Бориспільський міськрайонний суд Київської області
Справа № 1-198/2010
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2010 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Вознюка С.М.,

при секретарі Бондаренко О.В.,

за участю прокурора Рифи Н.В., захисника ОСОБА_1, законного захисника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, не працюючого, ІНФОРМАЦІЯ_3, неодруженого, не військовозобовязаного, раніше судимого згідно вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23.11.2009 року за ч.3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 75 КК України до трьох років позбавлення волі з іспитовим строком в два роки, проживаючого та зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_4,-

у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3, будучи раніше судимим 23.11.2009 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області за ч. 3 с. 185 КК України, та перебуваючи на іспитовому строці, 21.02.2010 року приблизно о 04.00 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, знаходився на вул. Красіна у м. Бориспіль Київської області неподалік гаражного кооперативу «Південний», де він раніше працював, та достовірно знав, що у гаражному приміщенні №128 зберігається металевий сейф з матеріальними цінностями. В цей час у ОСОБА_3 виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна з приміщення гаражного кооперативу «Південний», а саме вказаного металевого сейфа та будь-якого майна або цінностей, які у ньому зберігались, зважаючи на скрутне матеріальне становище своєї родини.

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3, 21.02.2010 року приблизно о 06.35 годині з метою повторною таємного викрадення чужого майна, прибув до гаражного кооперативу «Південний», розташованого на вул. Котовського в м. Бориспіль, після чого шляхом вільного доступу через незамкнену хвіртку проник на територію кооперативу. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_3, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно та з корисливих мотивів, шляхом пошкодження металевих ґрат та розбиття віконного скла, проник до гаражного приміщення № 128, звідки повторно таємно викрав чуже майно, яке належить потерпілому ОСОБА_4М, а саме: металевий сейф вартістю 400 гривень, у якому знаходились готівкові грошові кошти в сумі 450 гривень та 5 доларів СІЛА, що згідно курсу Національного банку України станом на 21.02.2010 року становить 40 гривень, а усього на загальну суму 890 гривень.

Однак, довести свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна. ОСОБА_3 не зміг, з причин, що не залежали від його волі, оскільки з викраденим майном був затриманий працівниками міліції на території гаражного кооперативу.

Такі дії ОСОБА_3 органами досудового слідства кваліфіковані за ч. 2 ст. 15 та ч.3 ст. 185 КК України.

По справі потерпілим ОСОБА_4 заявлено цивільний позов на суму 490 грн., який останній просив залишити без розгляду (а.с. 150).

В судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому злочині визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному та надав згоду на проведення судового розгляду в порядку, передбаченому ч.3 ст. 299 КПК України, оскільки він не оспорює фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному висновку. При цьому судом встановлено, що підсудний правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності її позицій. Тому заслухавши думку підсудного, його захисника, законного захисника та прокурора, й розяснивши їм положення ст. 299 КПК України, про те що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються за виключенням документів, що характеризують особу підсудного, речові докази у справі та судові витрати.

Підсудний ОСОБА_3 під час судового розгляду показав, що дійсно він раніше працював в гаражному приміщенні у потерпілого ОСОБА_4 в якості шихтувальника, однак всього три дні. Йому достовірно було відомо про наявність в приміщенні гаражу сейфа, куди потерпілий складав матеріальні цінності. 21.02.2010 року, він попередньо самостійно вшивши пляшку "Джин-тоніка" та 1 літр алкогольного пива, з метою викрадення металевого сейфу, проник на територію гаражного кооперативу "Південний", що знаходиться на вул. Котовського в м. Борисполі Київської області, де самостійно через вікно гаражу проник до приміщення гаражу №128 та витягнув з відти закритий металевий сейф, де він вважав знаходяться грошові кошти. Після того, як спрацювала сигналізація, він втік з приміщення гаражу та побіг на вихід з гаражного кооперативу, однак був затриманий працівниками міліції на його території. У скоєному щиро розкаявся, наголосив на своєму бажанні виправитись та врахувати скрутне матеріальне становище своєї родини, просив надати можливість виправитись. Він розумів, що вчиняє злочин під час іспитового строку, встановлений за раніше вчинену крадіжку чужого майна.

Враховуючи покази підсудного, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 в інкримінованому органами досудового слідства злочині доведена повністю, а його дії за ч.2 ст. 15 та ч.3 ст. 185 КК України кваліфіковані правильно, оскільки останній вчинив умисні дії, які виразились у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинені повторно, поєднану з проникнення у приміщення.

Санкцією ст. 185 ч.3 КК України передбачено покарання від трьох до шести років позбавлення, а тому вчинений ОСОБА_5 злочин є тяжким.

Згідно медичних довідок ОСОБА_3 на обліку у психіатра та лікаря нарколога на обліку не перебуває (а.с. 91).

Підсудний характеризується за місцем свого проживання з боку працівників міліції посередньо (а.с. 87), а згідно характеристики депутата місцевої ради позитивно.

Призначаючи покарання за санкцією ч. 3 ст. 185 КК України судом враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини його вчинення, дані про особу підсудного й обставини, що помякшують та обтяжують покарання, у звязку з чим суд прийшов до висновку про необхідність обрання ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі.

Визнання вини підсудним, його щире каяття у скоєному та активне сприяння ним розкриттю злочину, суд визнає обставинами, які помякшують його відповідальність. Даних про відшкодування завданих збитків суду не надано.

При цьому судом враховано, що потерпілий претензій до підсудного немає та просить залишити заявлений ним цивільний позов без розгляду, а також те, що тяжких наслідків від скоєного ним не настало.

Обставиною, що обтяжує відповідальність ОСОБА_3 по справі є вчинення злочину в стані алкогольного спяніння.

У суду відсутні підстави для застосування положення ст. 75 КК України, зважаючи на те, що ОСОБА_3 вчинив новий злочин під час іспитового строку, встановленого у зв'язку із засудженням за вчинений аналогічний злочин раніше (а.с. 95-96). До цього ОСОБА_3С, також притягався за скоєння злочину проти власності (а.с. 91-92).

З цих підстав суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_3 покарання в межах санкції ч.3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 78, ч.1 ст. 71 КК України, до призначеного покарання слід приєднати частину невідбутого ОСОБА_3 покарання за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23.11.2009 року у виді 3 років позбавлення волі, оскільки підсудний повторно вчинив протягом іспитового строку новий аналогічний злочин. З цих підстав суд вважає за необхідне призначити остаточне покарання ОСОБА_3 у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць позбавлення волі.

Суд вважає, що саме таке покарання буде достатнім для виправлення підсудного та попередження скоєння ним нових злочинів.

Інші обставини його сімейного життя та матеріальне становище не є достатньою підставою для застосування іспитового строку повторно. Крім того, суд враховує положення п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.10.2010 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання".

При вирішенні питання про речові докази, суд враховує, що останні слід залишити у користуванні їх власників.

Судових витрат у справі не виявлено, про них не зазначив і прокурор.

Цивільний позові підлягає залишенню без розгляду на підставі заяви ОСОБА_4

Керуючись ст.ст. 28, 322, 323, 324, 328 КПК України, суд

з а с у д и в :

ОСОБА_3 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст. 15 та ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому за цією статтею покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч. 3 ст. 78 та ч. 1 ст. 71 КК України приєднати до призначеного ОСОБА_3 покарання невідбуту частину покарання за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23.11.2009 року строком 3 роки позбавлення волі шляхом частково приєднання, і остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяців позбавлення волі.

Строк тримання під вартою ОСОБА_3 рахувати з 21.02.2010 року

До вступу вироку в законну силу міру запобіжного заходу ОСОБА_3 залишити без зміни тримання під вартою в Чернігівському слідчому ізоляторі №31.

Речові докази у справі: мобільні телефони "Нокіа-6267" та "Нокіа-1100", що знаходяться в кімнаті для зберігання речових доказів, - повернути ОСОБА_3

Речові докази у справі: сейф металевий, з передньої частини має дверці, що має металеву накладку з отвором для ключа, - залишити в користуванні ОСОБА_4

Речові докази у справі: ключ до автомобіля та брелок, - залишити в користуванні ОСОБА_6

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області на протязі 15 діб через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляції.

Суддя С.М.Вознюк