Справа № 744/309/13-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/911/2015
Категорія - ст.185ч.1Кк Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 30 листопада 2012 року за № 000003, за апеляційними скаргами прокурора Семенівського району ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 вирок Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 11 вересня 2015 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, українки, пенсіонерки, заміжньої, раніше не судимої,

визнана невинуватою та виправдано за висунутим обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати-витрати на проведення експертиз здійснено за рахунок коштів Державного бюджету України.

Цивільний позов ОСОБА_7 залишено без розгляду.

за участю прокурора ОСОБА_9

обвинуваченої ОСОБА_8

захисника-адвоката ОСОБА_10

потерпілої ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

В ході судового провадження, 23 червня 2015 року, прокурором змінено обвинувачення (потерпіла ОСОБА_7 відмовилась підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі), складено обвинувальний акт у якому ОСОБА_8 інкриміновано вчинення передбачено ст.185 ч.1 КК України кримінального правопорушення. Зокрема, ОСОБА_8 обвинувачено у тому, що: « в період з 01.09.2009 року по 18.07.2011 року перебуваючи в магазині промислових товарів, який розміщений по АДРЕСА_1 , маючи умисел на крадіжку, тобто таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи з прямим корисливим умислом, направленим на заволодіння невизначеної кількості товарно-матеріальних цінностей, користуючись можливістю необмеженого доступу до товарно-матеріальних цінностей ОСОБА_7 у періоди відсутності власниці, та доводячи свій злочинний намір до кінця, шляхом здійснення тотожних дій, таємно викрала з магазину товарно-матеріальних цінностей на суму 19 240,60 грн., чим заподіяла потерпілій ОСОБА_7 матеріальні збитки на вказану суму. Своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна, ОСОБА_8 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185 КК України».

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій просить виправдувальний вирок суду щодо ОСОБА_8 скасувати. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, призначити їй покарання у виді штрафу в сумі 850 грн. та стягнути з обвинуваченої витрати за проведення експертних досліджень в сумі 29359 грн.20 коп.

В обґрунтування поданої скарги прокурор посилається на невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, як зазначає у скарзі прокурор, полягає у тому, що суд безпідставно не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Зокрема, судом не взято до уваги, те що ОСОБА_8 була допущена ОСОБА_7 до роботи і працювала продавцем в магазині, цей факт підтверджується показаннями свідків, власноруч зробленими підписами ОСОБА_8 в зошитах обліку руху товарно-матеріальних цінностей та коштів магазину потерпілої, особистими зошитами ОСОБА_8 про рух товарно-матеріальних цінностей та готівки в магазині записи в яких співпадають з записами потерпілої в зошитах про рух товарно-матеріальних цінностей в магазині, підтверджується особистими показаннями ОСОБА_8 в судовому засіданні про роботу в магазині на посаді продавця у вказаний у обвинувальному акті період.

Зазначає, що свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які брали участь в проведенні ревізії 18.07.2011року, підтвердили факт проведення ревізії, перерахування товару, складання акту та виявлення в магазині нестачі на велику суму, яку ОСОБА_8 обіцяла сплатити в їх присутності.

Вказує, що судом першої інстанції не надано оцінки свідченням обвинуваченої ОСОБА_8 , якими вона визнавала, що в зошиті про рух товарно-матеріальних цінностей її рукою вчинено надпис «долг 20 тыс.», що підтверджується обставинами справи та наявністю недостачі.

Також, апелянт вважає, що суд безпідставно взяв до уваги та поклав в основу виправдувального вироку висновок від 22.04.2015 року комісійної судової економічної експертизи № 735/1135 від 22.04.2015 року, яка, на думку прокурора, виконана з істотним порушенням вимог «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/3 (зі змінами та доповненнями).

Крім цього, як зазначається у скарзі, висновки суду не підтверджуються доказами дослідженими під час судового розгляду, зокрема покази свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та інших, судом перекручені та невірно викладені.

На даний вирок потерпілою ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу в якій вона просить скасувати виправдувальний вирок Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 11 вересня 2015 року та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, призначити покарання, повністю задовольнивши її позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що вирок постановлений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, висновки суду викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, на думку потерпілої, її права були грубо порушені під час судового розгляду. Вказує, що судом було безпідставно відмовлено в задоволенні клопотань щодо виклику експертів у судове засідання, які проводили додаткову комісійну судово-економічну експертизу та призначення повторної комісійної судово-економічної експертизи. Зазначає, що під час проведення судових дебатів головуючий по справі перебивав її та заборонив користуватись особистими записами під час виступу. Вважає, судом було порушено вимоги ст.ст. 9, 22, 65, 110 КПК України.

В своїх запереченнях захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 просить вирок суду щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а апеляційні скарги прокурора та потерпілого - без задоволення, вважає, що суд першої інстанції дав вірну оцінку всім зібраним та дослідженим в суді першої інстанції доказам, судом не було порушено норм КПК України, вважає, що потерпіла ОСОБА_7 дала неправдиві свідчення та штучно створила докази нестачі.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні з урахуванням доповнень до неї та просив її задовольнити; пояснення потерпілої, яка просила задовольнити її апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченої та її захисника, які заперечували проти задоволення скарг прокурора та потерпілої, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та потерпілої не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, як під час досудового розслідування, так і в ході судового розгляду матеріалів провадження судом першої інстанції, ОСОБА_8 повністю не визнала свою вину у скоєнні інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Так, висновки суду першої інстанції про визнання ОСОБА_8 невинуватою у таємному викрадені чужого майна за обставин, викладених органами досудового розслідування в обвинувальному акті від 30 листопада 2012 року у кримінальному провадженні №000003, та його виправдання за недоведеністю у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, всупереч доводам апеляційної скарги прокурора та потерпілої, цілком відповідають фактичним обставинам, установленим судом, підтверджуються доказами, які ретельно досліджені, належно оцінені, детально викладені судом у вироку та об`єктивно спростовують факт вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_8 .

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним даним, які містяться в наступних джерелах доказів, отриманих із належним дотриманням відповідних вимог КПК України, а саме:

- показаннях обвинуваченої ОСОБА_8 , яка вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України не визнала та пояснила, що вона тривалий час сумлінно працювала продавцем, реалізовуючи належні ОСОБА_7 товари. Розбіжність у відомостях про рух товарів та залишком коштів пояснила неналежним веденням бухгалтерського обліку, здійсненням господарської діяльності особисто ОСОБА_7 ;

- показаннях потерпілої ОСОБА_7 , яка пояснила, що ОСОБА_8

одноособово здійснювала реалізацію товару в магазині, а за результатами ревізії встановлено недостачу і вважає, що кошти, яких не вистачає вкрала ОСОБА_8 ;

- показаннях свідка ОСОБА_11 , яка показала, що в липні 2011 року вона «приймала» магазин від ОСОБА_8 . При «передачі» магазину було встановлено «велику» недостачу;

- показаннях свідка ОСОБА_13 , яка показала, вона «попала» вже на ревізію. Через незначний час після виявлення недостачі ОСОБА_8 зажадала повторно провести перерахунок товару, залучивши до перерахунку її доньку. Але і після повторного перерахунку була недостача;

- показаннях свідка ОСОБА_14 , який показав, що коли ОСОБА_8 вирішила піти на пенсію, в магазині було зроблено ревізію та виявлено недостачу. ОСОБА_8 висловлювала сумнів щодо недостачі;

- показаннях свідка ОСОБА_15 , яка показала, що інколи вона «торгувала» замість своєї доньки ОСОБА_8 , реалізовуючи належні ОСОБА_7 товари з магазину в с. Костобобрів Семенівського району Чернігівської області. Робила вона це і в присутності власниці магазину ОСОБА_7 ;

- показаннях свідка ОСОБА_16 , яка показала, що іноді, з дозволу ОСОБА_7 вона працювала замість своєї матері в належному ОСОБА_7 магазині. Кожного такого дня приходила ОСОБА_7 та забирала отримані від реалізації товару гроші;

- показаннях свідка ОСОБА_18 , яка показала, що у 2010 році вона брала в належному ОСОБА_7 магазині товар у борг, на суму 700 гривень. У подальшому розраховувалась здачею власної картоплі ОСОБА_7 ;

- показаннях свідка ОСОБА_19 , яка показала, що вона заходила в магазин ОСОБА_7 , коли рахували товар. Говорили про недостачу більш як 20000 гривень. ОСОБА_8 сказала: «хоча я цих грошей і не брала, але я їх віддам».

На думку колегії суддів, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що стороною кримінального провадження з боку обвинувачення не доведено винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, оскільки в порушенні вимог ст.91 КПК України у даному кримінальному провадженні не доведено події кримінального правопорушення (спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченої, форму вини, мотив та мету вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Згідно ч.1 ст.2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Ч.2 цієї статті визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Колегія суду також звертає увагу на те, що змінюючи обвинувачення в суді першої інстанції, прокурор не звернув увагу на вимоги які містились в ухвалі апеляційного суду від 21 липня 2014 року, де було вказано на необхідність дотримання вимог закону при кваліфікації дій обвинуваченої, оскільки неправильне або навіть незаконне пред`явлення обвинувачення порушує право обвинуваченої на захист.

На думку колегії суддів саме зміна обвинувачення в суді першої інстанції призвела до того, що не було встановлено і відповідно достеменно повідомлено обвинуваченій які дії, коли, яким чином, на думку прокурора, вона скоїла для виконання об`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 185 ч.1 КК України. Все це свідчить про неконкретність пред`явленого обвинувачення і неможливість захисту від нього обвинуваченої.

Колегія суддів враховує також, що попередньою ухвалою апеляційного суду прокурору надавалась можливість скористатись правом на обґрунтоване обвинувачення, але таким правом він не скористався, а пред`явлене обвинувачення не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні.

Отже, вирок суду першої інстанції згідно вимог ст. 370 КПК України щодо ОСОБА_8 є законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим компетентним судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням вимог відносно кримінального провадження, передбачених цим Кодексом у разі визнання особи виправданою, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені наведеними в ньому доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом згідно визначених ст. 94 цього Кодексу правил, що ґрунтуються на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх дійсних обставин кримінального провадження, керуючись законом, кожний зібраний доказ з точку зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення даного вироку, який за змістом відповідає вимогам ст. 374 КПК України щодо вступної, мотивувальної та резолютивної його частини, зокрема, зазначенням формулювання обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_8 і визнане судом недоведеним, а також підстав для виправдання обвинуваченої з наведенням належних і достатніх мотивів, з яких суд першої інстанції відкидає докази обвинувачення та підстав для ухвалення виправдувального вироку, а саме не доведення того, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України, вчинене обвинуваченою, із комплексним вирішенням при цьому питань, зазначених у п. п. 1, 2, 3, 12, 13, 14 ч. 1 ст. 368 КПК України.

Посилання потерпілої в апеляційній скарзі, що головуючий постійно її перебивав, та заборонив користуватись особистими записами не знайшли свого підтвердження під час прослуховування аудіо диску з записом судового засідання від 10.09.2015 року виступ потерпілої в судових дебатах, з якого вбачається, що потерпіла у судових дебатах вийшла за межі кримінального провадження, що суперечить ч.6 ст.364 КПК України, тому головуючий їй повідомив, що «суд не вправі перебивати виступ, але може скеровувати на предмет розгляду і виключно по доказам обвинувачення», заборони щодо користування особистими записами з боку головуючого не надходило, а також головуючий зазначив, що «суд не вправі обмежувати тривалість судових дебатів певним часом», тому зазначене в апеляційній скарзі з цього приводу є необгрунтованим та надуманим.

Таким чином, враховуючи те, що жодним допустимим доказом не було доведено вину ОСОБА_8 у вчиненні таємного викрадення чужого майна, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність в діях обвинуваченої складу злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України. Доводи апеляційних скарг жодним чином не спростовують такого висновку.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, у стадії перегляду кримінального провадження в апеляційному порядку не виявлено.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги прокурора та потерпілої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 11 вересня 2015 року по кримінальному провадженню, щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили і підлягає виконанню з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4