АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/1924/16-к Номер провадження 11-кп/786/883/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія:ч. 2 ст. 263; т.з.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 грудня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 серпня 2016 року по кримінальному провадженню № 0001073 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , працюючого технічним працівником у виконавчому комітеті Снітинської сільської ради, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України,

з участю прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

захисника: адвоката ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а :
До Апеляційного суду Полтавської області звернувся прокурор у кримінальному провадженні № 0001073 прокурор Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 , якій у поданій апеляційній скарзі прохає виправдувальний вирок Лубенського міськрайонного суду від 12 серпня 2016 року стосовно ОСОБА_7 скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, неповноту судового розгляду та істотні порушення кримінального процесуального закону, та направити справу на новий судовий розгляд в іншому складі суду.

Покликається на те, що у даному кримінальному провадженні обвинуваченому інкримінувалося придбання та зберігання 34 бойових патронів, придатних для використання за призначенням. На думку апелянта, той факт, що під час досудового розслідування не було віднайдено засоби для відстрілу даних бойових припасів, та нібито наміри обвинувачуваного їх здати до відповідних органів, не спростовують факт наявності у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення та не свідчать про їхню малозначність.

Окрім того, апелянт звертає увагу на те, що в ході судового розгляду ОСОБА_7 повідомив, що він є розумово відсталим і навчався в допоміжній школі, але психіатрична експертиза щодо осудності останнього не проводилася, судом вказане питання не вирішувалося, хоча могло істотно впливати на ступінь суспільної небезпеки вчиненого діяння.

Оскарженим вироком Лубенського міськрайонного суду від 12 серпня 2016 року ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України виправдано у зв`язку з малозначністю з підстав, зазначених у ч.2 ст. 11 КК України.

Вирішено докази по справі: спортивно-мисливські патрони калібру 5,6мм в кількості 33 шт. та патрон калібру 9?18мм, вилучені під час обшуку в помешканні ОСОБА_7 знищити.

Приймаючи вказане рішення, місцевий суд послався на те, що зброї для відстрілу вказаних патронів ОСОБА_7 не має, зазначені патрони не використовував і не збирався їх використовувати, а навпаки мав намір здати їх до відділу поліції, але цього не зробив за браком часу та значної відстані від розташування відділу поліції. При цьому, покликаючись на характеристику обвинуваченого, визнав, що його діяння не було суб`єктивно спрямоване на реальну можливість заподіяння шкоди об`єктам суспільних відносин, а тому містять ознаки кримінального правопорушення лише формально.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_7 органом досудового слідства обвинувачується в тому , що 01 червня 2016 року о 14-й годині 30 хвилин , працівниками поліції під час обшуку господарства належного йому за адресою АДРЕСА_1 , в спальній кімнаті будинку , на шафі , в паперовій коробці , було виявлено 34 металеві предмети , які згідно висновку експерта , являються бойовими припасами , спортивно-мисливськими патронами калібру 5,6 мм, кільцевого запалення , виготовленими промисловим способом та придатними для стрільби , а один патрон , являється бойовим припасом пістолетним патроном калібру 9х18 мм (ТІМ) , виготовленим промисловим способом та придатним для стрільби , які він придбав та зберігав без передбаченого законом дозволу.

Заслухавши суддю-доповідача , думку прокурора , який просив його апеляційну скаргу задовольнити з наведених у ній підстав , обвинуваченого та його захисника , які просили відмовити у задоволенні скарги , провівши судові дебати , заслухавши останнє слово обвинуваченого , дослідивши матеріали кримінального провадження , колегія суддів приходить до висновку , що апеляція не підлягає задоволенню з таких підстав:

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону та постановив законне , обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження фактичні обставини по справі судом першої інстанції встановлені правильно і ніким із учасників судового розгляду і в тому числі прокурором не оспорюються.

Заперечуючи з приводу виправдання обвинуваченого у зв`язку із малозначністю діяння , прокурор посилається на неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність.

Проте вказані висновки прокурора колегія суддів вважає такими , що зроблені через невірне розуміння положень закону та через неправильну оцінки фактичних обставин по справі.

Переглядаючи вирок суду в межах доводів апеляції прокурора , колегія суддів виходить з такого.

Так відповідно до ч.1 ст.11 КК України не є злочином діяння або бездіяльність , яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння , передбаченого цим Кодексом , але через малозначність не становить суспільної небезпеки , тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній або юридичній особі , суспільству або державі.

Із матеріалів провадження вбачається і ця обставина не заперечується прокурором , що бойові припаси були вилучені в ході обшуку по іншому кримінальному провадженню. Обвинувачений пояснюючи обставини через які він зберігав в своєму помешканні бойові припаси , вказав , що знайшов їх в цьому помешканні після придбання незадовго до вилучення і забув про них та не встиг здати. Вказана версія стороною обвинувачення не спростована і в цілому не заперечується.

В ході досудового слідства та судового розгляду в суді першої інстанції встановлено , що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності взагалі не притягувався , має сім`ю , будь-якої зброї в нього вилучено не було і він взагалі не отримував дозволу на її зберігання. Вказані обставини на думку колегії суддів свідчать про відсутність у обвинуваченого реальної можливості застосувати вилучені у нього бойові припаси проти будь-якої особи та спричинити шкоду.

Посилання прокурора в своїй апеляції на ту обставину , що зброя можливо існує але її лише не було вилучено , колегія суддів розцінює як припущення і не може вважати переконливим аргументом на підтвердження відсутності ознак малозначності в діянні обвинуваченого.

За приписами статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах , одержаних незаконним шляхом , а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином , з урахуванням наведених обставин , які свідчать про те , що діяння вчинене обвинуваченим не становить суспільної небезпеки , тобто не заподіяло і не могло заподіяти істотної шкоди фізичній або юридичній особі , суспільству або державі , колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про малозначність діяння вчиненого обвинуваченим.

Що стосується доводів апеляції прокурора про допущення судом першої інстанції істотних порушень вимог кримінального процесуального закону , що виразилось у не проведенні судово-психіатричної експертизи і порушення таким чином прав обвинуваченого , колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до частини третьої статі 409 КПК України суд апеляційної інстанції не вправі скасувати виправдувальний вирок лише з мотивів істотного порушення прав обвинуваченого.

В матеріалах справи (а.с.46) міститься медичний висновок в якому зазначено , що ОСОБА_7 має ознаки легкої розумової відсталості. Проте судово-психіатрична експертиза в ході досудового слідства та судового розгляду в суді першої інстанції проведена не була і сам прокурор надавши такий висновок суду , не клопотав про проведення такої експертизи.

Виходячи з наведеного колегія суддів приходить до висновку , що оскільки в ході апеляційного розгляду встановлено правильність висновку суду першої інстанції про малозначність діяння вчиненого обвинуваченим , виправдувальний вирок не може бути скасований з підстав порушення прав обвинуваченого та не проведення в ході досудового слідства та судового розгляду в суді першої інстанції судово-психіатричної експертизи. До того ж в ході судового розгляду в суді першої та апеляційної інстанції обвинувачений був забезпечений захисником.

Не є такою підставою і та обставина , що в ході підготовчого судового засідання не було прийнято рішення по угоді про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим через відмову обвинуваченого від такої угоди , яку він підтвердив в ході апеляційного розгляду.

Колегія суддів вважає прийняте судом першої інстанції рішення законним і обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачає , а тому апеляцію прокурора слід залишити без задоволення.

Керуючись ст..ст.404,405,407,419 КПК України , колегія суддів Апеляційного суду Полтавської області,-

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області залишити без задоволення , а вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 серпня 2016 року щодо ОСОБА_7 за ст.263 ч.1 КК України без змін;

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з моменту проголошення.

Судді:

___________ _____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4