Справа № 761/5155/15-к
Провадження №1-кп/761/450/2015
В И Р О К
іменем України
25 листопада 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження №120 151 001 000 00091 від 06.01.2015 відносно обвинуваченого:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Деребчин, Шаргородського району, Вінницької області, громадянина України, українця, не працюючого, не одруженого, проживаючого та зареєстрованого АДРЕСА_1 , судимого 30.06.2011 Деснянським районним судом м.Києва за ст.186 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі, Жмеринським районним судом Вінницької області за ч.2 ст.125, ч.4 ст.70, ч.1 ст.72 КК України до 4 років, 2 місяців позбавлення волі, звільнений 09.04.2014 по закінченню строку відбування покарання, 03.04.2015 Солом`янським районним судом м.Києва за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_9 обвинувачується у тому, що він 05.01.2015 року, приблизно о 20 годині, знаходячись поблизу будинку № 8, що по вулиці Борщагівська в м.Києві, з погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я, вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, яке належить ОСОБА_7 .

Так. ОСОБА_9 , 05.01.2015 року, приблизно о 20 годині, поблизу будинку № 8 по вул..Борщагівській в м.Києві помітив ОСОБА_7 , яка прямуючи по вулиці, тримала в руках мобільний телефон. В цей час в нього виник умисел на вчинення нападу з метою заволодіння вказаним мобільним телефоном.

З метою виконання свого злочинного умислу ОСОБА_9 підійшов до ОСОБА_7 та попросив цигарку. В подальшому, продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на заволодіння чужим майном, ОСОБА_9 приставив до шиї потерпілої металевий медичний скальпель, який мав при собі та, тримаючи його в руці, став погрожувати застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя і здоров`я потерпілої ОСОБА_7 .

При цьому, ОСОБА_9 вихопив вільною рукою мобільний телефон «Леново А 316», вартістю 1000 грн., ІМЕІ НОМЕР_1 з чохлом білого кольору варістю 150 грн., в якому знаходиться карта памяті вартістю 50 грн., сім карта мобільного оператора «Лайф» Вартістю 15 грн, з абонентським номером НОМЕР_2 , сім карта мобільного оператора «МТС» вартістю 15 грн. з абонентським номером НОМЕР_3 у ОСОБА_7 з лівої руки та з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Зазначені дії орган досудового слідства кваліфікував за ч.1 ст.187 КК України, як умисні дії , які виразились у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, що зазнала нападу.

Дане обвинувачення підтримано в суді прокурором, який вважав, що кваліфікація дій обвинуваченого за ч.1 ст.187 КК України є правильною, а винуватість ОСОБА_9 у вчиненні даного злочину є доведеною та підтверджується відповідними доказами.

ОСОБА_9 вину не визнав, надав показання, що 05.01.2015 точно не пам`ятає в вечірній час він перебував в приміщенні харчувального закладу «Макдональдс», що знаходиться по вул. Братиславська в місті Києві, де неподалік від кафе придбав у невідомого чоловіка, схожого з ним по тіло будові, одягнутого в куртку темного кольору, мобільний телефон «Леново». Коли прямував по вул. Борщагівська знайшов скальпель, який поклав до карману та носив з собою. Прямуючи по вулиці, він був зупинений працівниками міліції, на їх прохання він продемонстрував мобільний телефон, пояснив його походження, вказавши, що нещодавно його придбав. Після чого його затримали та помістили до автомобіля, потім привезли до будинку, де знаходились інші працівники міліції. До автомобіля підходила дівчина. Зазначив, що в той вечір перебував у стані алкогольного сп`яніння та не дуже добре пам`ятає обставини. Вказав, що був одягнутий у шапці темного кольору, куртці темно зеленого кольору, у джинсах темного кольору.

Зазначив, що злочин не вчиняв, одразу повідомив слідчому, що придбав цей телефон у невідомої особи, добровільно пред`явив телефон працівникам міліції.

На обґрунтування винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України сторона обвинувачення послалась на наступні докази, які безпосередньо досліджені судом, а саме:

- показання потерпілої ОСОБА_7 про те, що вона 05.01.2015 або 06.01.2015 (точно не пам`ятає) приблизно о 20 годині прямувала по вул. Борщагівській в м.Києві, тримаючи в руках мобільний телефон «Леново» розмовляла під час ходьби. Поблизу будинку № 8до неї підійшов хлопець, обличчя якого вона не пам`ятає, попросив закурити, поки вона шукала цигарки в сумці, він підставив їй до горла металевий предмет, який вона сприйняла як ніж та почав вимагати віддати йому телефон. Потім вихопив телефон з її рук, з яким почав втікати, прямуючи по вул. Борщагівській.

Намагаючись наздогнати грабіжника, деякий час вона бігла за ним, під час чого запам`ятала одяг в якому він був вдягнутий. Вказала, що на злочинці була куртка темно-зеленого (бутилочного) кольору зі слідами білих потертостей на спині. Коли прийшла додому, викликала міліцію. Через деякий час у двір за місцем її проживання приїхала слідчо-оперативна група. На патрульних машинах почали привозити хлопців, яких їй пред`являли як можливого грабіжника. Невдовзі привезли на автомобілі обвинуваченого, обличчя якого вона не роздивилась. Лише побачила, що на ньому була така ж сама куртка, як на грабіжнику. Їй повідомили, що в нього був знайдений мобільний телефон номер ІМЕІ якого співпав з викраденим.

Повідомила, що під час впізнання вона вказала на ОСОБА_10 , оскільки за зростом та статурою той був більше всього схожий на грабіжника, а на ньому була одягнена таж сама куртка, що була на грабіжнику.

Показання свідка ОСОБА_3 про те, що він в складі групи, що складалась зі співробітників міліції ОСОБА_11 та ОСОБА_12 здійснювали патрулювання на службовому автомобілі, точно дату не пам`ятає, приблизно о 20 годині від чергового по місту він отримав повідомлення про вчинення злочину щодо жінки, я якої з застосуванням погроз було викрадено мобільний телефон. Проїжджаючи по вул..Борщагівській побачили хлопця, приблизно схожого за прикметами на злочинця, він тримав в руках мобільний телефон білого кольору. Підозрюваного запросили до службового автомобіля з тим, щоб відвезти його до місця вчинення злочину для впізнання потерпілій. Коли прибули за місцем проживання потерпілої, побачили, що там знаходились інші працівники Шевченківського РУ ГУМВС України в м.Києві та потерпіла. Її підвели до автомобіля та вказали на доставленого хлопця, з тим, щоб вона його впізнала.

Потерпіла кивнула головою, чим підтвердила, що це була саме та особа, яка викрала в неї мобільний телефон. Далі вони звірили номери на коробці, що була при потерпілій та на телефоні, який був у Бояришева, які співпали. При цьому ОСОБА_10 повідомив, що зазначений телефон ним був щойно куплений у невідомого громадянина.

Доповнив, що приблизно через дві хвилини, після того, як вони прибули до місця пригоди, він почув як на підлогу автомобіля щось впало, побачив, що біля ніг обвинуваченого лежав медичний скальпель. Тоді він покликав працівників слідчо оперативної групи, які цей скальпель поклали в пакет та забрали з собою.

- протокол огляду місця події від 05.01.2015 з фото таблицями до нього, з якого вбачається, що слідчим СВ Шевченківського РУ ГУМВС України в м.Києві ОСОБА_13 в присутності потерпілої ОСОБА_7 оглянуто ділянку землі розміром 4х4 метри, розташованої на відстані від будинку № 8 по вул.Борщагівській в м.Києві на оглядовій ділянці виявлено, що вона вкрита шаром снігу. Справа від оглядової ділянки виявлено будинок, зліва та справа розташований тротуар. Під час огляду нічого не вилучалось (т.1, а.с.76-85).

- Протокол огляду місця події від 05.01.2015 з фото таблицями до нього, з якого вбачається, що слідчим СВ Шевченківського РУ ГУМВС України в м.Києві в період з 22. год.10 хв. до 22.год.30 хв. на підставі повідомлення у присутності понятих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 з застосуванням фотоапарату «Олімпус» проведено огляд ділянки землі 4х4 метри розташованої в приміщенні кабінету № 12 по ул.Старовокзальній в м.Києві. На оглядовій ділянці слідчим було виявлено ОСОБА_9 при поверхневому огляді в лівій кишені куртки, в яку він одягнений, виявлено предмет, схожий на скальпель довжиною 15 см, з правої кишені куртки, в яку він був одягнений, виявлено мобільний телефон «Леново А 316» ІМЕІ НОМЕР_1 з карткою пам`яті 2 Гб, які були вилучені під час проведення огляду (т.1 а.с.86-90).

- Постанову від 06.01.2015, якою виявлені та вилучені в ході огляду місця події від 05.01.2015 у ОСОБА_9 за адесою м.Київ, вул. Старовокзальна, 12 каб 12 мобільний телефон « Леново А 316», ІМЕІ НОМЕР_1 з чохлом білого кольору, в якому знаходилась карта памяті 2 Гб, сім-карта мобільного оператора «Лайф» з абонентськими номерами НОМЕР_2 та сім карта «МТС» з номером НОМЕР_3 , предмет схожий на скальпіль визнані речовими доказами, які, окрім скальпеля, передані на зберігання власнику ОСОБА_7 (т.1 а.с. 91)

- Висновок експерта № 66 від 09.02.2015 який містить дані, що скальпель до холодної зброї не відноситься (т.1 а.с.97-100).

- Ксерокопія, засвідчена підписом слідчого, щодо номеру ІМЕІ телефону «Леново 316» яким є ІМЕІ НОМЕР_1 (т.1 а.с.102).

- Протокол пред`явлення особи для впізнання від 06.01.2015 з фото таблицями до нього де з 00.год 50 хв. по 00 год 59 хв. слідчим СВ Шевченківського РУ ГУМВС України в м.Києві у присутності понятих ОСОБА_16 та ОСОБА_14 проведено слідчу дію під час якої ОСОБА_7 було запропоновано для впізнання 4 х осіб. Попередньо в неї з`ясовано по яким характерним рисам вона може впізнати особу підозрюваного, на що зазначено у протоколі, що ОСОБА_7 описала підозрюваного, як особу слов`янської зовнішності, на вигляд 30-35 років, зростом 170-175 см, одягненого у куртку темного кольору з капюшоном, ззаду на куртці сліди забруднення білого кольору.

ОСОБА_9 було запропоновано зайняти місце серед запрошених осіб, він вибрав місце під номером 2. Після чого в кімнату була запрошена потерпіла ОСОБА_7 , яка вказала на особу під номером 2, заявивши, що саме він викрав її мобільний телефон.

Ознаки, за якими впізнала особу: за тілобудовою, за зростом, одягом за слідами забруднення на куртці (т.1 а.с.103-109).

- Протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 06.01.2015, складеного слідчим СВ Шевченківського РУ ГУМВС України в м.Києві ОСОБА_13 в період часу з 02 години 20 хвилин по 02 години 35 хвилин в присутності захисника ОСОБА_8 , про те, що 05.01.2015 о 22 годині за адресою м.Київ, вул.Старовокзальна, б.12 працівниками міліції був затриманий підозрюваний у вчиненні злочину ОСОБА_9 де підставою затримання зазначено, що на підозрюваного вказав потерпілий та сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин. Протокол містить дані про те, що під час обшуку затриманого ОСОБА_9 нічого не виявлено та не вилучалось (т.1, а.с.133-136).

Прокурор інші докази на обґрунтування винуватості ОСОБА_9 не надав, від допиту у судовому засіданні свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_17 відмовився.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України покладається на прокурора.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Зазначене є однією з загальних засад кримінального провадження, є презумпцією невинуватості та закріплено у ч. 2 ст. 17 КПК України

У відповідності до ч.1 ст.94 КПК України, зокрема, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Безпосередньо дослідивши зібрані під час досудового слідства докази сторони обвинувачення у їх сукупності та взаємозв`язку, надавши їм оцінку, відповідно до вимог ст.94 КПК України, суд дійшов до висновку, що прокурором не доведено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.187 КК України вчинене обвинуваченим ОСОБА_9 .

До такого висновку суд прийшов з наступних підстав.

Так, фактично обвинувачення ОСОБА_9 базується на наступних доказах: показанням потерпілої ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_3 , протоколах огляду місця події та протоколі пред`явлення особи для впізнання.

Втім, в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 ствердно вказала, що обличчя нападника вона не бачила й вказала на ОСОБА_9 під час проведення слідчої дії, як на ту особу, що вчинила відносно неї напад, лише по ознакам на його одязі - потертостям білого кольору ззаду на курці. Підтвердила, що під час проведення впізнання ОСОБА_9 поводив себе неадекватно.

Досліджуючи протокол пред`явлення для впізнання від 06.01.2015 суд приходить до висновку, що вказана слідча дія проведена з порушенням вимог ст. 228 КПК України, яка регламентує порядок її проведення.

Так, частина 1 вказаної вище статті містить заборону попередньо показувати особі, яка впізнає особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання та надавати інші відомості про прикмети цієї особи.

Однак, вказана вимога закону була порушена, оскільки 05.01.2015 напередодні даної слідчої дії, працівниками міліції у складі ОСОБА_3 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 обвинувачений ОСОБА_9 був доставлений на службовому автомобілі до місця проживання потерпілої за адресою АДРЕСА_2 де був пред`явлений потерпілій з тим, щоб остання на нього вказала, як на ту особу, що здійснила розбійний напад.

На такі обставини вказала в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 , яка зазначила, що при пред`явленні їй вперше ОСОБА_9 , якого на автомобілі доставили до місця її проживання, вона його не впізнала, лише в наступному, при проведенні такої слідчої дії, як впізнання, вказала на нього, як на ту особу, що здійснила на неї напад.

Свідок ОСОБА_3 підтвердив факт пред`явлення ОСОБА_9 потерпілій ОСОБА_7 , надав суду свідчення, у яких зазначив, що близько 22.00 години 05.01.2015 він разом з іншими працівниками міліції Базилюком та Шкільнюком здійснювали патрулювання вулиць, пересувались на службовому автомобілі. За наданими прикметами затримали ОСОБА_18 у якого при собі був мобільний телефон білого кольору. Потім на службовому автомобілі доставили до місця проживання потерпілої, де їй показували ОСОБА_18 з тим, щоб вона його впізнала. Потім передали ОСОБА_18 працівникам слідчої оперативної групи.

Таким чином, в порушення вимог ч.1 ст.228 КПК України ОСОБА_9 напередодні, за декілька годин до проведення даної слідчої дії був продемонстрований потерпілій, як особа, що підозрюється у вчиненні злочину.

Окрім того, при проведенні впізнання були порушені й інші вимоги ст. 228 КПК України.

Так, у відповідності до частини 2 цієї ж статті особа, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими особами тієї ж статті, яких має бути не менше трьох і які не мають різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі.

З долучених до протоколу фото таблиць вбачається, що одна з осіб має суттєві відмінності від інших. Так, вона перебуває у специфічній відмінній від інших позі, сидячи на полу, з капюшоном на голові, закриваючи обличчя руками.

Отже процес впізнання відбувався при явних відмінностях у поведінці та позиції обвинуваченого по відношенню до інших осіб, що вказує на порушення вимог ч.2 ст.228 КПК України.

Слід зазначити, що жодна з фото таблиць не містить даних з яких би вбачалось, що ця особа, на яку вказала потерпіла ОСОБА_7 , позначена як особа під номером 2.

Окрім того, при фіксуванні моменту впізнання, де на цю особу вказує потерпіла ОСОБА_19 , обвинувачений перебуває один, без інших осіб цієї ж статті.

Зазначене у сукупності свідчить про на наявність порушень вимог ст.228 КПК України при здійсненні даної слідчої дії та вказує, що даний доказ отриманий у порушення встановленої законом процедури.

Окремо слід звернути увагу, що при проведенні впізнання потерпіла на запитання слідчого вказала на особливі прикмети злочинця, який здійснив на неї напад, описавши зовнішній вигляд як: 30-35 років, зростом 170-175 см, слов`янської зовнішності, одягнений в темну куртку, темну кофту з капюшоном, ззаду на куртці сліди забруднення білого кольору.

Після проведення впізнання під час якого ОСОБА_20 вказала на особу під № 2 , яким, як зазначив слідчий у протоколі, був ОСОБА_9 , вона заявила, що впізнала особу під номером 2 за тілобудовою, зростом, одягом зі слідами забруднення на куртці.

Втім стороною обвинувачення не було надано доказів на підтвердження зазначених обставин. Так, не було проведено й не надано суду протоколу огляду та вилучення куртки, яка б містила такі ознаки, як забруднення білого кольору по яким саме і було впізнано ОСОБА_21 серед інших учасників даної слідчої дії. Такий одяг у відповідності до вимог ст.229 КПК України не пред`являвся для впізнання потерпілій, обвинуваченому, свідкам, які здійснювали його затримання.

Таких доказів прокурором не було надано в судовому засіданні, а реєстр матеріалів кримінального провадження не містить даних про проведення таких слідчих дій.

Окремо слід вказати, що протокол на другому аркуші містить виправлення, яке не засвідчене належним чином, що є неприпустимим.

Отже, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що при проведенні такої слідчої дії, як пред`явлення особи для впізнання, слідчим були суттєво порушені вимоги ст.228 КПК України, наслідком якого є визнання судом недопустимим даного доказу сторони обвинувачення.

Такі ж наслідки мають бути застосовані й до інших доказів, наданих стороною обвинувачення, а саме: протоколу огляду місця події від 05.01.2015 з фото таблицями до нього та постанови від 06.01.2015 про визнання вилучених під час проведення огляду місця події речовими доказами.

Мотивами прийняття такого рішення судом є наступне.

Згідно ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Так, ч.2 ст.214 КПК України визначено початок досудового розслідування з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В частині 3 цієї ж статті міститься пряма заборона на здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру і тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

При цьому законодавець надає можливість до внесення відомостей до реєстру проводити лише таку слідчу дію, як огляд місця події і лише у невідкладних випадках.

З витягу кримінального провадження № 120 151 001 000 00091 вбачається, що слідчим ОСОБА_13 були внесені дані до реєстру 06.01.2015 на підставі заяви потерпілої ОСОБА_7 за попередньою кваліфікацією за ч.1 ст.187 КК України.

Так, в обвинувальному акті місцем події визначено територія поблизу будинку № 8 по вул.Борщагівській в м.Києві.

Зазначене узгоджується з даними, що містяться в протоколі огляду від 05.01.2015, складеного у період з 20.00 до 20.30, під час якого було оглянуто місцевість, що розташована біля будинку № 8 по вул.Борщагівській в м.Києві. Під час огляду нічого не було вилучено.

Таким чином, органом досудового слідства попередньо була встановлена та оглянута певна місцевість, яка і є місцем події.

Як вбачається зі змісту протоколу огляду місця події від 05.01.2015, що проведений у період з 22.10 до 22.30, слідчим знов було проведено огляд ділянки землі 4х4 метри, розташованої в приміщенні кабінету № 12 по ул.Старовокзальній, б.12 в м.Києві.

На оглядовій ділянці слідчим було виявлено ОСОБА_9 при поверхневому огляді в лівій кишені куртки, в яку він одягнений виявлено предмет, схожий на скальпель довжиною 15 см, з правої кишені куртки, в яку він був одягнений виявлено мобільний телефон «Леново А 316» ІМЕІ НОМЕР_1 з карткою пам`яті 2 Гб, які були вилучені під час проведення огляду.

В наступному вилучені предмети, цим же слідчим постановою від 06.01.2015 визнані речовими доказами, які, окрім скальпеля, передані на зберігання власнику ОСОБА_7 .

Таким чином, у супереч даним, що містяться в обвинувальному акті, слідчим 05.01.2015 у період з 22.10 до 22.30 у порушення вимог ст.214 КПК України, яка містить пряму заборону на проведення досудового розслідування, без внесення даних до ЄРДР під виглядом огляду місця події фактично був проведений обшук особи ОСОБА_9 , у якого з карманів одягу вилучено мобільний телефон та скальпель.

Нормами кримінального процесуального закону надається право слідчим, або уповноваженими ними особам здійснювати особистий обшук певних осіб при проведенні обшуку у відповідності до вимог ч.5 ст.236 КПК України, де при проведенні обшуку за рішенням слідчого чи прокурора може бути проведено обшук осіб, які перебувають у житлі чи іншому володінні, якщо є достатні підстави вважати, що вони переховують при собі предмети або документи, які мають значення для кримінального провадження.

Втім така слідча дія, як обшук, повинна відбуватися на підставі ухвали слідчого судді у відповідності до вимог ст. 234-236 КПК України.

Даних про те, що на проведення обшуку кабінету слідчого СВ Шевченківського РУ ГУМВС України в м.Києві надавався дозвіл слідчого судді, стороною обвинувачення не надано.

Також, нормами КПК України передбачено право слідчого здійснити особистий обшук при затриманні особи у відповідності до вимог ч.5 ст.208 КПК України, де визначено, що про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, складається протокол, в якому, крім відомостей про підстави затримання, зазначаються результати особистого обшуку, та інше.

Як вбачається з протоколу затримання від 06.01.2015, складеного слідчим СВ Шевченківського РУ ГУМВС України в м.Києві ОСОБА_13 під час обшуку ОСОБА_9 , що був проведений у присутності понятих, нічого не було виявлено та нічого не вилучалось.

Таким чином, слідчим у супереч вимогам кримінального процесуального законодавства, до внесення даних до ЄРДР, маскуючи таку дію, як особистий обшук, яка повинна відбуватись за правилами ч. 5 ст.236 або ч.5 ст.208 КПК України, під виглядом необхідності невідкладного проведення слідчої дії, проведено огляд місця події, яка фактично не є місцем події й не може ним бути, з огляду на обвинувачення, що пред`явлене ОСОБА_9 , під час якого вилучено знаряддя злочину -- скальпель та мобільний телефон марки «Леново», які в наступному визнані речовими доказами.

У відповідності до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а тому вказаний протокол огляду місця події від 05.01.2015, що проводився в службовому кабінеиі № 12 по вул..Старовокзальна, 12 в м.Києві є недопустимим доказом, оскільки вилучення телефону та скальпелю відбувалось з суттєвими порушення вимог КПК та при наявності заборони до внесення даних до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Оскільки джерело походження доказів, визнане судом недопустимим, а відтак усі похідні від нього докази, мають наслідком бути визнані недопустимими.

З цих підстав судом визнається недопустимим такий доказ, як постанова від 06.01.2015 якою виявлені та вилучені в ході огляду місця події від 05.01.2015 у ОСОБА_9 за адесою м.Київ, вул..Старовокзальна, 12 каб. 12 мобільний телефон « Леново А 316», ІМЕІ НОМЕР_1 з чохлом білого кольору, в якому знаходилась карта памяті 2 Гб, сім-карта мобільного оператора «Лайф» з абонентськими номерами НОМЕР_2 та сім карта «МТС» з номером НОМЕР_3 , предмет схожий на скальпіль визнані речовими доказами.

Слід зазначити, що протокол огляду місця події та інші протоколи слідчих дій не містять даних про виявлення та вилучення таких предметів, які в наступному визнані речовими доказами: чохол білого кольору, сім-карта мобільного оператора «Лайф» з абонентськими номерами НОМЕР_2 та сім карта «МТС» з номером НОМЕР_3 .

Судом не приймається до уваги, та виключається з числа доказів, як недопустимий доказ, копія, засвідчена підписом слідчого, на якій міститься номер телефону «Леново 316» з зазначенням ІМЕІ НОМЕР_1 .

Так, сторона обвинувачення не пояснила джерела походження зазначеного доказу, не підтвердила правову підставі долучення зазначеної копії до матеріалів кримінального провадження.

Згідно статті 84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ч.2 ст.93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим кодексом.

Згідно частин 1-5 ст.99 КПК документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Сторона кримінального провадження, потерпілий, щодо якої здійснюється кримінальне провадження, зобов`язані надати суду оригінал документа.

Сторони обвинувачення та захисту наділені правом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів та інше. Це рівноцінні і самостійні спроби збирання документів доказів.

Таким чином, в результаті проведення таких процедур можуть бути отримані предмети з документами, які набувають статусу документів - доказів або речових доказів лише після проведення належних процесуальних дій, в даному випадку огляду.

Відповідно до ч.1 ст.237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.

Втім, як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування, слідчим не проведено такої слідчої дії, як огляд оригіналу, з якого робилась зазначена копія, про це не складався протокол, не пред`являвся оригінал коробки з під телефону для впізнання потерпілій, що унеможливлює процес його ідентифікації, та є наслідком визнання такого доказу недопустимим.

Інший доказ наданий стороною обвинувачення - висновок експерта не містить даних, які в прямо вказували на причетність обвинуваченого до вчинення злочину передбаченого ч.1 ст.187 КК України, оскільки вказує на те, що скальпель не відноситься до холодної зброї.

Отже, аналізуючи наведене, приходжу до висновку, що обвинувачення ОСОБА_9 при виключенні з числа доказів, протоколів огляду місця події та протоколу пред`явлення особи для впізнання, фактично базується лише на показаннях потерпілої ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_3 .

При цьому ОСОБА_7 у судовому засіданні прямо не вказала обвинуваченого, як на особу, що вчинила відносно неї розбійний напад, пояснивши, що не запам`ятала обличчя нападника. А свідок ОСОБА_3 надав свідчення, у яких зазначив, що за прикметами затримав ОСОБА_18 у якого при собі був мобільний телефон.

За таких обставин, суд вважає, що сторона обвинувачення не надала належних та допустимих доказів, сукупність яких би у своєму взаємозв`язку підтверджувала б винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Крім того, саме на прокурора та слідчого законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст.9 КПК України.

У відповідності до ч.1 ст.94 КПК України, зокрема, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Отже, з урахуванням викладеного, за наслідками дослідження усіх обставин кримінального провадження, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що сторона обвинувачення не довела поза розумним сумнівом, що ОСОБА_9 05.01.2015 в районі будинку АДРЕСА_3 здійснив напад з метою заволодіння мобільним телефоном, належним потерпілій ОСОБА_7 , поєднаний з погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, а тому, суд вважає необхідним, керуючись принципом невинуватості, закріпленого ст.62 Конституції України, виправдати обвинуваченого, у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_9 .

Підлягає скасуванню запобіжний захід у виді тримання під вартою у даному кримінальному провадженні, оскільки в матеріалах кримінального провадження існують дані про те, що ОСОБА_9 засуджений вироком Солом`янського районного суду м.Києва від 03.04.2015 до 1 року позбавлення волі, який набрав законної сили, а відтак судом не приймається рішення про негайне звільнення особи з під варти, так як останній відбуває покарання за вказаним вище вироком.

З метою поновлення в правах, обмежених під час кримінального провадження у зв`язку з перебуванням ОСОБА_9 під вартою з моменту фактичного затримання, що мало місце 05.01.2015, суд вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_9 , що у відповідності до ч.5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення може бути зараховане судом, яким він був засуджений до покарання у виді позбавлення волі у строк відбування покарання у порядку визначеному ст.539 КПК України.

Речові докази, що були передані на підставі зберігальної розписки потерпілій підлягають залишенню їй же за належністю, скальпель що переданий на зберігання до камери схову на підставі довідки від 12.02.2015 знищити, брелок у вигляді кота та емблему, а також паспорт, що виданий на ім`я ОСОБА_9 та зберігається при матеріалах кримінального провадження повернути володільцю.

Витрати на проведення експертизи віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд,-

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_9 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України та виправдати його у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Скасувати обраний щодо ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Речові докази, що передані на підставі зберігальної розписки ОСОБА_7 залишити їй же за належністю, скальпель, що переданий на підставі довідки від 12.02.2015 до камери зберігання речових доказів Шевченківського РУ ГУМВС України в м.Києві знищити, брелок у вигляді кота та емблему, що зберігаються там же повернути володільцю ОСОБА_9 .

Паспорт, що зберігається при матеріалах кримінального провадження, повернути володільцю ОСОБА_9 .

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той же строк із моменту отримання його копії. Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1