Єдиний унікальний номер 722/1376/15-к
Номер провадження 1-в/722/225/15
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 вересня 2015 року Сокирянський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

секретаря: ОСОБА_2

з участю прокурора: ОСОБА_3

представника СВК-67: ОСОБА_4

та засудженого: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Сокирянської виправної колонії №67 клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі,
ВСТАНОВИВ:
Засуджений ОСОБА_5 25.08.2015 року звернувся до Сокирянського районного суду Чернівецької області з вказаним вище клопотанням про звільнення його умовно-достроково від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні клопотання підтримав та з наведених у ньому підстав просив його задовольнити. При цьому, засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначив, що свою винуватість у вчиненні злочину він визнає повністю та щиро кається у вчиненому. Після звільнення з місць позбавлення волі має на меті зареєструвати шлюб зі своєю співмешканкою, з якою до засудження проживав однією сім`єю, та виховувати їх спільного неповнолітнього сина.

Прокурор ОСОБА_3 та представник виправної колонії ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання та просили у його задоволенні відмовити, оскільки вважають, що засуджений ОСОБА_5 на даний час не досяг необхідного ступеню виправлення, передбаченого ст.81 КК України.

Розгляд клопотання проводився за відсутності голови спостережної комісії ОСОБА_6 , який подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення клопотання.

Заслухавши доводи учасників процесу, дослідивши письмові матеріали клопотання та особову справу засудженого, суд приходить до висновку, що клопотання засудженого ОСОБА_5 підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, в тому числі повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Таким чином, виходячи із вказаної норми кримінального закону, застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування як основного, так і додаткового покарання, є правом, а не обов`язком суду.

Частиною 3 статті 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим, зокрема не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Із досліджених в судовому засіданні письмових матеріалів клопотання та особової справи засудженого судом встановлено наступні обставини.

Так, вироком Підволочиського районного суду Тернопільського районного суду від 12.05.2010 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.3 ст.185 КК України, та на підставі ст.ст.70, 71 ч.1 КК України призначено йому покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_5 , згідно вказаного вироку суду, відраховується з 09.02.2010 року. Відповідно кінець строку 09.02.2016 року.
Станом на час розгляду судом клопотання засуджений ОСОБА_5 фактично відбув 5 років 6 місяців 23 дні позбавлення волі, тобто більше двох третинстроку покарання, призначеного судом.
Невідбутий засудженим ОСОБА_5 строк покарання у виді позбавлення волі станом на час розгляду судом клопотання становить 5 місяців 7 днів.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, під час судового розгляду питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання суди повинні ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Судом встановлено, що засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі перебуває з 09.02.2010 року. В Сокирянську виправну колонію №67 засуджений ОСОБА_5 прибув 07.08.2010 року.
Як вбачається із довідки про заохочення і стягнення на засудженого та матеріалів особової справи, за час перебування в слідчому ізоляторі м.Чортків засуджений ОСОБА_5 до дисциплінарної відповідальності не притягувався та не заохочувався. За час перебування в Сокирянській виправній колонії №67 засуджений ОСОБА_5 за порушення встановленого режиму відбування покарання в чотирьох випадках, зокрема: 16.05.2013 року, 12.06.2014 року, 04.06.2014 року та 07.01.2015 року притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення погашені в установленому законом порядку. За сумлінну поведінку і ставлення до праці по підсумкам 2-го кварталу 2012 року засуджений ОСОБА_5 правами начальника відділення 05.07.2012 року був заохочений у вигляді оголошення подяки.
Згідно довідки відділу організації та нормування праці №5982 від 05.08.2015 року встановлено, що з моменту прибуття до установи і по березень 2011 року був працевлаштований у гірничому цеху №1 в якості вибірника-складальника каменю стінового. У період з квітня 2011 року по березень 2013 року працевлаштований днювальним відділення. З квітня 2013 року по серпень 2014 року до будь-яких оплачувальних робіт засуджений ОСОБА_5 не залучався. При цьому, як встановлено із досліджених матеріалів особової справи засудженого, від виконання будь-яких робіт в період вказаного часу останній не ухилявся та не відмовлявся.
З вересня 2014 року по даний час засуджений ОСОБА_5 був працевлаштований робітником їдальні, до роботи відноситься добросовіно.
Відповідно до ч.1 ст.118 КВК України засуджені до позбавлення волі мають право працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії. Засуджені залучаються до суспільно корисної праці з урахуванням наявних виробничих потужностей, зважаючи при цьому на стать, вік, працездатність, стан здоров`я і спеціальність. Засуджені залучаються до оплачуваної праці, як правило, на підприємствах, у майстернях колоній, а також на державних або інших форм власності підприємствах за умови забезпечення їх належної охорони та ізоляції. Адміністрація зобов`язана створювати умови, що дають змогу засудженим займатися суспільно корисною оплачуваною працею.
Отже, виходячи із вказаної норми закону, обов`язок щодо створення відповідних умов для праці та працевлаштування засудженого покладено виключно на адміністрацію установи виконання покарання.

Оскільки встановлено, що засуджений ОСОБА_5 від виконання будь-яких робіт в період часу з квітня 2013 року по серпень 2014 року не ухилявся та не відмовлявся, суд, виходячи із змісту ч.1 ст.118 КВК України, вважає необгрунтованими посилання адміністрації установи щодо відсутності звернень засудженого з приводу працевлаштування.
Як вбачається із досліджених в судовому засіданні характеристик на засудженого ОСОБА_5 від 14.02.2014 року та від 18.08.2015 року, останній в цілому характеризується позитивно, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує стосунки із засудженими різної спрямованості, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, виконує законні вимоги представників установи. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує в чистоті і порядку. Соціально-корисні зв`язки на волі підтримує із рідними шляхом отримання посилок та телефонних розмов.
За період відбування покарання засуджений ОСОБА_5 в навчальному центрі, який функціонує при установі, здобув спеціальність «столяр будівельний», про що йому видано відповідне свідоцтво серії НОМЕР_1 від 29.12.2011 року.
З наведених вище підстав суд не погоджується із доводами прокурора та представника виправної колонії з приводу того, що засуджений ОСОБА_5 не довів свого виправлення.

Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Враховуючи наведені вище вимоги кримінального закону та встановлені обставини в їх сукупності, із урахуванням особи засудженого ОСОБА_5 , зокрема процесу позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, суд приходить до висновку, що останній за час відбування покарання у виді позбавлення волі своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці цілком довів своє виправлення, а тому заслуговує бути звільненим від подальшого відбування покарання умовно-достроково на невідбутий строк.

Керуючись ст.81 КК України, ст.ст.537, 539 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі, визначеного вироком Підволочиського районного суду Тернопільського районного суду від 12.05.2010 року, умовно-достроково на невідбутий строк 5 (п`ять) місяців 7 (сім) днів.

Роз`яснити засудженому ОСОБА_5 , що відповідно до ч.4 ст.81 КК України, у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового злочину, суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими ст.ст.71,72 КК України.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Чернівецької області протягом 7 днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляції через Сокирянський районний суд Чернівецької області, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя Сокирянського районного
суду Чернівецької області ОСОБА_1