Справа № 309/2232/15-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

13.08.2015 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали кримінального провадження № 11-кп/777/458/15 за апеляційними скаргами прокурора Хустської міжрайонної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_7 на ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 14.07.2015, якою прокурору повернуто обвинувальний акт щодо обвинуваченого за ч.1 ст.125 КК України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , несудимого.
30.06.2015 слідчим СВ Хустського МВ УМВС України в Закарпатській області ОСОБА_9 складено зазначений вище обвинувальний акт, згідно якого ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що він 13.06.2015, біля 21 год., на подвір`ї буд. АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час сварки, що виникла «на ґрунті побуту» зі своєю колишньою дружиною, ОСОБА_7 , вдарив її кулаком в область правої брови, спричинивши потерпілій легке тілесне ушкодження у вигляді рани правої брови.
Згідно вказаної вище ухвали місцевого суду від 14.07.2015, обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, а саме, виклавши фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, слідчий не виклав формулювання обвинувачення.
В апеляційних скаргах сторони обвинувачення на цю ухвалу, які аналогічні за своїми вимогами, прокурор та потерпіла просять її скасувати, як незаконну, а обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 повернути до того ж місцевого суду для виконання ним вимог ст.ст.314-316 КІІК України, з урахуванням наступного.
Так, прокурор зазначає, що в зазначеному вище обвинувальному акті, на виконання вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України, викладено всі фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, вказана правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність, а також сформульовано обвинувачення.
Під час підготовчого судового засідання прокурор просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту відносно ОСОБА_8 , потерпіла ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 не заперечували та просили призначити судовий розгляд кримінального провадження.
Крім того, суд першої інстанції «в порушення вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України, аналізуючи об`єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України», фактично вдався в оцінку доказів у підготовчому судовому засіданні, що на даній стадії кримінального провадження є неприпустимим.
Фактичні обставини кримінального правопорушення, відповідно до вимог закону, підлягають встановленню виключно під час судового розгляду шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів.
Крім того, оскарженою ухвалою суду від 14.07.2015 не визначено строк, який має бути достатнім для виправлення допущених, на думку суду, недоліків, що «порушує принцип розумності строків».
Судом не задоволено усне клопотання прокурора в порядку ст.317 КПК України про долучення до обвинувального акту матеріалів кримінального провадження, якими обґрунтовується підозра ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення.
Потерпіла вважає, що зазначені в оскарженій нею ухвалі місцевого суду від 14.07.2015 висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, така постановлена судом з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Не зважаючи на те, що обвинувачений частково визнав свою вину, суд першої інстанції незаконно, на її думку, з формальних підстав повернув вказаний обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 прокурору.
Заслухавши доповідь судді, промову прокурора на підтримання поданих стороною обвинувачення апеляційних скарг, перевіривши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, обговоривши доводи скарг, апеляційний суд визнає, що вказані апеляційні скарги не підлягають задоволенню, враховуючи наступне.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт, крім іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950 (ратифіковано Законом № 475/97-ВР від 17.07.97) вказано нанеобхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу (бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього). Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції.
Проте, як правильно визнав суд першої інстанції, обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки не містить формулювання обвинувачення.
Так, на виконання вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України слідчим в обвинувальному акті зазначено лише правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, а також встановлені ним фактичні обставини під час досудового розслідування; також міститься вказівка на те, що ОСОБА_8 саме підозрюється, а не обвинувачується у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
Таким чином, прокурором відповідно до вимог кримінального процесуального закону не висунуто ОСОБА_8 обвинувачення у вчиненні ним вказаного кримінального правопорушення.
Доводи прокурора про те, що обвинувальний акт містить формулювання обвинувачення, не можуть бути прийнятними, оскільки їх обґрунтування взагалі відсутнє в апеляційній скарзі.
Що стосується посилання прокурора на порушення судом першої інстанції у підготовчому судовому засіданні вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України, а саме, що суд фактично вдався в оцінку доказів на цій стадії судового провадження, таке також відхиляється апеляційним судом, оскільки жодної оцінки доказам суд не надавав і не міг цього зробити без наявності у нього матеріалів кримінального провадження, маючи у розпорядженні виключно обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 ; порушення судом вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України не могло відбутися, оскільки дана процесуальна норма стосується вимог до слідчого і прокурора стосовно необхідності додержання ними при складанні обвинувального акту його форми і змісту.
Що стосується відсутності в оскарженій ухвалі суду від 14.07.2015 посилання на строк, який має бути достатнім для виправлення вказаних недоліків обвинувального акту, таких вимог до змісту ухвали про повернення обвинувального акту прокурору КПК не містить. В даному випадку прокурору слід виходити з розумності строків, визначеної п.1 ч.1 ст.7, ст.28 КПК України.
Кримінальним процесуальним законом не передбачено обов`язку суду вирішувати клопотання прокурора про долучення до обвинувального акту матеріалів кримінального провадження під час вирішення питання про відповідність обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України.
Враховуючи наведене, апеляційний суд визнає, що доводи потерпілої про істотне порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону і невідповідність його висновків фактичним обставинам кримінального провадження є також необґрунтованими.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404,407,418,419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги прокурора та потерпілої залишити без задоволення, а ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 14.07.2015 про повернення прокурору обвинувального акту щодо обвинуваченого за ч.1 ст.125 КК України ОСОБА_8 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: