілесних ушкоджень: а саме, близько 20 ударів по голові та обличчю, не підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 2008/311-Е від 27 листопада 2013 року, а є загальною кількістю нарахованих експертом тілесних ушкоджень як на голові і обличчі, так і на тілі потерпілої, спростовуються висновком судово-медичної експертизи № 2008/311-Е від 27 листопада 2013 року, відповідно до якого при експертизі трупа виявлено близько 20 тілесних ушкоджень в області голови та обличчя потерпілої ОСОБА_10 та близько 17 - на тілі.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно взяв до уваги вищевказаний висновок, який є належно аргументований експертом, відповідає фактичним обставинам справи, водночас не суперечить іншим взятим до уваги доказам. Крім того, доводи обвинуваченого щодо браку судово-медичному експерту, який проводив судово-медичну експертизу, стажу для проведення зазначених експертиз, не заслуговують на увагу, оскільки за матеріалами кримінального провадження судово-медична експертиза була проведена лікарем судово-медичним експертом відділу експертизи трупів Обласного комунального закладу "Бюро СМЕ" зі стажем роботи 3 роки, без кваліфікаційної категорії, 5 кваліфікаційного класу, 13 рангу.

Не заслуговують на увагу, до того ж, доводи апелянта з приводу того, що суд першої інстанції у порушення вимог ч. 3 ст. 415 КПК не розглянув клопотання захисника ОСОБА_9 про призначення комісійної судово-медичної експертизи щодо правильності постановленого діагнозу ОСОБА_10 та її лікування, хоч висновки і мотиви, з яких скасовано судове рішення ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2015 року, є обов`язковими для суду першої інстанції.

Ці доводи є безпідставними та суперечать матеріалам кримінального провадження та аудіозапису судового засідання в суді першої інстанції.

В результаті прослуховування аудіозапису судового засідання було встановлено, що клопотання про призначення комісійної судово-медичної експертизи ні захисником ОСОБА_9 , ні обвинуваченим ОСОБА_6 , ні кимось іншим з учасників процесу не заявлялось.

Відповідно до вимог п.п. 10, 15 ч. 1 ст. 7 КПК України та ст. 22 КПК України, до загальних засад кримінального провадження відносяться презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Що стосується посилань обвинуваченого на те, що суд зазначив у вироку, що він наносив удари потерпілій у стані алкогольного сп`яніння, хоч не було проведено експертизу на вміст алкоголю в його крові, то вони також є безпідставними, оскільки, як вбачається з вироку, судом не було встановлено факту вчинення ним даного злочину у стані алкогольного сп`яніння, як не підтвердженого належними доказами.

Переконливих доказів на підтвердження доводів, викладених обвинуваченим в апеляційній скарзі та доповненні до неї не наведено, і такі не були встановлені судом апеляційної інстанції.

Обгрунтованим є засудження ОСОБА_6 і за незаконне виготовлення, придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

Так, винність обвинуваченого, крім його визнань в судовому засіданні, підтверджується даними протоколу обшуку за місцем проживання обвинуваченого про вилучення паперових згортків та банки з-під кофе з речовиною рослинного походження.

У відповідності з висновком судово-хімічної експертизи вилучена за місцем проживання ОСОБА_6 речовина є канабісом - особливо небезпечним наркотичним засобом , маса якого (в перерахунку на висушену речовину) відповідно становить 8,864 г та 24, 610 г.

Правильність та об`єктивність цього висновку експертизи сумнівів не викликають і в апеляційній скарзі обвинуваченого не заперечуються.

З огляду на матеріали провадження обшук домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_6 та вилучення названої речовини проведено на підставі ухвали суду з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Будь-яких зауважень і скарг щодо незаконності цих слідчих дій не надходило.

Суд, дослідивши в судовому засіданні докази та заслухавши показання свідків, дав їм відповідну оцінку з точки зору їх достатності, належності та допустимості і дійшов обгрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 309 КК України. Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками, а отже підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого не вбачається.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_6 щодо ухвалення судового рішення про заміну захисника незаконним складом суду на підставі того, що 28 липня 2015 року в судовому засіданні брав участь прокурор, якого залучили до кримінального провадження постановою про заміну групи прокурорів від 29 серпня 2014 року, яка, на його думку, після скасування вироку Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області не має юридичного значення, то вони також є необгрунтованими й не узгоджуються з положеннями статті 77 КПК України. Відповідно до ст. 407 КПК України судом апеляційної інстанції було скасовано вирок Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2015 року з призначенням нового судового розгляду у тому ж суді першої інстанції в іншому складі, що не тягне за собою недійсність постанови прокурора Магдалинівського району Дніпропетровської області про заміну групи прокурорів .

Щодо доводів, наведених в апеляційній скарзі, про ненадання обвинуваченому ОСОБА_6 копій деяких матеріалів провадження, то колегія суддів зазначає, що відповідно до п.п. 14, 15 ст. 42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право ознайомлюватися з матеріалами досудового розслідування в порядку статті 221 цього Кодексу та вимагати відкриття матеріалів згідно зі статтею 290 цього Кодексу, одержувати копії процесуальних документів та письмові повідомлення. Невручення обвинуваченому після ознайомлення з матеріалами кримінального провадження копій деяких матеріалів провадження, колегія суддів не вважає суттєвим порушенням, оскільки ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2015 року ОСОБА_6 був змінений запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і після цього він перестав звертатися до суду за отриманням копій матеріалів провадження. З огляду на зазначене обвинувачений мав достатній строк для ознайомлення з матеріалами провадження, під час якого мав можливість робити необхідні виписки та копії.

Не можна погодитися і з твердженням обвинуваченого в апеляційній скарзі про порушення його права за захист при судовому розгляді провадження.

Згідно з матеріалами провадження на підставі постанови СВ Магдалинівського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 12 грудня 2013 року Дніпропетровським обласним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги було видано адвокату ОСОБА_27 доручення № 004-0007470 від 12 грудня 2013 року для здійснення захисту за призначенням ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні, але ОСОБА_6 відмовився від призначеного захисника.

На підставі ухвали Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2014 року Дніпропетровським обласним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги було видано адвокату ОСОБА_28 доручення № 004-001232 від 17 червня 2014 року для здійснення захисту за призначенням ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні, але ОСОБА_6 також відмовився від призначеного захисника.

На підставі ухвали Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2015 року Дніпропетровським обласним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги було видано адвокату ОСОБА_9 доручення № 004-0018679 від 05 червня 2015 року для здійснення захисту за призначенням ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні, який заявив собі самовідвід через стан здоров`я та суперечності з обвинуваченим ОСОБА_6 щодо способів захисту, який був судом задоволений з наданням доручення Дніпропетровському обласному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги призначити ОСОБА_6 іншого захисника.

Дніпропетровським обласним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги було видано адвокату ОСОБА_8 доручення № 004-0019982 від 05 серпня 2015 року для здійснення захисту за призначенням ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні.

Немає підстав вважати, що призначений ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 несумлінно ставився до виконання своїх обов`язків, оскільки це з матеріалів провадження не убачається. З огляду на матеріали провадження захисник брав участь у судовому розгляді провадження і дослідженні доказів, ставив з цього приводу питання, підтримував клопотання обвинуваченого. Все це свідчить про належне виконання ним обов`язків по захисту ОСОБА_6 .

Твердження обвинуваченого про те, що захисник ОСОБА_9 не мав права відмовлятися від здійснення його захисту, також не можуть бути взяті до уваги, оскільки відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 47 КПК України захисник після його залучення має право відмовитися від виконання своїх обов`язків у випадку незгоди з підозрюваним, обвинуваченим щодо вибраного ним способу захисту, за винятком випадків обов`язкової участі захисника.

Оскільки згідно зі ст. 52 КПК України у зазначеному випадку участь захисника не є обов`язковою, то порушень права на захист обвинуваченого не було.

Вивченням матеріалів кримінального провадження не виявлено суттєвих порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у провадженні, які б викликали сумніви в їх достовірності. Наявні у провадженні докази відповідають вимогам закону щодо належності та допустимості доказів.

Покарання ОСОБА_6 призначено з дотриманням вимог статей 50, 65 КК України, відповідає ступеню тяжкості вчинених ним злочинів, принципу індивідуалізації покарання, даним про його особу та обставинам, що обтяжують і пом`якшують покарання.

Відповідно до пункту «є» ст. 8 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року амністія не застосовується до осіб, яких засуджено за умисне тяжке тілесне ушкодження при обтяжуючих обставинах (частина друга статті 121 КК України 2001 р.).

Виходячи з наведеного обвинувачений ОСОБА_6 не є суб`єктом Закону України «Про амністію у 2014 році». А тому клопотання обвинуваченого щодо застосування відносно нього амністії є необгрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги і матеріали кримінального провадження не містять вказівок на порушення вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для зміни або скасування вироку.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

Постановила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення.

На судові рішення першої та апеляційної інстанції щодо ОСОБА_6 може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді

________________ _________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4