АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі

головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000091, відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дмитрашківка Піщанського району Вінницької області, громадянина України, українця, одруженого, працюючого охоронником в ТОВ «Фоззи-Фуд», який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає в АДРЕСА_2 , раніше судимого:
14.10.2008 року вироком Пісчанського районного суду Вінницької обл. за ч. 3 ст. 185, ст. 69 КК України;
05.11.2009 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 296 КК України на 4-ри роки позбавлення волі. 12.06.2013 року звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання;

обвинуваченого за ч. 2 ст. 289 КК України;
за апеляційною скаргою прокурора на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 08 травня 2015 року,

за участю сторін: прокурора - ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
потерпілого ОСОБА_10
обвинуваченого - ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначено йому покарання у виді 5-ти років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки.
По справі вирішено питання щодо речових доказів.
Відповідно до вироку, 06 січня 2015 року, приблизно 01.00 годині ОСОБА_7 знаходячись біля будинку № 18 по бул. Івана Лепсе в м. Києві, побачив припаркований автомобіль марки «ВАЗ-210994», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_10 , після чого у обвинуваченого виник злочинний умисел спрямований на повторне незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, з корисливих спонукань, проник до салону вказаного автомобіля, завів двигун та поїхав до гаражного приміщення яке орендує, що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Ново Польова, ГБК «Автолюбитель», де і залишив даний автомобіль, тим самим повторно незаконно заволодів транспортним засобом. Своїми діями ОСОБА_7 завдав потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди в розмірі 35 000 грн.

Крім того, ОСОБА_7 28 січня 2015 року, приблизно о 03.00 год., знаходячись поруч з будинком № 51/16 по бул. Івана Лепсе в м. Києві, побачив автомобіль марки «КІА MAGENTIS», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_11 , після чого у обвинуваченого виник умисел спрямований на повторне незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_7 , впевнившись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, проник до салону вказаного автомобіля, після чого перемістив його шляхом буксирування за допомогою іншого автомобіля до будинку АДРЕСА_3 , тим самим повторно незаконно заволодів транспортним засобом. Після цього обвинувачений був замічений та затриманий працівниками міліції.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи та юридичної кваліфікації дій, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та постановити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком на 5-ть років.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно оцінив суспільну небезпеку вчинених ОСОБА_7 дій та особу обвинуваченого у зв`язку з чим прийшов до помилкових висновків про можливість застосування щодо нього положень ст. 75 КК України.

Зокрема прокурор зазначає, що обвинувачений був раніше засуджений за вчинення злочинів проти власності, має непогашену і не зняту судимість, вчинив два епізоди кримінального правопорушення, що відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких кримінальних правопорушень. Вказані обставини, на думку апелянта свідчать про те, що ОСОБА_7 на шлях виправлення не став та належних висновків для себе не зробив, а відтак його виправлення та перевиховання не можливе без ізоляції від су суспільства.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили вирок суду залишити в силі, потерпілого ОСОБА_10 , який виступив в підтримку апеляційної скарги, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 289 КК України в поданій апеляційній скарзі не оспорюються, а тому судом апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ст. 404 КПК України, не перевіряються.
Що стосується доводів прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання, то вони, на думку колегії судді, є безпідставними.

Відповідно до положень ст. 65 КК України, суд призначаючи покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових злочинів.

Стаття 75 КК України передбачає, що у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

За змістом вироку вбачається, що суд першої інстанції дотримався вимог закону щодо загальних засад призначення покарання та врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, одружений, щиро розкаявся у скоєному, що судом було визнано обставиною яка пом`якшує відповідальність, та не встановлено обставин що обтяжують відповідальність.

Враховуючи вище зазначені обставини, а також те, що ОСОБА_7 свою вину у вичиненому визнав повністю, що свідчить про відсутність наміру у останнього ухилятися від відповідальності за скоєне, має постійне місце роботи, тобто займається суспільно корисною працею, за місцем роботи характеризується позитивно, частково відшкодував завдані збитки, має малолітню дитину, а також приймаючи до уваги думку потерпілого ОСОБА_10 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора, проте в судовому засіданні суду першої інстанції відмовився від заявленого цивільного позову, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання є таким, що відповідає особі обвинуваченого та тяжкості ним скоєного, а його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.

В зв`язку з цим, колегія суддів не вбачає переконливих доводів в апеляційній скарзі прокурора щодо несправедливості розміру покарання.

Тому відсутні об`єктивні підстави для скасування вироку суду в наслідок м`якості призначеного покарання, а відтак апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 08 травня 2015 року,
яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора, - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа - №11-КП/796/20/2016 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_12

Категорія ч. 2 ст. 289 КК України Доповідач - ОСОБА_1