АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0009475 стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мала Севастянівка, Христинівського району Черкаської області, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, на утриманні має малолітню дитину, працюючого паркувальником КП «Київпарктранссервіс», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 23.04.2010 року Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 296 КК України до 3-х років позбавлення волі, 17.01.2012 року Літінським районним судом Вінницької області невідбута частина покарання замінена па обмеження волі строком на 1 рік 2 місяці 29 днів, звільнений 15.06.2012 року згідно постанови Крижопільського районного суду Вінницької області, від 08.06.2012 року на підставі ст. 81 КК України з невідбутим покаранням строком на 10-ть місяців,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Макіївка, Білоцерківського району, Київської області, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, тимчасово не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Ізварине м. Краснодона, Луганської області, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, не одруженого, працюючого у ТОВ «Електротехнічна компанія», зареєстрованого: АДРЕСА_4 , проживаючого в АДРЕСА_5 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296, ч.1 ст. 185 КК України,-

За участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,
потерпілих - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисника - ОСОБА_11 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5
за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва на вирок Оболонського районного суду міста Києва від 04 березня 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 296 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Даним вироком визнано винними та засуджено обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , проте вирок стосовно них в апеляційному порядку не оскаржується.

За вироком суду, ОСОБА_5 , ОСОБА_12 та ОСОБА_7 04.10.2015 року близько 01 год. 00 хв., йшли по вулиці, неподалік будівлі за адресою: м. Київ, вул. Автозаводська, 72, де зустріли ОСОБА_10 , позаду якої на відстані приблизно 1 м йшов її чоловік ОСОБА_9 , які йшли на зустріч.

В цей час, у них всіх виник спільний злочинний умисел, спрямований па грубе порушення громадського порядку з явною неповагою до суспільства, з особливою зухвалістю.
Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, у вищезазначений час у вищезазначеному місті ОСОБА_13 підійшов до ОСОБА_10 та ОСОБА_9 з пропозицією допомогти піднести речі, які вони несли, чим відволікав увагу ОСОБА_10 та ОСОБА_9 . Отримавши відмову, ОСОБА_13 наблизився до ОСОБА_10 з метою поцілувати останню, попередньо озвучивши свій намір.
В цей час, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку, з явною неповагою до суспільства, особливою зухвалістю, удвох наблизились до ОСОБА_9 та стали безпричинно наносити йому удари руками і ногами по тілу, збивши його з ніг. В свою чергу ОСОБА_12 , продовжуючи реалізовувати вказаний спільний злочинний умисел, також став спільно з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 наносити удари ОСОБА_9 .
В ході зазначеної бійки ОСОБА_13 наніс ОСОБА_9 декілька ударів руками та ногами по животу та грудній клітині, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 разом нанесли по декілька ударів руками та ногами по голові, грудній клітині та животу ОСОБА_16 , причинивши йому тілесні ушкодження: закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку, забійних ран чола та верхньої губи, які відносяться до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
В подальшому ОСОБА_5 , ОСОБА_13 та ОСОБА_7 , були затримані працівниками патрульної служби МВС України в м. Києві.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду заступник прокурора міста Києва подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, доведеність вини ОСОБА_5 та правильність кваліфікації дій обвинуваченого просить скасувати вирок суду в частині призначеного ОСОБА_5 покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_5 призначити покарання за ч.3 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки. В іншій частині вирок залишити без змін.
В якості обґрунтування зазначає, що призначене ОСОБА_5 покарання не відповідає вимогам ст. 65 КК України та суперечить вимогам п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року №10 «Про судову практику у справах про хуліганство», так як судом першої інстанції не в повній мірі враховано суспільну небезпеку особи обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення аналогічного злочину проти громадського порядку, однак на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, що свідчить про зневажливе ставлення обвинуваченого до загальноприйнятих у суспільстві правил поведінки.
Прокурор стверджує, що наведеним обставинам суд першої інстанції не дав належної оцінки, та внаслідок формального підходу дійшов помилкового висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, звільнивши від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, вважає дане рішення не відповідає принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарання.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, потерпілих, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника, які просили залишити вирок суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
За змістом положень ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Викладені у вироку районного суду висновки про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, ґрунтуються на сукупності зібраних та досліджених доказах, достовірність і достатність яких не була поставлена під сумнів учасниками судового розгляду, в зв`язку з чим, згідно ст. 349 КПК України, вони за згодою сторін судом першої інстанції не досліджувались.
При призначенні ОСОБА_5 покарання суд першої інстанції відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України врахував те, що обвинувачений вчинив злочин середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимий, на утриманні має малолітню дитину, потерпілі претензій до обвинуваченого не мають, а також обставини вчинення кримінального правопорушення.
Також при призначенні покарання судом враховано обставини, які пом`якшують його покарання - щире каяття та добровільне відшкодування шкоди.
Обставина, яка обтяжує покарання ОСОБА_5 судом встановлено рецидив злочину.
Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особам.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Фактичні обставини справи та їх об`єктивна оцінка свідчать про те, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення середньої тяжкості, свою вину визнав, розкаявся, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно.
Крім того, потерпілі в судовому засіданні апеляційної інстанції просили залишити вирок суду без змін, мотивуючи тим, що під час конфлікту ОСОБА_5 стримував інших обвинувачених та намагався припинити їх дії. Відразу після припинення хуліганських дій просив вибачення у потерпілих.

Відповідно до фактичних обставин даної справи, які знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, а також конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення мотив, спосіб, причини припинення дій з боку обвинуваченого, поведінку обвинуваченого, яка слідувала під час вчинення кримінального правопорушення та ступінь його небезпечності для суспільства, а також наявність пом`якшуючих обставин, колегія суддів вважає, що звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від призначеного судом покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим стоком, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України буде достатнім для його виправлення та перевиховання.

Таке рішення, буде відповідати цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Доводи апеляційної скарги прокурора, про те, що при призначенні ОСОБА_5 покарання у виді 2 років позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком судом не достатньо враховано його особу та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення є безпідставними, оскільки як вбачається із матеріалів кримінального провадження, зокрема із оскаржуваного вироку районного суду, обставини, на які посилається прокурор у своїй апеляційній скарзі, як на такі, що їх не достатньою мірою враховано при призначенні покарання, судом першої інстанції враховані.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування законного та обґрунтованого вироку суду першої інстанції - відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408, 418, 424 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 04 березня 2016 року стосовно ОСОБА_5 за ч.3 ст. 296 КК України залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду м. Києва набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:

___________ ___________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/954/2016
Категорія КК: ч.3 ст. 296 КК України
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_17
Доповідач: ОСОБА_1