Дата документу Справа № 242/886/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/778/1200/15 Головуючий в 1-й інстанції
Єдиний унікальний №242/886/15-к ОСОБА_1
Категорія: ст.185 ч.3 КК України Доповідач у 2-й інстанції
ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 листопада 2015 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю:
прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000244, за апеляційною скаргою заступника прокурора Донецької області на вирок Селидівського міського суду Донецької області від 26 березня 2015 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Селидове Донецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 та за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого:

- 04.03.2015р. Селидівським міським судом Донецької області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік;

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Гірник Донецької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого:

- 17.02.2015р. Селидівським міським судом Донецької області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Донецької області зазначає, що суд, зазначивши у мотивувальній частині вироку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за правилами ч.4 ст.70 КК України, фактично вказану норму закону не застосував та зазначив, що вироки відносно ОСОБА_7 слід виконувати самостійно, що суперечить п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003р. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Тому просить вирок відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати, ухвали в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України 3 роки позбавлення волі, за ч.3 ст.185 КК України 3 роки 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити 3 роки 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Селидівського міського суду Донецької області від 04.03.2015р., більш суворим, призначеним даним вироком, остаточно призначити 3 роки 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України, в решті вирок відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Вироком Селидівського міського суду Донецької області від 26 березня 2015 року: ОСОБА_7 визнано винним та засуджено:
- за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне місце мешкання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця мешкання і роботи; періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

На підставі ч.4 ст.70 КК України та відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003р., постановлено даний вирок та вирок Селидівського міського суду від 04.03.2015р. відносно ОСОБА_7 виконувати самостійно;

ОСОБА_8 визнано винним та засуджено:
- за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за даним вироком, більш суворим, призначеним вироком Селидівського міського суду Донецької області від 17.02.2015р., остаточно призначено 4 роки позбавлення волі.

Строк відбування покарання обчислюється з 17.02.2015р.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишений у вигляді тримання під вартою.

Вирок відносно ОСОБА_8 не оскаржено.
Враховуючи, що потерпіла ОСОБА_9 належним чином повідомлена про місце та час розгляду апеляційної скарги, заяви про відкладення розгляду від неї не надходило, апеляційний розгляд, відповідно до ст.405 ч.4 КПК України, здійснюється за її відсутності.

В судовому засіданні апеляційної інстанції:

- прокурор підтримав апеляційну скаргу частково та просив вирок суду змінити, застосувавши при призначенні покарання ч.4 ст.70 КК України;

- обвинувачений ОСОБА_7 підтримав думку прокурора та просив апеляційну скаргу задовольнити частково.

Вислухавши доповідача, учасників судового провадження, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_7 , перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як зазначено у вироку, 30.01.2015р., приблизно о 20 годині, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_7 , у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, ОСОБА_8 повторно, переслідуючи корисливий мотив, спрямований на незаконне збагачення шляхом таємного викрадення чужого майна, підійшли до вікна кв. АДРЕСА_4 , у якій мешкає раніше незнайома їм ОСОБА_9 , яка в цей час в квартирі за вищевказаною адресою була відсутня.

Після чого вони, за попередньою змовою між собою, діючи умисно, ОСОБА_8 повторно, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконне збагачення шляхом таємного викрадення чужого майна, через розбиту ОСОБА_7 віконну раму у спальній кімнаті, незаконно проник до приміщення квартири. Знаходячись в коридорі квартири за вищевказаною адресою, діючи умисно, ОСОБА_8 повторно, за попередньою змовою групою осіб, продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, таємно викрали майно, що належало ОСОБА_9 на праві приватної власності, чим заподіяли потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 365,93 грн. Після чого з місця скоєного злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на свій розсуд.

Крім того, 30.01.2015р., приблизно о 22 годині, ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, повторно, переслідуючи корисливий мотив, спрямований на незаконне збагачення, шляхом таємного викрадення чужого майна, повторно прийшли до кв. АДРЕСА_4 .

Перебуваючи у квартирі, переконавшись, що за їх протиправними діями ніхто не спостерігає та їх дії не відомі оточуючим, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_7 через розбиту раніше ними віконну раму, незаконно проникли до приміщення квартири. Знаходячись у ванній кімнаті, переслідуючи корисливий мотив, спрямований на незаконне збагачення, шляхом таємного викрадення чужого майна, шляхом відключення від системи водопостачання металевої ванни вартістю 567,21 грн., демонтувавши її, перенесли до приміщення зальної кімнати. Після чого ОСОБА_7 заснув на дивані у зальній кімнаті, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння.

Після чого, 30.01.2015р., приблизно о 22 год. 30 хв., ОСОБА_8 , продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на незаконне збагачення шляхом таємного викрадення майна, знаходячись у спальній кімнаті квартири, таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_9 .

Після чого ОСОБА_8 став перекидати майно потерпілої через віконний отвір, але не довів свій злочинний намір до кінця, оскільки був помічений та затриманий ОСОБА_10 , який мешкає у сусідній квартирі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні таємного викрадення чужого майна, вчиненого повторно, поєднаного з проникненням в інше приміщення та незакінченого замаху на таємне викрадення чужого майна, вчиненого повторно, поєднаного з проникненням в інше приміщення і правова кваліфікація дій обвинуваченого за ч.3 ст.185; ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і в апеляційній скарзі не оспорюються.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження у суді першої інстанції, журналу судового засідання, розгляд справи відносно ОСОБА_7 відбувався відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, тобто за згодою учасників судового провадження було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому головуючий не тільки належним чином з`ясував чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, але й роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Доводи прокурора в апеляційній скарзі про те, що суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 порушив вимоги ст.70 ч.4 КК України, є обґрунтованими.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений раніше був засуджений 04.03.2015р. Селидівським міським судом Донецької області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік.

Злочини, за які він засуджений, були вчинені ним до постановлення попереднього вироку, а саме 30.01.2015 року.

Однак, в порушення вимог ч. 4 ст.70 КК України, роз`яснень, які містяться в п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", які передбачають, що коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, які вчинено до першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч.4 ст.70 КК України, суд призначив обвинуваченому остаточне покарання з самостійним виконанням двох вироків.

Враховуючи, що судом було неправильно призначено покарання за ч.4 ст.70 КК України, а прокурор не просить посилити покарання, колегія суддів вважає, що вирок суду підлягає зміні, а не скасуванню, з призначенням покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.4 ст.70 КК України.

За таких обставин апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу заступника прокурора Донецької області задовольнити частково.

Вирок Селидівського міського суду Донецької області від 26 березня 2015 року відносно ОСОБА_7 в частині призначення покарання змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі; за ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів до 3 років 6 місяців позбавлення волі; за ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, з урахуванням покарання за вироком Селидівського міського суду Донецької області від 04.03.2015 року остаточно до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України - не виїжджати за межі України на постійне місце мешкання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця мешкання і роботи; періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4