справа 274/6278/14-к провадження: 1-кп/0274/101/15
В И Р О К І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05.11.2015 року м. Бердичів
Бердичівський міськрайонний суд в складі головуючого-судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві кримінальне провадження відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердичева, Житомирської області, громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, одруженого, на утриманні має двох малолітніх дітей, працюючого вантажником ТОВ „Сончик, раніше несудимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ст.ст. 402 ч. 1, 408 ч. 1 КК України,
за участю сторін: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 обвинуваченого ОСОБА_3 ,-
В С Т А Н О В И В:
19 березня 2014 року рядового запасу ОСОБА_3 призвано на військову службу під час мобілізації на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17 березня 2014 року та в той же день було направлено для проходження військової служби до військової частини -польова пошта НОМЕР_1 .
21 березня 2014 року наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 №61 рядового ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду оператора радіотелефоніста обчислювального відділення другого обчислювального взводу батареї звукометричної розвідки військової частини - польова пошта НОМЕР_1 .
15 серпня 2014 року наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 №2 рядового ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини - польова пошта НОМЕР_2 та призначено на посаду оператора -радіотелефоніста обчислювального відділення другого обчислювального взводу батареї звукометричної розвідки та відповідно до ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» він вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.
Відповідно до ст. ст. 19, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 30, 35, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ОСОБА_3 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України, законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України.
Відповідно до вимог ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників до підлеглих без приниження їх особистої гідності та зобов`язує додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, наказів командирів.
Однак, рядовий ОСОБА_3 під час проходження військової служби в Збройних Силах України за призовом під час мобілізації на особливий період вирішив стати на злочинний шлях та діючи умисно відкрито відмовився виконувати наказ начальника та самовільно залишив військову частину без поважних причин з метою ухилення від військової служби.
Так, 24 вересня 2014 року, перебуваючи на території військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , виконуючим обов`язки командира дивізіону військової частини - польова пошта НОМЕР_2 майором ОСОБА_6 було доведено до особового складу вказаного дивізіону, в тому числі до ОСОБА_3 , письмовий наказ командира військової частини польова - пошта НОМЕР_1 №32 про відправку 24 вересня 2014 року військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, в тому числі ОСОБА_3 , до військової частини НОМЕР_3 (місце дислокації - АДРЕСА_3 ) для формування позаштатної інженерно-будівельної роти.
Однак, 24 вересня 2014 року військовослужбовець другого обчислювального взводу батареї звукометричної розвідки військової частини -польова пошта НОМЕР_2 рядовий ОСОБА_3 , в порушення вимог ст. 19, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 30, 35, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не зважаючи на можливий факт настання дисциплінарної та кримінальної відповідальності за невиконання наказу, грубо порушуючи порядок проходження військової служби у відкритій та категоричній формі відмовився виконати наказ командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 №32, повідомивши про відмову їхати 24 вересня 2014 року до військової частини НОМЕР_3 (місце дислокації - АДРЕСА_3 ).
Крім того, 24 вересня 2014 року о 16 год. 30 хв. рядовий ОСОБА_3 , перебуваючи на території військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , в порушення ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом та з метою ухилитися від військової служби, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та самовільно, без поважних причин, залишив місце несення військової служби, після чого продовжує проводити час на власний розсуд та до військової частини більше не повертався.
Своїми умисними діями ОСОБА_3 вчинив непокору, тобто відкрито відмовився виконувати наказ начальника, чим вчинив злочин, передбачений ст. 402 ч. 1 КК України.
Своїми умисними діями ОСОБА_3 вчинив дезертирство, тобто самовільно залишив військову частину без поважних причин з метою ухилення від військової служби, чим вчинив злочин, передбачений ст. 408 ч. 1 КК України.
В ході судового розгляду ОСОБА_3 свою вину в скоєні злочинів визнав повністю. По суті обвинувачення пояснив, що в березні 2014 року він прибув у військомат, де отримав повістку. В цей же день прибув у в/ч НОМЕР_4 . Далі їх розподіляли по підрозділах. 24 вересня 2014 року їх пошикував майор ОСОБА_7 і повідомив, що дає 5 хвилин на збори і вони їдуть у відрядження. Усім наказали здати військові квитки та речі. Командир повідомив, що буде відправка у м. Новоград-Волинський та зачитав наказ про відправлення на Новоград-Волинський в будівельний підрозділ. Він відмовився та повідомив, що в нього хвора матір та вагітна жінка, розвернувся і пішов. Пішов додому. Військовий квиток залишив у військовій частині.
У військомат його викликали для учбових зборів на 10 днів. Там одразу забрали військовий квиток. Коли закінчився десятиденний термін він запитав у капітана ОСОБА_8 коли їх відпустять. Той відповів, що не знає. Після того як він почав служити, то через місяць прибув воєнком і повідомив, щоб вони залишилися ще на 45 діб. Пройшло 90 днів, однак ніхто нічого не повідомляв. ОСОБА_8 доводив, що вони є військовослужбовці. Обвинувачений знав, що не можна порушувати Статут та військове законодавство. Згідно Статуту зобовязаний виконувати накази. Майор ОСОБА_7 був командиром дивізіону. Він був в праві видавати накази. Наказ доводився в усній формі. ОСОБА_3 повідомив ОСОБА_7 , що в нього хвора матір і вагітна дружина. Майору ОСОБА_7 документи з приводу хвороби матері та дружини не надавав. На той час він не думав про відповідальність. Він знав, що не мав права залишати військову частину.
Він повністю визнає свою вину, щиро розкаюється у скоєному. Все було так як зазначено в обвинувальному акті. 24 вересня 2014 року не повернувся до військової частини, бо була хвора матір. Поїхав в прокуратуру самостійно після виклику. Просить врахувати, що його матір онкохвора та на його утриманні перебувають дружина та двоє малолітніх дітей.
Крім повного визнання вини обвинуваченим, його винуватість доведена показами свідків та матеріалами кримінального провадження, а саме:
показами свідка ОСОБА_6 який пояснив, що він є командиром військової частини польова пошта НОМЕР_2 . З обвинуваченим стосунки службові. На цій посаді він з початку формування військової частини. Вона сформувалась на базі лінійного дивізіону артилерійської частини 26 артилерійської бригади. Обвинувачений проходив військову службу у частині. З початку призову усім доводилось, що вони військовослужбовці і призвані відповідно до Указу Президента щодо мобілізації. 24 вересня 2014 року військовослужбовцям був доведений наказ начальником штабу, в присутності свідка, заступника прокурора та юрисконсульта, що 17 чоловік мають відбути у відрядження до м. Новоград - Волинський для формування позаштатної військової частини та підстава для цього наказу. Доводилось усним наказом. Далі їм надали час для збирання речей і у визначеному місці наказали сісти в автомобіль «КАМАЗ». На збори надали 30 хвилин. ОСОБА_3 до нього не підходив і не повідомляв, що не може виконати наказ. Якщо наказав виданий, то має бути виконаний.
ОСОБА_3 періодично лікувався. На словах повідомляв за дружину і матір, однак документів не надавав. Він зник, на телефонні дзвінки не відповідав. На території частини він не був знайдений. В подальшому до військової частини не повертався і ніяких документів не наддавав;
показами свідка ОСОБА_9 який пояснив, що він є заступником командира В/Ч НОМЕР_5 . У вересні 2014 року проходив службу у В/ НОМЕР_6 на посаді заступник командира батареї про роботі з особовим складом. У нього в підпорядкуванні перебував обвинувачений. Під час скоєння ним правопорушення свідок перебував в офіційній відпустці. 24 вересня 2014 року після вчинення правопорушення у 18 годині йому зателефонував командир на особистий телефон та довів інформацію про правопорушення. Після цього він прибув на роботу та склав довідку про самовільне залишення військової частини ОСОБА_3 . Йому повідомив командир дивізіону, що була телеграма про відправлення команди в АДРЕСА_3 . Наказ до особового складу довів командир дивізіону майор ОСОБА_10 , зачитав список осіб, які мають відбувати у відрядження і надав час до 16 години для зібрання речей. Хто місцевий, то пішов додому збирати речі, хто з інших регіонів, то речі збирали на місці і чекали шикування. О 16 годині обвинуваченого не було. Причини відсутності ОСОБА_3 йому не відомі, він з ним не спілкувався. Обвинувачений за період служби відпускався, бо його дружина була вагітна. Довідок обвинувачений не надавав;
витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_7 за № 61 від 21.03.2014 року, відповідно до якого військовозобов`язаного солдата ОСОБА_3 з 21.03.2014 року зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення та направлено для відпрацювання завдань бойової підготовки на полігон частини в АДРЕСА_4 ( т.1 а. п. 44);
копією листа командира військової частини польова пошта В НОМЕР_8 за № 78 від 05.09.2014 року, адресованого військовому прокурору Житомирського гарнізону, відповідно до якого військовослужбовці військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період дивізіону артилерійської розвідки відмовились виконувати наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 24.09.2014 року № 32 з метою вибуття у відрядження до в/ч НОМЕР_3 АДРЕСА_3 (для формування позаштатної інженерної будівельної роти), зокрема солдат ОСОБА_3 ( т.1 а. п. 14);
протоколом огляду документів від 13.11.2014 року, відповідно до якого була оглянута засвідчена копія книги „тимчасово відсутнього та тимчасово прибулого до частини особового складу військової частини - польова пошта НОМЕР_2 » за формою 5 по номенклатурі 2014 року. В ході огляду на 48 аркуші в дванадцятому рядку таблиці в стовпці «№з/п» знаходиться запис «9», в стовпці «Прізвище та ініціали» знаходиться запис « ОСОБА_3 », в стовпці «Військове звання та підрозділ» знаходиться запис «мол. солд. БЗР», в стовпці «Куди вибув або звідки прибув (точна адреса)» не міститься ніяких записів, в стовпці «Дата вибуття (прибуття) та номер наказу по частині» знаходиться запис «24.09.2014 №33», в стовпцях «Коли повинен повернутися до частини» та «Дата прибуття (вибуття) та номер наказу по частині» ніяких даних не внесено. Інших даних щодо ОСОБА_3 не виявлено ( т.1 а. п. 16);
витягом з наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 за № 2 від 15.08.2014 року, відповідно до якого військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період солдата ОСОБА_3 , оператора - радіотелефоніста обчислювального відділення другого обчислювального взводу батареї звукометричної розвідки дивізіону артилерійської розвідки військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , призначено на посаду оператора - радіотелефоніста обчислювального відділення другого обчислюваного взводу батареї звукометричної розвідки військової частини -польова пошта В НОМЕР_8 ВОС - 627543А/641 та він зарахований до списків особового складу частини на всі види забезпечення. Вважається таким, що з 15 серпня 2014 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків з посадовим окладом 565 гривень на місяць ( т.1 а. п. 19);
рапортом т.в.о. командира батареї від 24.09.2014 року, адресованого командиру військової частини НОМЕР_2 , відповідно до якого військовослужбовець за призовом під час мобілізації на особливий період о 16 год. 30 хв. 24.09.2014 року солдат ОСОБА_3 самовільно залишив військову частину ( т. 1 а. п. 20);
витягом з наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 за № 32 від 24.09.2014 року, відповідно до якого військовослужбовця ОСОБА_3 направлено у відрядження у військову частину НОМЕР_3 АДРЕСА_3 , для формування позаштатної інженерно-будівельної роти. Термін відрядження з 24.09.2014 року ( т.1 а. п. 21);
витягом з наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 за № 33 від 25.09.2014 року, відповідно до якого військовослужбовця ОСОБА_3 вважати таким, що відмовився виконувати наказ командира частини № НОМЕР_9 від 24.09.2014 року на вибуття у відрядження у військову частину НОМЕР_3 АДРЕСА_3 , для формування позаштатної інженерно-будівельної роти та самовільно залишив частину 24.09.2014 року (т.1 а. п. 22).
Дослідивши усі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_3 в скоєні злочинів.
Суд знаходить вину ОСОБА_3 у непокорі, тобто відкритій відмові виконувати наказ начальника, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ст. 402 ч. 1 КК України, повністю доведеною.
Вину ОСОБА_3 у дезертирстві, тобто у самовільному залишенні військової частини без поважних причин з метою ухилення від військової служби, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ст. 408 ч. 1 КК України, повністю доведеною.
Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів - злочини середньої тяжкості, особу винного, який за місцем несення служби характеризується негативно, за місцем роботи позитивно, раніше несудимий, на утриманні має двох малолітніх дітей та онкохвору матір інваліда 2 групи.
Обставиною, що відповідно до ст. 66 ч.1 п.1 КК України пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття.
Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
На підставі наведеного, суд приходить до висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_3 за ст. ст. 402 ч. 1, 408 ч.1 КК України покарання у виді позбавлення волі. Відповідно до ст. 70 ч.1 КК України остаточне покарання обвинуваченому суд призначає за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Однак, враховуючи, що ОСОБА_3 раніше несудимий, щиро розкаявся, працює, по місцю роботи характеризується позитивно, на утриманні має двох малолітніх дітей та онкохвору матір інваліда 2 групи, суд вважає можливим, відповідно до ст. 75 КК України, звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, що буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Цивільний позов у провадженні не заявлено. Процесуальних витрат немає.
Керуючись ст.ст. 369- 371, 373- 374 КПК України, суд, -
визнати винуватим ОСОБА_3 у скоєні злочинів, передбачених ст.ст. 402 ч. 1, 408 ч. 1 КК України, та призначити йому покарання:
за ст. 402 ч. 1 КК України у виді 1 року позбавлення волі;
за ст. 408 ч. 2 КК України у виді 2 років позбавлення волі,
Відповідно до ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_3 до відбуття 2 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням протягом одного року шести місяців іспитового строку, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст. 76 ч.1 п. 3 КК України зобов`язати ОСОБА_3 повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_3 не обирати.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий ОСОБА_1