№ провадження 1-кс/646/5255/2015
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28.10.2015 року м.Харків

Слідчий суддя Червонозаводського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_5 про зобов`язання прокурора Харківської області внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
До Червонозаводського районного суду м. Харкова надійшла скарга ОСОБА_5 про зобов`язання прокурора Харківської області внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, зобов`язання вчинити певні дії.
В обґрунтування скарги зазначив, що 25.12.2014 року у відношенні заявника суддями Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 постановлено завідомо неправосудний вирок, а тому відомості за заявою від 28.09.2015 року підлягають внесенню до Єдиного реєстру досудового розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 375 КК України.
ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав свою скаргу і просив слідчого суддю задовольнити її. Пояснив, що пред`явлене обвинувачення ґрунтувалося не непідтверджених даних, суддями неправомірно було відмолено у задоволенні декількох клопотань заявника та його захисника, вказано обтяжуючу обставину як рецидив, але заявник раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, незаконно обрано міру запобіжного заходу до вступу вироку у законну силу. Також зазначив, що скористався правом на апеляційне оскарження, однак ухвалою апеляційного суду Харківської області вказаний вирок залишений без змін.
Захисник у судовому засіданні скаргу підтримала.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги і просив скаргу залишити без задоволення, оскільки в заяві від 28.09.2015 року підстав для внесення відомостей в ЄРДР не вбачається.
Вислухавши пояснення заявника та його захисника, думку прокурора, дослідивши подану скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя приходить наступного висновку.
В частині 1 статті 303 КПК України визначено рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та право на оскарження, серед яких, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 303 КПК України передбачено право заявника оскаржити бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Відомості, які підлягають внесенню до ЄРДР та їх перелік визначені частиною 5 статті 214 КПК України, відповідно до положень якої до ЄРДР підлягають внесенню, серед інших відомостей, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлені з іншого джерела.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 28.09.2015 року звернувся з заявою до Генеральної прокуратури України щодо вчинення кримінального правопорушення суддями Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , яке полягало у постановленні завідомо неправосудного вироку, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 375 КК України.
Листом Генеральної прокуратури України від 08.10.2015 року вказана заява направлена до прокуратури Харківської області для розгляду, за результатами якого прокуратура області листом від т13.10.2015 року повідомила заявника, що його аналогічні заяви вже були розглянуті та надано відповідь.
Статтею 214 КПК України визначено, що після подання заяви або повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення відповідною посадовою особою (слідчим чи прокурором) обставин, що можуть свідчити про вчинення особою кримінального правопорушення, слідчий чи прокурор зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування. Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР, порядок формування та ведення якого затверджується Генеральною Прокуратурою України.
Таким чином, обов`язок внесення до ЄРДР стосується лише тих відомостей, що можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою кримінального правопорушення.
Положення ст.214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, а тому критерієм внесення відомостей до ЄРДР є саме фактичні дані, що вказують на ознаки конкретного складу злочину.
Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.
Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, зокрема, що свідчать про час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину та інше.
Особа, яка подає заяву чи повідомляє про кримінальне правопорушення під розпис попереджається про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення. Заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення вважаються поданими з моменту попередження особи про кримінальну відповідальність.

З наданих слідчому судді матеріалів вбачається, що 28.09.2015р. заявник звернувся з заявою, в якій просив внести відомості в ЄРДР відносно суддів Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , яке полягало у постановленні завідомо неправосудного вироку, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 375 КК України.
Стаття 375 КК України, на яку посилається заявник, передбачає кримінальну відповідальність за постановлення суддею завідомо неправосудного вироку, рішення, ухвали або постанови.

Згідно з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом. Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна ради європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку №11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Частиною 2 ст. 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Разом з тим, відповідно до положень ч. 1 ст. 126 Конституції України недоторканність суддів як гарантія їхньої незалежності у виконанні професійних обов`язків може не обмежуватися обсягом, визначеним у ч. 3 статті 126 Конституції України.

Додаткові гарантії незалежності і недоторканності суддів, крім уже передбачених Конституцією України, можуть встановлюватися також законами. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суд/дів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Згідно з положенням ч. 2 ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Це стосується і визначеного ст. 55 Конституції України права на судовий захист, яке включає в себе право на розгляд справи незалежним та неупередженим судом. Зниження рівня гарантій незалежності суддів опосередковано може призвести до обмеження можливостей реалізації права на судовий захист (п. п. 1.2, 1.3, 4.2, 4.3). Аналогічні роз`яснення змісту гарантій незалежності й недоторканності суддів надано у постанові Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" від 13 червня 2007 р.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку щодо відсутності правових підстав для внесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_5 від 28.09.2015р.

В іншій частині слідчий суддя не вбачає законних підстав для задоволення скарги, оскільки вирішення питання щодо процесуального статусу потерпілого можливе лише після внесення відомостей до ЄРДР, а тому вимоги скарги в цій частині є передчасними.

За таких обставин підстави для задоволення скарги відсутні.

Частиною 3 статті 307 КПК України передбачено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303-307 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_5 про зобов`язання прокурора Харківської області внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1