Провадження №11-сс/772/478/2015
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 листопада 2015 рокум. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 27 жовтня 2015 року про арешт майна в кримінальному провадженні, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000084,
в с т а н о в и в:
Органами досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, за наступних обставин.

ОСОБА_7 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб із числа підлеглих йому працівників Вінницької установи виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України у Вінницькій області (№1) ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в порушення вимог ч. 7 ст. 102 КВК України, ст. 18 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», п. 2 Розділ 4, п. 3 Розділу 11 Правил, достовірно знаючи про наявність у засуджених до довічного позбавлення волі заборонених до використання предметів, в тому числі у засуджених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , а саме мобільних телефонів та SIM-карт, користування якими згідно п. 3 Розділу 3 Правил забороняється засудженим, на дане порушення не реагував та вступивши із засудженими у не регламентовані кримінально-виконавчим законодавством стосунки, за не документування даного порушення та незаконну організацію тривалих та короткострокових побачень, як самостійно, так і через вищевказаних підлеглих йому працівників, систематично протягом 2014-2015 років вимагав та отримував від засуджених неправомірну вигоду у сумі 100 доларів США за кожну добу незаконно наданого побачення.
Прокурор відділу прокуратури Вінницької області юрист 2 класу ОСОБА_6 звернувся до суду із клопотанням про арешт майна ОСОБА_7 .

За результатами розгляду, слідчий суддя прийняв рішення про часткове задоволення клопотання прокурора, накладення арешту на рухоме майно, що належить підозрюваному ОСОБА_7 , шляхом заборони його відчуження, а саме: ВАЗ 2101, 1972 року виготовлення, номерний знак НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , шасі № НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 та відмовив у задоволенні клопотання в частині накладення арешту на квартиру, з огляду на те, що квартира належить ОСОБА_16 .
Не погодившись з рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, якій просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою накласти арешт на рухоме майно, що належить підозрюваному ОСОБА_7 , шляхом заборони його відчуження, а саме автомобіль ВАЗ 2101, 1972 року виготовлення, номерний знак НОМЕР_1 , та на нерухоме майно: ? квартири, що розташована в АДРЕСА_1 .Вважає судове рішення незаконним та необґрунтованим. Вимоги мотивує тим, що квартира належить на праві власності дружині ОСОБА_7 ОСОБА_16 і є спільною сумісною власністю подружжя.
Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши суддю-доповідача, виступ прокурора ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, за ознаками одержання службовою особою неправомірної вигоди, за вчинення чи невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

Санкція даної статті передбачає конфіскацію майна обвинуваченого та спеціальну конфіскацію.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, i перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

Частиною 2 ст. 171 КПК України визначено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати.
Слідчий суддя, розглядаючи клопотання прокурора про арешт майна, прийняв вірне рішення про накладення арешту на автомобіль ВАЗ 2101, 1972 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , шасі № НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 , який згідно відповіді Центру надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Вінниця та Вінницького району вих. №9/13193 від 30.09.2015 року станом на 30.09.2015 значиться за громадянином ОСОБА_7 .

Разом з тим, рішення слідчого судді про відмову у накладенні арешту на ? квартири, колегія суддів вважає передчасним.
Згідно повідомлення КП «ВМБТІ» № 946 від 24.09.2015 року встановлено, що право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_16 .

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_16 є дружиною підозрюваного ОСОБА_7 з 1998 року, а право власності на вказану квартиру було зареєстровано за нею 23.02.2004 року, тобто під час перебування у шлюбі.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Стаття 70 СК України визначає, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом.
Враховуючи наведене, вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_17 та належить їм в рівних частках.

При вирішенні питання про накладення арешту на майно, колегія суддів враховує той факт, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, а тому з метою забезпечення можливої конфіскації майна, дійшла висновку про необхідність накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, належне підозрюваному ОСОБА_7 .

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою клопотання слідчого задовольнити повністю.
Керуючись ст. 405, 407, 422 КК України, суд

у х в а л и в :
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 27 жовтня 2015 року, якою частково задоволено клопотання прокурора про арешт майна підозрюваного ОСОБА_7 скасувати.

Клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з корупційними злочинами прокуратури Вінницької області ОСОБА_6 про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на рухоме майно, що належить підозрюваному ОСОБА_7 шляхом заборони його відчуження, а саме: автомобіль ВАЗ 2101, 1972 року виготовлення, номерний знак НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , шасі № НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 та на нерухоме майно, а саме: ? квартири, що розташована в АДРЕСА_1 , що належить на праві власності дружині ОСОБА_7 ОСОБА_16 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підписи) ОСОБА_3
ОСОБА_4
Згідно оригіналу.
Суддя: