Справа № 487/1995/15-к
Провадження № 1-кс/487/308/15
УХВАЛА
Іменем України

18.03.2015 року слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участі заявника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Миколаєві скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Заводського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_4 від 10.03.15р. про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0004924

встановив:
16.03.2015 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла скарга ОСОБА_3 в якій остання просить скасувати постанову слідчого Заводського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_4 від 10.03.2015 року про відмову у визнанні її потерпілою у кримінальному провадженні №0004924 та визнати бездіяльними дії слідчого ОСОБА_4 , яка на протязі чотирьох місяців не проводить ніяких слідчих дій та несвоєчасно, відповідно до вимог ст.. 220 КПК України, виносить постанову та не надає її для оскарження.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.03.2015 року у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_3 в частині вимог щодо визнання бездіяльними дії слідчого ОСОБА_4 , яка на протязі чотирьох місяців не проводить ніяких слідчих дій та несвоєчасно, відповідно до вимог ст.. 220 КПК України, виносить постанову та не надає її для оскарження відмовлено.

В судовому засіданні, ОСОБА_3 підтримала доводи скарги, просила її задовольнити, пояснила, що неправомірними діями ОСОБА_5 щодо невиконання рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 04.04.2014 року, їй завдані збитки в розмірі 55964 грн., які складаються з реальних збитків, пов`язаних із інфляцією і дорівнюють 33476 грн., 3% річних, які повинні стягуватися з боржника на підставі ст.. 625 ЦК України та дорівнюють 2241 грн., упущеної вигоди, тобто доходів, які б вона могла отримати поклавши суму боргу на депозитний рахунок в сумі 24042 грн.

В судове засідання слідчий ОСОБА_4 та прокурор не з`явились. Відповідно до ч.3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого та прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Вислухавши пояснення ОСОБА_3 , дослідивши надані матеріали скарги, матеріали кримінального провадження №0004924, суд дійшов наступних висновків.

Судом установлено, що 25.10.14р. ОСОБА_3 звернулась до Заводського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області з заявою про порушення кримінального провадження відносно ОСОБА_5 , яка з 04.04.14р. не виконує рішення Миколаївського апеляційного суду про повернення 81500 грн. за рахунок спадкового майна.

Зазначені відомості 25.10.14р. внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004924 та розпочато досудове розслідування.

25.02.2015 року ОСОБА_3 звернулась до слідчого ОСОБА_4 із заявою про визнання її потерпілою у кримінальному провадженні.

Постановою слідчого ОСОБА_4 від 10.03.2015 року ОСОБА_3 відмовлено у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0004924 від 25.10.14р. В обґрунтування прийнятої постанови слідчий посилається на ч.5 ст. 55 КПК України, тобто на відсутність шкоди.

Перевіряючи обґрунтованість прийнятою постанови слідчий суддя виходить з наступного.

Відповідно ч.1 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Різниця між потерпілим і заявником згідно з положенням статей 55 та 60 КПК України полягає у тому, що потерпілим є особа, яка подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, або залучена до провадження як потерпіла, або подала заяву про визнання її потерпілою після початку кримінального провадження, а заявник це особа, яка звернулась із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення, але це кримінальне правопорушення скоєне не стосовно неї. Основним критерієм розмежування заявника від потерпілого є фактор заподіяння шкоди.

Частиною 5 статті 55 КПК України допускається можливість відмови у визнанні особи потерпілим. Умовою для цього є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подано особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч.1 ст. 55 КПК України. Очевидність та достатність таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається у кожному конкретному випадку, виходячи із обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерпілим, і може полягати, зокрема, у такому: - очевидна відсутність події або складу кримінального правопорушення; - відсутність шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву; - очевидна відсутність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням і заподіяною шкодою; - наявність завданої кримінальним правопорушенням шкоди іншого виду, ніж передбачено ч.1 ст. 55 КПК України; - неможливість визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення.

При вирішенні питання про завдання шкоди, слідчий суддя керується поняттям складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, про скоєння якого повідомлено у заяві ОСОБА_3 від 25.10.14р.

Склад злочину, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України є формальним, його об`єктивна сторона вичерпується вчиненням одного із альтернативно зазначених у диспозиції діянь дії (перешкоджання) чи бездіяльності (невиконання).

Основним безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України є інтереси правосуддя у частині забезпечення повного та своєчасного виконання судового акту органів правосуддя (рішення, ухвала, вирок, постанова), а сам судовий акт органів правосуддя (рішення, ухвала, вирок, постанова), який набрав законної сили є предметом вказаного злочину.

З суб`єктивної сторони цей злочин характеризується лише прямим умислом та суб`єкт злочину може бути як загальний так і спеціальний.

Таким чином, злочин, передбачений ч.1 ст. 382 КК України може бути скоєний лише проти правосуддя, а не проти конкретної особи, на відміну від ч.3 ст. 382 КК України, склад злочину якої може бути і матеріальним коли діяння заподіяли істотну шкоду охоронюваним законом правам і свободам громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам юридичних осіб.

Враховуючи вище викладене, слідчий суддя приходить до переконання про відсутність підстав для визнання ОСОБА_3 потерпілою у даному кримінальному провадженні.

Разом з тим, прийняття рішення про відмову у визнанні особи потерпілою не перешкоджає можливості визнання її свідком у кримінальному провадженні та не перешкоджає зверненню ОСОБА_3 , за наявності відповідних підстав, за захистом своїх прав та інтересів в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя -

ухвалив:
У задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Заводського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_4 від 10.03.15р. про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0004924 - відмовити.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1