Ухвала іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурораОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 15 грудня 2015 року кримінальну справу за касаційною скаргою потерпілої ОСОБА_5 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 18 червня 2015 року щодо ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 лютого 2015 року

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
На підставі п. 4 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України засудженого ОСОБА_6 звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Стягнуто із засудженого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_5 на відшкодування матеріальної шкоди 20 000 грн., моральної шкоди 150 000 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 18 червня 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.

ОСОБА_6 визнано винним і засуджено за те, що він, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, близько 22 год. 03 листопада 2004 року біля бару «Хоббі» по вул. Сумгаїтській 24/1 у м. Черкасах під час сутички з ОСОБА_7 , що виникла на грунті особистих неприязних відносин, умисно наніс останньому два удари рукою та ногою в область голови, від яких той упав та отримав тяжкі тілесні ушкодження і ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у лікарні.
У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_5 , посилаючись на неправильне застосування кримінального закону, порушує питання про скасування судових рішень та направлення справи на нове розслідування. Зазначає, що органами досудового слідства не в повній мірі проведено розслідування, не встановлено чи мав засуджений на час вчинення злочину кастет і в діях ОСОБА_6 наявний склад злочину, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України.
У запереченнях на касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_5 засуджений ОСОБА_6 проситьсудові рішення щодо нього залишити без зміни.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ст. 395 КПК України 1960 року касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення за наявними в справі і додатково поданими матеріалами в тій частині, в якій воно було оскаржене.
Доводи касаційної скарги потерпілої щодо неправильної кваліфікації дій ОСОБА_6 є необґрунтованими.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються детально наведеними у вироку доказами, які суд всебічно, повно і об`єктивно дослідив, правильно оцінив.
Так, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, підтверджується:
- показаннями потерпілої ОСОБА_5 , яка пояснила, що 04 листопада 2004 року їй зателефонував син ОСОБА_8 та повідомив, що його брат ОСОБА_9 знаходиться в лікарні, після чого 05 листопада вона приїхала до лікарні, де дізналася, що ОСОБА_10 знаходиться в алкогольній комі, цього ж дня він помер;
- показаннями свідка ОСОБА_10 , який пояснив, що вночі 03 листопада 2004 року вони розпивали спиртні напої в барі «Хоббі», коли він вийшов на вулицю, то побачив, що між його братом та ОСОБА_6 відбувається бійка. Він бачив, як ОСОБА_6 наніс ОСОБА_7 по одному удару рукою та ногою в область голови, від чого той впав на асфальт та втратив свідомість. Пізніше приїхали швидка медична допомога та міліція, про бійку лікарям він нічого не казав;

- показаннями свідка ОСОБА_11 - чергового лікаря швидкої допомоги, який пояснив, що вночі 04 листопада 2004 року біля бару «Хоббі» невідомі тримали одного хлопця без свідомості, брат потерпілого повідомив, що той втратив свідомість за столом, про те, що відбулася бійка ніхто не повідомляв і явних тілесних ушкоджень у потерпілого не було;
- показаннями свідка ОСОБА_12 чергового лікаря, який пояснив, що вночі 04 листопада 2004 року він оглядав доставленого з діагнозом «алкогольна кома» хворого, брат якого повідомив, що вони разом розпивали спиртні напої, а потім тому стало погано, також він стверджував, що його брат не падав і травм не отримував;
- показаннями свідка ОСОБА_13 , який пояснив, що вночі біля бару бачив суперечку між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , від останнього знає, що потерпілий упав на асфальт після його удару ногою;

- показаннями свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які бачили, що на асфальті біля бару лежав ОСОБА_7 .

Ці показання повністю узгоджуються між собою, є послідовними та підтверджуються, зокрема, даними протоколу явки з повинною, в якій ОСОБА_6 детально розповів про обставини нанесення ним тілесних ушкоджень ОСОБА_7 ; даними висновку судово-медичної експертизи, відповідно до якої у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження, що могли утворитися від дії тупих твердих предметів, черепно-мозкова травма, що призвела до смерті має ознаки тяжкого тілесного ушкодження і могла виникнути при падінні з положення стоячи, з послідуючим ударом об плоску поверхню; даними протоколу відтворення обстановки і обставин події; даними висновку додаткової судово-медичної експертизи та іншими доказами у справі.
Твердження потерпілої про те, що дії засудженого ОСОБА_6 неправильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України, а мали б бути кваліфіковані як умисне вбивство з хуліганських мотивів за п. 7 ч. 2 ст. 115 цього Кодексу, не ґрунтуються на матеріалах справи.
Так, відповідно до ст. 275 КПК України 1960 року розгляд справи провадиться тільки відносно підсудних і тільки в межах пред`явленого їм обвинувачення.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення за ч. 2 ст. 121 КК України у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого. В матеріалах справи відсутні будь-які дані, що свідчили б про намір ОСОБА_6 вбити потерпілого ОСОБА_7 та про порушення органами досудового слідства ст.ст. 22, 64 КПК України 1960 року під час розслідування справи.

Таким чином, по справі повністю доведена винуватість засудженого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, і його дії кваліфіковані правильно.

Не ґрунтуються на матеріалах справи і твердження потерпілої про неповноту досудового розслідування та безпідставність виділення матеріалів справи щодо встановлення наявності у ОСОБА_6 кастету в ніч вчинення злочину.
Цей довід був предметом перегляду суду апеляційної інстанції, який дійшов правильного висновку про те, що твердження потерпілої ОСОБА_5 про нанесення ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень металевим кастетом, є припущенням, яке жодними доказами не підтверджено та спростовується постановою про відмову в притягненні ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України.
Призначаючи покарання ОСОБА_6 , місцевий суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, дані про особу винного, який раніше не судимий, позитивно характеризується, має на утриманні неповнолітню дитину, обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, і дійшов правильного висновку про можливість призначення ОСОБА_6 мінімального покарання в межах санкції частини статті, за якою його визнано винним, з чим погоджується і колегія суддів.
Також суд правильно звільнив ОСОБА_6 від призначеного покарання на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у звязку з закінченням строків давності.

Розглядаючи справу за апеляціями потерпілої ОСОБА_5 та засудженого ОСОБА_6 , суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правильне встановлення місцевим судом фактичних обставин справи, доведеність вини засудженого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильність кваліфікації його дій, а також вказав на докази, які спростовують доводи поданих апеляцій.
Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та в повній мірі відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960 року.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які були би підставою для зміни чи скасування судових рішень у справі, не встановлено.
Керуючись пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України та статтями 394 396 КПК України 1960 року, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 02 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 18 червня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_5 без задоволення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3