Ухвала іменем україни 08 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_6,

суддів: ОСОБА_7, ОСОБА_8,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_9,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001474 від

16 листопада 2013 року за обвинуваченням

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1, раніше неодноразово судимого, останнього разу - за вироком Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК із застосуванням ч. 4 ст. 70 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік

1 місяць,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 190 КК,

за участю прокурора ОСОБА_10,

засудженого в режимі відеоконференції

ОСОБА_2,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_2, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить вирок апеляційного суду скасувати та залишити в силі вирок місцевого суду. Обґрунтовуючи свої вимоги, засуджений звертає увагу суду касаційної інстанції на те, що апеляційний суд не звернув увагу, що прокурор пропустив строк подачі апеляційної скарги. Крім того, звертає увагу, що представника потерпілого ПАТ «Альфа банк» ОСОБА_3 не було повідомлено належним чином про апеляційний розгляд кримінального провадження, а призначене апеляційним судом йому покарання є занадто суворим.

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від

07 листопада 2014 року ОСОБА_2 засуджено: за ч. 4 ст. 358 КК - до покарання у виді обмеженні волі на строк 1 рік; за ч. 2 ст. 190 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_2 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК до остаточно призначеного ОСОБА_2 покарання за цим вироком частково приєднане покарання, невідбуте за попереднім вироком від 29 квітня 2014 року, та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік

3 місяці.

За вироком місцевого суду ОСОБА_2 визнано винним та засуджено за те, що він при невстановлених досудовим слідством обставинах та невстановленої особи повторно придбав підроблений паспорт громадянина України на ім'я ОСОБА_4 до якого була вклеєна фотокартка ОСОБА_2, підроблений ідентифікаційний код та довідку про доходи від

12 вересня 2013 року ДП «Придніпровська залізниця» на ім'я ОСОБА_5

18 вересня 2013 року ОСОБА_2 у Дніпровському відділенні № 4 ПАТ «Альфа-Банк» по пр. Правди, 40а надав завідомо підроблені вказані документи для отримання кредиту на ім'я ОСОБА_4 Таким чином, ОСОБА_2 шляхом обману уклав з банком кредитний договір та отримав кредитну картку, на яку було перераховано 15 200 грн та з якої ОСОБА_2 зняв гроші в сумі 12 500 грн та заволодів ними.

Апеляційний суд під час розгляду справи за апеляційною скаргою прокурора скасував вирок районного суду в частині призначення покарання і постановив свій вирок, яким призначив ОСОБА_2 покарання за ч. 4

ст. 358 КК - у виді обмеженні волі на строк 1 рік 6 місяців; за ч. 2 ст. 190 КК - у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_2 визначив остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК до остаточно призначеного ОСОБА_2 покарання за цим вироком частково приєднав покарання, невідбуте за попереднім вироком від 29 квітня 2014 року, та остаточно призначив покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки

6 місяців. В решті вирок залишив без зміни.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_2, який підтримав касаційну скаргу, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення касаційної скарги засудженого, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга засудженого не підлягає задоволенню на таких підставах.

До висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, за які його засуджено, суд дійшов на підставі доказів, перевірених у судовому засіданні, яким суд дав належну оцінку у вироку.

Правильність кваліфікації дій засудженого ОСОБА_2 у касаційних скаргах не оспорюється.

Доводи засудженого про порушення прокурором строку подачі апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає необґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що строк на апеляційне оскарження вироку місцевого суду щодо ОСОБА_2 з урахуванням вимог ст. 115 КПК закінчувався 08 грудня 2014 року.

08 грудня 2014 року прокурор через суд, який ухвалив судове рішення звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, тобто в строк подачі такої скарги (а.к.п. 91).

Доводи засудженого про те, що представника потерпілого не було повідомлено належним чином про розгляд апеляційної скарги прокурора в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження (92, 100).

Доводи засудженого ОСОБА_2 про суворість призначеного йому апеляційним судом покарання, також є непереконливими.

У відповідності до ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, апеляційний суд у своєму рішенні вказав, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_2 покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі достатньою мірою не врахував вимоги закону, не навів переконливих доказів та обставин, що були б підставами для призначення мінімального покарання. Так апеляційний суд зазначив, що ОСОБА_2 раніше був шість раз судимий за вчинення умисних, корисливих злочинів, судимості не знято й не погашено у встановленому законом порядку й те, що ОСОБА_2 вже звільнявся від відбування покарання з іспитовим строком і останньому вже призначалось покарання із застосуванням ст. 69 КК, однак, незважаючи на вказане, він на шлях виправлення не став і у період непогашеної судимості повторно вчиняв умисні корисливі злочини.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що з урахуванням ступеню тяжкості вчинених злочинів, всіх обставин справи, а також особи винного розмір визначеного апеляційним судом ОСОБА_2 покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому підстав для його пом'якшення, не вбачає.

Відповідно до ч. 4 ст. 67 КК, якщо обставина, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

Відповідно до примітки 1 до ст. 185 КК, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

Разом із тим, відповідно до вимог ст. 34 КК рецидивом злочинів визнається вчинення нового злочину особою, яка має судимість за умисний злочин.

Дії ОСОБА_2 суд правильно кваліфікував за кваліфікуючою ознакою «вчинене повторно», а при призначенні останньому покарання апеляційний суд законно визнав обставиною, що його обтяжує - рецидив злочинів, що не суперечить вимогам ч. 4 ст. 67 КК.

З огляду на викладене, доводи засудженого ОСОБА_2 про те, що при призначенні покарання суд безпідставно врахував обставину, що обтяжує покарання - рецидив злочину, колегія суддів вважає такими, що не ґрунтуються на положеннях закону України про кримінальну відповідальність.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою зміну або скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 433, 436-438 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 лютого

2015 року щодо ОСОБА_2 залишити без зміни, а касаційну скаргу останнього - без задоволення.

Ухвала касаційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_8 ОСОБА_7