Справа № 597/1007/2014
Провадження № 1-кп/594/66/2015
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 вересня 2015 року
Борщівський районний суд Тернопільської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Борщеві кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Бедриківці Заліщицького району Тернопільської області, громадянина України, освіта середня, одруженого, на утриманні троє неповнолітніх дітей, не працюючого, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого: 12 березня 2001 року Заліщицьким районним судом Тернопільської області за ч.3 ст.140, ст.45 КК України 1961 року до 3-х років позбавлення волі з іспитовим строком терміном 1 рік, штрафу у розмірі 680 грн.; 20 липня 2001 року Кіцманським районним судом Чернівецької області за ст.17, ч.2 ст.140, ст.143 КК України 1961 року до 3-х років позбавлення волі, звільненого 26 грудня 2003 року від відбування покарання на підставі постанови Ізяславського районного суду Хмельницької області умовно-достроково на невідбутий термін 6 місяців 22 дня; 23 лютого 2005 року Заліщицьким районним судом Тернопільської області за ч.2 ст.190 КК України до 1700 грн. штрафу; 10 листопада 2005 року Заставнівським районним судом Чернівецької області за ч.2 ст.185 КК України до 1 року обмеження волі; 03 травня 2006 року Долинським районним судом Івано-Франківської області за ч.1 ст.390, ст.71 КК України до 1 року 11 місяців позбавлення волі, звільненого 20 лютого 2008 р. по відбуттю строку покарання; 20 листопада 2008 року Заліщицьким районним судом Тернопільської області за ч.2 ст.289, ст. 69 КК України до штрафу в сумі 1500 грн.; 19 червня 2012 року Заставнівським районним судом Чернівецької області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ст.70 КК України до 2 років позбавлення волі, звільненого в січні 2015 року по відбуттю покарання,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав і дав суду наступні показання. Так, 21 травня 2014 року біля 15.30 год. він дійсно прийшов до господарства, в якому проживає ОСОБА_6 , що в с.Дзвиняч Заліщицького району Тернопільської області. Там він попросив ОСОБА_6 дозволити скористатися належним останньому мотоциклом, хотів поїхати у справах. ОСОБА_6 відмовив. Тоді він попросив дозволу поїхати автомобілем, яким користується ОСОБА_6 і який стояв у дворі. Спочатку ОСОБА_6 сказав, що автомобіль не заправлений, а потім злив з мотоцикла бензин, заправив автомобіль, попросив його не бути довго, бо сам мав їхати в той день до каси за білетами. Він ще позичив в ОСОБА_6 120 грн. та залишив тому свій паспорт в заставу. ОСОБА_6 сам відчинив ворота і він поїхав. По дорозі він зупинився біля магазину, купив цукерки та інші продукти, зупинився біля дому, де перевдягнувся, а тоді попрямував у своїх справах, де по дорозі не справився із керуванням, заїхав у дерево та пошкодив автомобіль. Повертати пошкоджений автомобіль ОСОБА_6 побоявся. Кілька днів намагався полагодити автомобіль своїми силами, а потім вночі передав автомобіль односельцю ОСОБА_8 , якого попросив автомобіль відвезти ОСОБА_6 та сказати, що він поверне тому гроші. На ранок він поїхав з села на заробітки. Наполягає, що автомобіль узяв з дозволу потерпілого, наміру на заволодіння чужого автомобіля не мав.
Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у скоєнні інкримінованого йому злочину не визнав, його винуватість повністю доведена зібраними в ході судового розгляду доказами, що були предметом аналізу під час судового розгляду.
Так, ОСОБА_6 , визнаний під час досудового розслідування потерпілим, в судовому засіданні показав, що будь-якого дозволу на користування його автомобілем обвинуваченому не давав. 21 травня 2014 року біля 15.30 год. до його господарства, що у с.Дзвиняч Заліщицького району, зайшов обвинувачений та став просити дати йому то мотоцикл, то автомобіль, якими він користується, просив дати гроші. Жодного транспортного засобу, які знаходилися у дворі, він не мав наміру давати ОСОБА_5 , про що тому і сказав. Пораючись по господарству, залишив подвір`я і пішов за будівлі на город виносити сміття. Коли повернувся, побачив, що його автомобіль виїхав з двору. ОСОБА_5 скористався тим, що дверки автомобіля були відкриті а ключ був у замку запалювання. В міліцію не заявляв, сподівався, що ОСОБА_5 автомобіль поверне. Так пройшло ще два дні, він дзвонив до обвинуваченого, наполягав, щоб той повернув автомобіль. На четвертий день ОСОБА_9 , що прийшов до нього, повідомив, що ОСОБА_5 залишив автомобіль у нього, звідти він і забрав свій автомобіль.
Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що в день, коли ОСОБА_5 незаконно заволодів автомобілем ОСОБА_6 , він йшов по вулиці, де проживає останній, в напрямку господарства потерпілого. Тоді і там він бачив ОСОБА_7 , який керував автомобілем, що належить ОСОБА_6 . Дійшовши до господарства потерпілого, ворота при цьому були відчинені, ОСОБА_6 якраз заходив у двір з городу, запитав того куди поїхав ОСОБА_5 . На що ОСОБА_6 відповів, що він відносив сміття, ОСОБА_5 без дозволу взяв автомобіль і куди поїхав не знає.
Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показав, що 24 травня 2014 року, ідучи до господарства своєї матері, яка є сусідкою господарства, в якому проживає ОСОБА_6 , зустрів матір потерпілого ОСОБА_12 . Остання повідомила, що напередодні ОСОБА_5 вкрав їхню машину. Зі слів останньої дізнався, що автомобіль був у дворі, обвинувачений самовільно забрав їх автомобіль. В міліцію не заявляли, чекали, що ОСОБА_5 сам поверне машину. Там же на місці, він як голова сільської ради, на звернення жительки села, переконавшись у вчиненому, повідомив у міліцію про злочин.
За даними заяви ОСОБА_6 на ім.»я начальника Заліщицького РВ УМВС України в Тернопільській області ОСОБА_13 (т.2 а.с.4), останній 24 травня 2014 року підтвердив своїм зверненням до правоохоронних органів обставини вчиненого ОСОБА_5 21 травня 2014 року у с.Дзвиняч незаконного заволодіння його транспортним засобом.
Згідно даних протоколу проведення слідчого експерименту від 18 серпня 2014 року (т.2 а.с.22-29) обвинувачений ОСОБА_5 , погодившись на проведення слідчого експерименту, показав на місці та розповів обставини, за яких ним на дорозі між населеними пунктами Дзвиняч та Бедриківці Заліщицького району було вчинено ДТП та пошкоджено автомобіль ОСОБА_6 . Також обвинувачений вказав на господарства у м.Заставна Чернівецької області, в яких купляв запасні частини та ремонтував автомобіль потерпілого.
При цьому судом критично оцінюються показання обвинуваченого ОСОБА_5 в судовому засіданні про те, що злочину не вчиняв, що автомобіль взяв з дозволу потерпілого, і розцінюються такі показання як форма захисту з метою уникнення відповідальності, оскільки вони дійсним обставинам справи не відповідають і спростовуються наведеним вище аналізом доказів, зокрема, показаннями самого обвинуваченого, потерпілого, показання якого є послідовними, свідків, письмовими документами у справі.
Докази, які б підтвердили наведені обвинуваченим обставини про те, що автомобілем потерпілого користувався з дозволу останнього, в ході судового розгляду не здобуті, стороною захисту такі докази надано не було.
Безпідставними вважає суд і посилання обвинуваченого на те, що факт викрадення автомобіля був зареєстрований за заявою голови сільської ради, а не потерпілого ОСОБА_6 , і що факт реєстрації повідомлення про злочин 24 травня 2014 року, тобто після того, як обвинувачений повернув автомобіль, виключає його винуватість.
Суд не бере до уваги і доводи сторони захисту про недопустимість письмового доказу протоколу проведення слідчого експерименту та вважає їх безпідставними з огляду на те, що такі докази відповідають вимогам ст.ст. 85,86 КПК України і не можуть бути визнані недопустимими на підставі ст.87 КПК України, так як істотного порушення прав та свобод людини при їх отримані допущено не було.
Таким чином, проаналізувавши наведені обставини, суд, об`єктивно дослідивши та оцінивши всі зібрані та перевірені у судовому засіданні докази в їх повній сукупності, прийшов до переконання про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні злочину та кваліфікує його дії за ч.2 ст.289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.
Підходячи до призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд, відповідно до вимог ст.ст.50,65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який по місцю проживання характеризується негативно та є особою, який раніше неодноразово вчиняв злочини проти власності, вважає необхідним призначити покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, оскільки саме таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Суд також враховує помякшуючі покарання обставини: перебування на утриманні обвинуваченого трьох неповнолітніх дітей, думку потерпілого, який не просить суворої міри покарання для обвинуваченого, а тому вважає за можливе обрати ОСОБА_5 міру покарання ближче до мінімальної межі, передбаченої санкцією статті обвинувачення.
В строк відбування покарання ОСОБА_5 слід зарахувати строк тримання його під вартою, який обчислюється з моменту його затримання, тобто з 29 липня 2014 року.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого продовжений ухвалою Борщівського районного суду від 9 вересня 2015 року (т.2 а.с.223) до 8 листопада 2015 року, зміні не підлягає.
При розслідуванні даного злочину проведена судова товарознавча експертиза, вартість якої (т.2 а.с.16) підлягає стягненню з обвинуваченого.
Керуючись ст.ст.368,370,374 КПК України, суд
Визнати винним ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, і призначити покарання 5 (п`ять) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
Зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_5 строк тримання його під вартою з моменту затримання обвинуваченого, а саме з 16.30 год. 29 липня 2014 року.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 307,45 грн. за проведення судової товарознавчої експертизи.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Вирок може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області через Борщівський районний суд.
Копія вироку після його проголошення підлягає негайному врученню обвинуваченому і прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді. Копія вироку учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий: підпис.
З оригіналом згідно.
Суддя Борщівського районного суду ОСОБА_1