АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 184/973/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/453/К/15 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 жовтня 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 02 червня 2015 року у кримінальному провадженні № 0000342 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Орджонікідзе Дніпропетровської області, що проживає по АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України.
Учасники судового провадження :
Прокурор - ОСОБА_7 .
В апеляційній скарзі, з урахуванням її уточнення в порядку усунення недоліків згідно ст. 399 КПК України, обвинувачена ОСОБА_6 , просить вирок суду від 02.06.2015 року відносно неї скасувати, ухвалити новий вирок, який призначити їй покарання у вигляді штрафу с застосуванням положень ст. 69 КК України.
Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_6 було визнано винною в скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та призначене покарання у виді 1 місяця арешту; на підставі ч. 1 ст. 72 КК України невідбуте покарання, призначене ОСОБА_6 за вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2014 року, у виді 140 годин громадських робіт, переведене в 17 днів арешту; на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2014 року у виді одного дня арешту, і остаточно призначене покарання ОСОБА_8 у виді арешту строком 1 місяць та 1 день.
За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у вироку, ОСОБА_6 , будучи 03.12.2014 року засудженою Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 240 годин, умисно, без поважних причин ухилялась від відбуття покарання у виді громадських робіт, при тому, що була зобов`язана та мала реальну можливість виконати вказаний вид покарання.
Так, засуджена ОСОБА_6 згідно встановленого графіку для відбуття громадських робіт в ЖЕД №3 умисно не з`являлась в період часу з 02.02.2015 року по 06.02.2015 року всього 5 разів, з 23.02.2015 року по 27.02.2015 року 5 разів, в період з 13.03.2015 року по 18.03.2015 року 3 рази, про поважність причин неявки не повідомляла, а отже не виконувала покладені на неї обов`язки в частині відбуття громадських робіт, допустивши 13 невиходів на роботу, залишок невідпрацьованих засудженою громадських робіт станом на 20.04.2015 року склав 140 годин.
Дії ОСОБА_6 були кваліфіковані за ч. 2 ст. 389 КК України за ознаками умисного ухилення від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання.
В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачена ОСОБА_6 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи та правильність кваліфікації її дій за ч. 2 ст. 389 КК України, у той же час зазначає, що судом першої інстанції при призначенні їй покарання не було враховано низку обставин, що мають значення.
Так, вона відбула частину громадських робіт, має на утриманні малолітню дитину віком 8 років, яка на даний час перебуває на обліку в Нижньосірогозьській районній лікарні у зв`язку з тубінфекцією та потребує посиленого догляду та спеціального харчування.
Крім того, перерва у виконанні громадських робіт у неї виникла у зв`язку з сімейними обставинами, внаслідок яких вона переїхала на постійне місце проживання до Херсонської області та 24.03.2015р. звернулася до органу КВІ щодо переведення її справи та виконання громадських робіт за місцем проживання у Нижньосірогозському районі Херсонської області.
Також обвинувачена зазначає, що перебуває у стані вагітності, що відповідно до ч. 3 ст. 60 КК України виключає можливість призначення їй покарання у виді арешту.
Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченої; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Так, висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, за обставин, викладених у вироку, в апеляційній скарзі не оспорюються, у зв`язку з чим згідно ст.404 КПК України законність і обґрунтованість вироку в цій частині апеляційним судом не перевіряється.
Що стосується доводів обвинуваченої про недотримання вимог закону при призначенні їй покарання, то вони не є обгрунтованими.
Так, згідно п. 2 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання відповідно до положень загальної частини КК України. Відповідно до ч. 3 ст. 60 КК України арешт не застосовується зокрема до вагітних жінок.
Обгрунтовуючи свою апеляційну скаргу, обвинувачена надала медичну довідку від 23.06.2015 р. № 984, видану Нижньосірогозькою центральною районною лікарнею (а.с. 66), з якої вбачається, що станом на час ухвалення оскаржуваного вироку вона перебувала у стані вагітності, а отже при призначенні їй покарання мало місце неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність у виді незастосування закону, який підлягав застосуванню, що має тягнути зміну вироку в частині призначеного покарання.
Разом з тим, у подальшому після проведеної перевірки прокурором було надано суду довідку Нижньосірогозької центральної районної лікарні від 18.09.2015 р. № 1574, згідно якій ОСОБА_6 на обліку у жіночій консультації даної лікарні не перебувала, за медичною допомогою не зверталася, довідка від 23.06.2015 р. № 984 їй не видавалася, а отже має ознаки підроблення, а викладені у ній відомості не є достовірними.
За викладених обставин у колегії суддів відсутні достатні підстави для висновку про те, що при призначенні обвинуваченій покарання за оскаржуваним вироком мало місце неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.
Також не вбачається підстав для застосування при призначенні покарання ОСОБА_6 положень ст. 69 КК України зважаючи на те, що за змістом даної норми закону про кримінальну відповідальність перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного у санкції відповідної статті (частини статті) Особливої частини КК України, є можливим за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та з урахуванням особи винного.

Ухвалюючи оскаржуваний вирок, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для застосування положень ст. 69 КК України, і такий висновок колегія суддів вважає правильним зважаючи на те, що дійсно не вбачається декількох вагомих обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого нею злочину.

Також приймається до уваги особа обвинуваченої, зокрема те, що вона надала суду апеляційної інстанції на обгрунтування своєї апеляційної скарги завідомо неправдивий документ, що, на думку колегії суддів, виключає можливість застосування положень ст. 69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_6 .

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407-409, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 02 червня 2015 року у кримінальному провадженні № 0000342 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.3 ст.389 КК України, - залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4