Провадження № 1-кс/344/3746/15

У Х В А Л А
13 жовтня 2015 р. м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого слідчого судді ОСОБА_1
за участі секретаря ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність прокурора щодо не внесення повідомлення про злочин до ЄРДР, -
в скарзі вказано, що скаржник звернувся до прокуратури Івано-Франківської області із заявою про вчинення злочину працівниками міліції, якими він був затриманий за підозрою у вчиненні злочину, однак заяву не було внесено до ЄРДР, а тому скаржник просив зобов`язати внести в ЄРДР повідомлення про злочин.
Процесуальним законом встановлено строк розгляду даної категорії спорів для забезпечення принципу юридичної визначеності в цьому спорі, а тому за обставин неможливості проведення відео зв`язку суд ухвалив продовжити забезпечити таку визначеність, шляхом розгляду скарги, оскільки скаржник не подав заяв про її відкликання чи не підтримання; не повідомив про наявність у нього представника, не повідомив свого представника у разі його наявності про доручення прийняти участь в даному судовому засіданні.
В судовому засіданні прокурор заперечив скаргу з тих підстав, що скаржника було затримано за підозрою у вчиненні злочину за ст. 185 КК України працівниками міліції щодо вчинення злочину, яким він подав заяву, судом обрано скаржнику запобіжний захід, обґрунтованість якого і обґрунтованість підозри, за яким підтверджено рішенням апеляційного суду, за змістом заяви скаржника він намагається оскаржити дії, які відповідно до процесуального закону не підлягають оскарженню, зміст заяви і скарги скаржника вказує на його непогодження із кримінально-процесуальними, в тому числі і слідчими, діями які раніше вчинені в кримінальному провадженні щодо скаржника. Тому прокурор просив суд відмовити в задоволенні скарги.
Судом встановлено наступні обставини.
В заяві від 18/08/2015 р. скаржник вказав, що працівники міліції, які його затримали здійснили це незаконно, а також відібрали й нього речі і застосували фізичну силу.
Відповідно до протоколу від 15/05/2015 р. скаржника затримано працівниками міліції одразу після того, як за обставин підбору ключів до замка вхідних дверей житлового будинку було вчинено крадіжку речей із відповідного будинку. Після роз`яснення прав і обов`язків скаржнику відмовився від надання пояснень. Будь-яких скарг щодо дій, про які вказано в заяві про вчинення злочину, в зазначеному протоколі не вказано.
15/05/2015 р. ухвалою Калуського міськрайонного суду застосовано щодо скаржника запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29/05/2015 р. ухвалу Калуського міськрайонного суду від 15/05/2015 р. залишено без змін.
18/05/2015 р. ухвалою Калуського міськрайонного суду накладено арешт на речі, вилучені у скаржника.
08/06/2015 р. ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області залишено без змін ухвалу Калуського міськрайонного суду від 18/05/2015 р.
14/09/2015 р. складено висновок службового розслідування законності дій працівників Калуського МВ за заявою скаржника.
Відповідно до п. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
Відповідно до п. 1 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.
Відповідно до ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Обставини вчинення злочину, оголошення про підозру, затримання особи за підозрою, вилучення речей, їх арешту, пред`явлення обвинувачення встановлюються в порядку, передбаченому КПК України. Таким чином кожна із обставин, про які заявник зазначив в якості підстави для реєстрації заяви про вчинення злочину підлягає встановленню судом в межах розгляду кримінального провадження щодо обвинувачення скаржника.
Однак в даній скарзі скаржник просить про переоцінку вказаних обставин судом як про вчинення неправомірних дій працівниками міліції. Про таку переоцінку обставин скаржник просив суд після розгляду даних обставин судами, що вирішували питання арешту речей, обставин його затримання, обрання запобіжного заходу.
В судовому засіданні прокурор надав пояснення про те, що у кримінальному провадженні щодо обвинувачення скаржника складено обвинувальний акт, який передано до суду.
Відповідно до змісту глави 24 КПК України складення обвинувального акту і передання його до суду є формою закінчення досудового слідства.
В ст. 337 КПК України вказано, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Тому питання обґрунтованості обвинувачення особи та фактичних обставин відповідної дії належить до компетенції суду, який розглядає кримінальне провадження по суті.
Отже всупереч правовому регулюванню кримінально-процесуальних відносин скаржник просив суд про зобов`язання внести до ЄРДР інформацію щодо працівників міліції, які здійснили дії щодо затримання скаржника за підозрою у вчиненні злочину та за звернення до суду із клопотанням про арешт речей, вилучених у скаржника, які на думку досудового слідства є речовими доказами або, юридична доля яких підлягає вирішенню судом. Який розгляне кримінальне провадження про обвинувачення скаржника.
В постанові Верховного Суду України від 23 червня 2015 року №802/3531/14-а вказано, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.78 у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з… питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.
Відповідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням.
У справі Preda and Dardari v. Italy (1999) Суд вказав, що метою цієї норми є запобігання використанню принципів, на яких ґрунтується Конвенція, щоб здійснювати будь-яку діяльність, спрямовану на скасування прав і свобод, визнаних цією Конвенцією.
Таким чином скарга позбавлена будь-яких правових підстав, а тому є формою зловживання правом на звернення до суду з метою перешкоджанню суду, який уповноважений законом розглянути по суті обвинувачення щодо скаржника, однак суд не є засобом для сторін і не сприяє зловживанню ними процесуальними правами.
Відповідно до зазначеного та на підставі ст.ст. 7, 22 КПК України суд, -
поновити строк звернення до суду за цією скаргою;
в задоволенні скарги відмовити.
Відповідно до ст. 309 КПК України дана ухвала оскарженню не підлягає і заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Головуючий суддя ОСОБА_1