Провадження № 1-кс/344/3333/15
У Х В А Л А
21 вересня 2015 р. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

скаржника ОСОБА_3 , його представника ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на дії СВ Івано-Франківського МВ УМВС щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення у ЄРДР, -

ВСТАНОВИВ:

до Івано-Франківського міського суду звернувся ОСОБА_3 із скаргою щодо невнесення повідомлення про злочин у ЄРДР. В скарзі вказано, що 30/08/2015 р. скаржник подав до СВ Івано-Франківського МВ УМВС повідомлення про злочин щодо ОСОБА_6 за обставин виконання ним робіт, визнання розміру заборгованості, а в наступному відмови від ОСОБА_6 від визнання заборгованості, надання ОСОБА_6 неправдивих показань. У зв`язку із невнесенням заяви про вчинення злочину до ЄРДР скаржник просив суд зобов`язати СВ Івано-Франківського МВ УМВС внести зазначену заяву до ЄРДР.

В судовому засіданні скаржник та його адвокат підтримали скаргу з підстав, що в ній зазначені. Скаржник надав суду пояснення про те, що особа, щодо дій якої подано заяву заволоділа грошовими коштами шляхом зловживання довіри та не мала наміру повертати грошові кошти, про що свідчать її наступні дії, також ОСОБА_6 надав завідомо неправдиві свідчення. Тому скаржник просив зобов`язати перевірити вказану заяву про вчинення злочину, в порядку, що встановлений в ст. 214 КПК України.

В судовому засіданні прокурор заперечив скаргу та надав суду пояснення про те, що в заяві про вчинення злочину не містяться дані щодо будь-якого злочину, а у скаржника із третьою особою існує спір щодо цивільного права. Прокурор просив відмовити у задоволенні скарги. Також прокурор надав суду пояснення про те, що спільний наказ про ведення ЄРДР передбачає положення про те, що усі заяви про вчинення злочинів обов`язково реєструються як звернення громадян і по ним проводиться попередня перевірка, а після виявлення ознак злочину можуть бути зареєстровані в ЄРДР.

Судом встановлено наступні обставини.

30/08/2015 р. скаржник подав до СВ Івано-Франківського МВ УМВС повідомлення про злочин щодо ОСОБА_6 . У вказаній заяві зазначено, що ОСОБА_6 умисно подав заяву про вчинення злочину батьком скаржника з метою не повертати визнану раніше заборгованість; ОСОБА_6 обіцяв батькові скаржника повернути заборговані грошові кошти, а після відкриття спадщини батька скаржника відмовився від визнання боргу.

15/05/2008 р. між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 укладено договір про виконання робіт.

В ст. 303 КПК України вказано, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до п. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

ЄСПЛ неодноразово вказував, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (справа Ассенов та інші проти Болгарії (Assenov та Others v. Bulgaria). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, inter alia, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справі Танрікулу проти Туреччини (Tanhkulu v. Turkey) [ВП], заява № 23763/94, п. 104 і подальші посилання, ECHR 1999-IV, Ґюль проти Туреччини (Gul v. Turkey), заява № 22676/93, п. 89, від 14 грудня 2000 року).

Відповідно до ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Скаржник надав суду пояснення про те, що на його думку зазначені в скарзі дії підлягають кваліфікації за ст.ст. 190, 383, 384 КК України і зареєструвати кримінальне провадження необхідно щодо саме ОСОБА_6 .

Однак відповідно до п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява № 70767/01) від 6 вересня 2005 року вказано, що Суд повторює, що право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява N 37437/97).

Відповідно до ст. 214 КПК України відомості про особу та попередню кваліфікацію її дій вносяться до ЄРДР слідчим або прокурором. Отже скаржнику не належить право на порушення кримінальної справи проти певної особи, в тому числі і внесення відомостей до ЄРДР щодо вчинення злочину певною особою, а також у нього відсутнє право на реєстрацію повідомлення про злочин за бажаною ним кваліфікацією дій особи за диспозицією КК України. Оскільки право на кримінально-правове переслідування конкретної третьої особи із обраною самостійно кваліфікацією скаржнику не гарантується положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини. В свою чергу кримінально-правова кваліфікація обставин вчинення злочину певною особою є підставою для оголошення про підозру і здійснюється виключно в порядку ст. 22 КПК України органом досудового розслідування.

Разом з цим будь-який вплив на працівника правоохоронного органу щодо здійснення ним дії щодо створення обставин, наслідком яких є оголошення підозри певній особі за певною кримінально-правовою кваліфікацією є кримінально-караним діянням, відповідальність за яке передбачено в ст. 343 КК України.

Таким чином працівника правоохоронного органу не може бути зобов`язано зареєструвати повідомлення про злочин щодо будь-якої особи за певною кримінально-правовою кваліфікацією.

Органом досудового слідства не повідомлено скаржника про причини не реєстрації його заяви про вчинення злочину.

В свою чергу в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Звольський та Звольська проти Чешської Республіки» (Zvolsky and Zvolska v. the Czech Republic, заява № 46129/99, п. 46, ЕСПЛ 2002-ІХ вказано, що тлумачення національного законодавства, зокрема, процесуальних правил, що застосовуються у судовому провадженніздійснюється судами.

При цьому відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі "Іванов проти України" (Ivanov v. Ukraine), № 15007/02, пп. 74-75, рішення від 7 грудня 2006 року) сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.

Так, відповідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням.

У справі Preda and Dardari v. Italy (1999) Суд вказав, що метою цієї норми є запобігання використанню принципів, на яких ґрунтується Конвенція, щоб здійснювати будь-яку діяльність, спрямовану на скасування прав і свобод, визнаних цією Конвенцією.

Отже скаржнику необґрунтовано не надано інформацію про вчинені дії за його заявою.

Інші пояснення, аргументи та доводи сторін не спростовують висновків, зазначених в цьому судовому рішенні.

Відповідно до зазначеного суд, -

ПОСТАНОВИВ:

скаргу задовольнити частково;

зобов`язати СВ Івано-Франківського МВ УМВС в розумний строк надати скаржнику обґрунтовану відповідь на його заяву від 30/08/2015 р. про вчинення злочину;

в іншій частині скарги відмовити.

Відповідно до ст. 309 КПК України дана ухвала не підлягає оскарженню, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Головуючий суддя ОСОБА_1