Ухвала

іменем україни

1 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_4.,

суддів ОСОБА_3. та ОСОБА_5.,

при секретарі ОСОБА_6,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження №0008719 щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1, раніше судимий:

- вироком Деснянського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2012 року за частиною 2 статті 186 КК України на 4 роки позбавлення волі. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2014 року звільнений від відбуття покарання на підставі статті 2 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 8 квітня 2014 року,

за участю:

засудженого ОСОБА_1,

захисника ОСОБА_2,

прокурора ОСОБА_7.,

в с т а н о в и л а:

зі змісту касаційної скарги засудженого убачається, що він ставить вимогу про зміну вироку суду апеляційної інстанції шляхом його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Свої вимоги засуджений обґрунтовує тим, що судом апеляційної інстанції не враховано його сімейний стан, мету покарання, щире каяття та те, що він є круглою сиротою, доглядає бабусю, якій виповнилося 80 років. Крім того, засуджений вказує на невідповідність обвинувального акту вимогам закону з огляду на те, що йому не пред'являлося обвинувачення.

Вироком Солом'янського районного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року ОСОБА_1 визнаний винуватим та засуджений за частиною 2 статті 15, частиною 2 статті 185 КК України на 3 роки позбавлення волі. На підставі статті 75 КК України ОСОБА_1 звільнений від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 2 роки та покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 2-4 частини 1 статті 76 цього Кодексу.

Згідно з вироком, ОСОБА_1 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 3 жовтня 2014 року о 14 годині 00 хвилин у приміщенні магазину «ЕКО маркет», що розташований по просп. Повітрофлотському, 19-А, в м. Києві, вирішив таємно, повторно, викрасти чуже майно. Реалізуючи свій злочинний умисел, із метою збагачення, ОСОБА_1 підійшов до стелажів з продуктами харчування та, переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв з полиці пляшку віскі «Вайт Хорс», об'ємом 0,5 л, вартістю 170,35 грн, після чого пішов з викраденим до виходу з магазину, але не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, тоді як при виході з магазину був затриманий працівниками магазину.

Розглядаючи апеляційну скаргу прокурора, суд апеляційної інстанції 26 січня 2015 року ухвалив новий вирок, яким вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 скасовано. ОСОБА_1 призначено покарання за кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 15, частиною 2 статті 185 КК України, у вчиненні якого він визнаний винуватим, у виді позбавлення волі строком на 3 роки. Строк відбування покарання ОСОБА_1 рахувати з 26 січня 2015 року. ОСОБА_1 взято під варту в залі судових засідань суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи засудженого та його захисника, які підтримали касаційну скаргу, прокурора, котра не заперечувала проти часткового задоволення касаційної скарги, а також вважала за необхідне призначити засудженому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з касаційної скарги, засудженим не оскаржуються подія кримінального правопорушення, доведеність винуватості та правильність кваліфікації судом за частиною 2 статті 15, частиною 2 статі 185 КК України його дій, а також розмір та вид призначеного покарання.

В той же час, доводи засудженого про неврахування обставин, які впливають на можливість його виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства заслуговують на увагу колегії суддів.

Так, статтею 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Відповідно до статті 65 КК України при призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з частиною 1 статті 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п'яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так, суд першої інстанції при призначенні засудженому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, враховував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відноситься до середньої тяжкості, дані про його особу, котрий раніше притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебував, має постійне місце проживання, за місцем реєстрації характеризується добре, пом'якшуючу покарання обставину - щире каяття, та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Водночас, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням з огляду на дані про його особу, його критичне ставлення до вчиненого і щире каяття, відсутність цивільного позову.

Натомість, суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції щодо можливості виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень без ізоляції від суспільства не погодився та вважав, що таким чином мета покарання не буде досягнута. Зокрема, суд апеляційної інстанції акцентував увагу на ступені тяжкості кримінального правопорушення, яке є злочином середньої тяжкості, та даним про особу засудженого, котрий раніше засуджувався за умисний тяжкий злочин проти власності, вважаючи їх такими, що прямо вказують на сталий протиправний характер поведінки засудженого, пов'язаного з корисливою спрямованістю.

Однак, мотивуючи свої висновки про необхідність призначення засудженому покарання з реальним відбуттям, суд апеляційної інстанції обмежився формальною вказівкою на ступінь тяжкості кримінального правопорушення, дані про попередню судимість засудженого, від відбування покарання за якою він був звільнений на підставі Закону про амністію, та вбачав відсутність розмежування мотивів районного суду при визначені розміру покарання та звільнення від його відбування.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_1 намагався викрасти з магазину товар загальною вартістю 170,35 грн, що незначно перевищує встановлений законодавством мінімум, за який настає кримінальна відповідальність, зробив усі дії, які вважав необхідними для завершення кримінального правопорушення, тобто вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна з ознакою повторність.

Тоді як, судом апеляційної інстанції не надано належної оцінки вказаним особливостям скоєння засудженим кримінального правопорушення, згідно яких засуджений вчинив закінчений замах на таємне викрадення пляшки віскі на суму, що наближена до мінімальної межі встановленого законодавством мінімуму, конкретним даним про його особу, до якого застосовувався Закон про амністію, пом'якшуючій покарання обставині - щире каяття, відсутності обтяжуючих покарання обставин, тобто у їх сукупності, що було враховано при вирішенні зазначеного питання судом першої інстанції.

Враховуючи викладене, а також особливості вчинення засудженим кримінального правопорушення, вартість майна, на яку він здійснив замах, у сукупності з даними про його особу, колегія суддів вважає розмір призначеного покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з реальним його відбуттям явно несправедливим.

У зв'язку з цим, колегія суддів приходить до висновку про пом'якшення засудженому покарання до 1 року позбавлення волі зі звільненням від його відбування з випробуванням.

Що стосується тверджень засудженого про невідповідність обвинувального акту вимогам кримінального процесуального закону, то вони матеріали кримінального провадження не підтвердилися, а також з огляду на те, що стадія пред'явлення обвинувачення названим законом не передбачена.

Отже, вирок суду апеляційної інстанції підлягає зміні шляхом пом'якшення засудженому ОСОБА_1 розміру покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням на підставі статті 75 КК України, поклавши на нього обов'язки, передбачені статтею 76 цього Кодексу.

Відтак, касаційна скарга засудженого підлягає частковому задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись статтями 433, 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок Апеляційного суду м. Києва від 26 січня 2015 року щодо засудженого ОСОБА_1 змінити.

ОСОБА_1 за частиною 2 статті 15, частиною 2 статті 185 КК України пом'якшити покарання та вважати до відбуття 1 рік позбавлення волі.

На підставі статті 75 КК України ОСОБА_1 звільнити від відбування покарання з випробуванням з встановленням йому іспитового строку 1 рік та покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 2-4 частини 1 статті 76 цього Кодексу.

ОСОБА_1 звільнити з-під варти в залі суду - негайно.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

_____________________ _______________________ ____________________

ОСОБА_4 ОСОБА_3 ОСОБА_5