Справа № 667/8320/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 грудня 2015 року

Комсомольський районний суд м. Херсона у складі:
головуючого - судді: ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
за участю:
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши в залі судових засідань у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, українця, громадянина України, освіта повна середня, одружений, має на утриманні малолітню доньку, військовослужбовець військової служби за призивом під час мобілізації, солдат військової частини польова пошта НОМЕР_1 , раніше не судимого, проживає за адресою: АДРЕСА_1
у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, -

встановив:
що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 08 квітня 2015 року наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №103 як солдат був зарахований до списків особового складу зазначеної військової частини та призначений на посаду номера обслуги зенітного артилерійського відділення зенітного артилерійського взводу батальйону охорони.
Відповідно до ст.65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.
Являючись військовослужбовцем військової частини за призовом під час мобілізації, солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 11,16,41,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.
З часу видання ВО Президента України, Головою Верховної ради України Указу «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17.03.2014 року, до цього часу на території України почав діяти особливий період, згідно ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та ст. 1 Закону України «Про оборону».
Проте, солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи статутні обов`язки, визначені законодавством, що регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо вчинив військовий злочин, за наступних обставин.
На підставі наказу командира військової частини польова пошта №143 від 29.05.2015 року солдата ОСОБА_4 було відряджено до м. Житомира до 37-го загально-військового полігону 199-го центру підготовки для підготовки (перепідготовки) з 30.05.2015 року.
22.06.2015 року ОСОБА_4 повинен був повернутись на службу до військової частини польова пошта НОМЕР_1 . Проте, в умовах особливого періоду, достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби та маючи можливість належно їх виконувати, ОСОБА_4 свідомо допустив їх порушення.
Так, солдат ОСОБА_4 у визначений час 22 червня 2015 року на службу до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 не з`явився.
В період з 22 червня по 01 жовтня 2015 року військовослужбовець ОСОБА_4 обов`язки військової служби не виконував та перебуваючи за місцем проживання проводив час на власний розсуд, поважних причин відсутності на службі не мав.
У подальшому, солдат ОСОБА_4 , розуміючи, що вчинив кримінальне правопорушення, вирішив припинити ухилятися від проходження військової служби та 01 жовтня 2015 року добровільно з`явився до військової прокуратури Херсонського гарнізону із зізнанням.
Вказане кримінальне правопорушення визначене ч.4 ст.407 КК України, яка передбачає кримінальну відповідальність.
Обвинувачений у судовому засіданні вину у вчиненні інкримінованого йому діяння визнав, пояснив суду, що перебував у відрядженні у м. Житомир 22.06.2015року повинен був повернутися на службу до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 . Але у нього виникли непорозуміння з дружиною і він вирішив поїхати до дружини та доньки у Полтавську область. Під час перебування з сім`єю йому повідомили про тяжку хворобу батька і він поїхав в м. Одесу до батька. В Одесі працював, щоб заробляти кошти для лікування батька. Під час перебування в Одесі зателефонував прокурор, після чого обвинувачений добровільно з`явився до частини.
Оскільки обвинувачений визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, у добровільності його позиції сумніву у суду немає, учасники кримінального провадження не оспорювали фактичних обставин.
Учасникам кримінального провадження роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному суді.
Наявні підстави для визнання винуватості обвинуваченим, оскільки з реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що при досудовому розслідуванні зібрано достатньо доказів для обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, а тому визнання обвинуваченим винуватості є цілком виправданим.
З урахуванням викладених обставин суд вирішив недоцільним дослідження інших доказів у провадженні.
Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_4 винний у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, нез`явлення військовослужбовцем вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Відповідно до ст. 12 КК України злочин за ч.4 ст.407 КК України відноситься до тяжкого злочину.
При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного ним кримінального правопорушення, ту обставину, що тяжких наслідків від скоєного не настало, особу обвинуваченого, а саме: що до кримінальної відповідальності він притягується вперше, відношення обвинуваченого до скоєного ним злочину, який усвідомив негідність вчиненого ним діяння і критично оцінює вчинене, готовий нести за вчинене відповідальність, наявність в обвинуваченого малолітньої дитини.
До обставин, що пом`якшують покарання суд відносить щире каяття обвинуваченого.
Обставини, які обтяжують покарання судом не встановлено.
З урахуванням викладених обставин суд вважає, що обвинуваченому повинно бути призначено покарання відповідно до ч.4 ст.407 КК України у вигляді позбавлення волі, але у мінімальному розмірі.
Відповідно до приписів ч.1 ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без його ізоляції від суспільства.

Цивільний позов у провадженні не заявлено, процесуальні витрати відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373,374 КПК України, суд,-
у х в а л и в
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України.
Призначити ОСОБА_4 покарання відповідно до ч.4 ст. 407 КК України у вигляді трьох років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання і встановити ОСОБА_4 іспитовий строк тривалістю два роки.

На підставі п.п.2,3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально - виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Херсонської області через Комсомольський районний суд м. Херсона протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Сторони кримінального провадження мають право отримати копію вироку.
Суддя ОСОБА_1