АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Категорія: справа № 616/224/15-к Головуючий суду 1 інстанції
провадження №11-кп/790/1486/15 ОСОБА_1
категорія: ч. 2 ст. 121 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 11-кп/790/1486/15 за апеляційними скаргами прокурора, захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого на вирок Київського районного суду м. Харкова від 03 червня 2015 року у відношенні ОСОБА_9 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Цім вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, не одруженого, з неповною середньою освітою, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,-

засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до 8 років позбавлення волі.

Як встановив суд, 05 липня 2014 року, приблизно о 11 години 00 хвилин, ОСОБА_9 знаходячись за місцем постійного проживання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_3 , в ході сварки з останнім, виниклої на ґрунті особистих неприязних відносин через спричинення в минулому, зі слів ОСОБА_11 , ОСОБА_10 тілесних ушкоджень сину ОСОБА_9 ОСОБА_12 , маючи умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, діючи умисно, кулаками обох рук наніс не менше 3 ударів ОСОБА_10 в область голови та обличчя. Внаслідок вказаних ударів ОСОБА_10 впав на підлогу, а ОСОБА_9 , продовжуючи реалізувати умисел, спрямований на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, наніс не менше 5 ударів ногами ОСОБА_10 в область грудної клітини, ребер та кінцівок, спричинивши останньому згідно висновку судово-грудної клітини, ребер та кінцівок, спричинивши останньому, згідно висновку судово-медичної експертизи № 2168 - Дм/14 від 29.07.2014 року тілесні ушкодження:

- голови: синець в параорбітальной області зліва;

- тулуба: переломи ребер зліва 6-10 по середньо ключичній лінії з пікоподібними виступами в плевральну порожнину і пошкодженням плеври;

- кінцівок: садна по зовнішній поверхні правого передпліччя в середній третині і по зовнішній поверхні правої кисті на середній фаланзі 3-го і 4-го пальця; синці та тильній поверхні правої стопи.

Згідно вказаного висновку судово-медичної експертизи за ступенем тяжкості травма грудної клітини належить до тяжких тілесних ушкоджень, синці і садна голови та кінцівок належать до легких тілесних ушкоджень.

Внаслідок отриманих 05 липня 2014 року тяжких травм грудної клітини ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 90/2168-Дм/14 від 14.08.2014 року причиною смерті ОСОБА_10 стала закрита тупа травма грудної клітини з переломом ребер, яка ускладнилася в своєму розвитку посттравматичною лівосторонньою пневмонією і гострою легенево-серцевою недостатністю. Отримані тілесні ушкодження перебувають у прямому причинному зв`язку зі смертю останнього.

В апеляційних скаргах:

- прокурор порушив питання про скасування вироку у відношенні ОСОБА_9 з мотиву невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого через м`якість, та просить постановити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання у вигляді 10 років позбавлення волі. На обґрунтування доводів апеляції вказує, що обвинувачений ОСОБА_9 у скоєнні злочину вину не визнав, неодноразово змінював покази з метою уникнення від кримінальної відповідальності, не працює, характеризується негативно, завдану злочином шкоду не відшкодував;

- захисник ОСОБА_8 порушив питання про скасування вироку з мотивів невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, неповноти судового розгляду та просить кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 закрити за відсутністю в діях обвинуваченого кримінального правопорушення, посилаючись на те, що той спричинив потерпілому ОСОБА_10 тільки легкі тілесні ушкодження, причиною смерті якого є ненадання потерпілому медичної допомоги працівниками поліклініки, однак такі версії обвинуваченого, як і версія останнього про падіння потерпілого на стіл не були перевірені судом належним чином. В апеляції захисник стверджує, що вирок ухвалено з істотним порушенням норм кримінального процесуального закону, оскільки зазначені у вироку висновки щодо обставин події та причини смерті потерпілого ОСОБА_10 було «переписано» судом із змісту повідомлення ОСОБА_9 про підозру, у зв`язку з чим за своєю формою повідомлення про підозру є фактично обвинувальним вироком. На думку захисника, досудове розслідування проведено з грубим порушенням порядку збирання доказів, тому що в матеріалах провадження відсутні постанови керівника органу досудового слідства як про усунення від досудового розслідування слідчих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , стосовно яких керівником органу досудового слідства виносилися доручення про проведення досудового розслідування, так відсутня і постанова про створення слідчої групи, а тому зібрані по провадженню докази є недопустимими на підтвердження винуватості обвинуваченого. Окрім того, за твердженням захисника, є недопустимим доказам і протокол проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_17 , якому під час проведення цієї слідчої дії не були роз`яснені права, а протокол слідчого експерименту не містить підпису, який би було можливо ідентифікувати як підпис цього свідка. На обґрунтування доводів щодо неповноти судового розгляду захисник вказує про невмотивоване відхилення судом клопотань захисту про призначення комісійної судово-медичної експертизи, витребування медичної документації ОСОБА_10 та про виклик свідка ОСОБА_17 ;

- обвинувачений просить скасувати вирок з мотиву неповноти судового розгляду та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, посилаючись на те, що не був допитаний свідок ОСОБА_17 .

Заслухавши доповідача, вислухавши захисника, обвинуваченого та прокурора, які підтримали апеляційні скарги, вислухавши потерпілу про залишення вироку без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Згідно ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження, обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Частина 1 ст. 337 КПК України передбачає, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Органами досудового розслідування ОСОБА_9 висунуте обвинувачення в тому, що 05 липня 2014 року, приблизно о 11 години 00 хвилин, він, при обставинах, вказаних у повідомлені про зміну раніше повідомленої підозри/т. 1, а. с. 261-263/ та у обвинувальному акті/т. 2, а. с. 1-3/ скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України.

Отже, відповідно до ст. ст. 91, 337 КПК України ці обставини, які вказані в цих основних процесуальних документах досудового розслідування підлягали доказуванню чи спростовуванню при розгляді кримінального провадження у суді, в тому числі шляхом перевірці та оцінці судом доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Суд першої інстанції з достатньою повнотою в межах, зазначених у повідомлені про зміну раніше повідомленої підозри/т. 1, а. с. 261-263/ та у обвинувальному акті/т. 2, а. с. 1-3/ встановив фактичні обставини справи, чим спростовуються доводи апеляції захисника про те, що вирок ухвалено з істотним порушенням норм кримінального процесуального закону з посилання на те, що, нібито, зазначені у вироку висновки щодо обставин події та причини смерті потерпілого ОСОБА_10 було «переписано» судом із змісту повідомлення ОСОБА_9 про підозру.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 в скоєнні кримінального правопорушення при обставинах, вказаних в формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, підтверджується наведеними в вироку доказами, дослідженими у судовому засіданні та належно оцінених судом.

Зокрема, він ґрунтується на показах потерпілої ОСОБА_7 , із яких вбачається, що 09 липня 2014 року ОСОБА_10 розповів їй, що до нього в квартиру приходили ОСОБА_9 та син останнього - ОСОБА_17 , які побили його, наносячи удари ногами у взутті в область ребер і грудної клітини. Оскільки ОСОБА_10 вказував, що у нього поломані ребра, потерпіла ОСОБА_7 запропонувала йому поїхати до лікарні.

Покази потерпілої ОСОБА_7 про те, що саме ОСОБА_9 і ОСОБА_17 побили ОСОБА_10 узгоджуються з показами свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , із яких вбачається, що ОСОБА_10 також безпосередньо розповів їм про це.

Із показів потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 також вбачається, що внаслідок такого побиття ОСОБА_10 мав тілесні ушкодження та скаржився свідку ОСОБА_18 на болі в області ребер, а свідку ОСОБА_19 на важкість дихання, та просив у свідка ОСОБА_20 та у потерпілої ОСОБА_7 грошей на лікування, у зв`язку з чим остання дала йому 52 гривні для проходження рентгену та на дорогу.

Як вбачається із показів свідка ОСОБА_18 , той 09 липня 2014 року, за проханням ОСОБА_10 супроводжував його до медчастини №13, а показами свідка ОСОБА_21 , який працює хірургом підтверджується, що в той день до нього звернувся ОСОБА_10 , який скаржився на те, що декілька днів тому його було побито. ОСОБА_10 був оглянутий, зроблена рентгенограма, на який виявлені переломи 7-8 ребер та йому було запропоновано лікування в умовах стаціонару, але він до лікарні не з`явився.

В апеляційній скарзі захисник, посилаючись на необґрунтоване засудження ОСОБА_9 стверджує, що покази потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 про те, що саме ОСОБА_9 і ОСОБА_17 побили ОСОБА_10 є недопустимими доказами, як показання з чужих слів.

Перевіряючи таке твердження у захист, колегія суддів вважає його непереконливим, оскільки із показів потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 вбачається, що про те, що саме ОСОБА_9 і ОСОБА_17 побили ОСОБА_10 їм стало відомо безпосередньо від ОСОБА_10 .

Більш того, такі покази потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 узгоджуються як між собою стосовно відомим їм обставинам по справі, в тому числі щодо наявності у ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, так і з наведеними у вироку доказами, у їх сукупності, а саме з: показами свідка ОСОБА_21 , змістом протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_17 /т. 1, а. с. 90-97/, а також з висновками судово-медичної експертизи № 2168 - Дм/14 від 29 липня 2014 року/т. 1, а. с. 87-89/ про виявлення на трупі ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, перелік яких зазначено в цьому процесуальному документі, як вони наведені у вироку.

Висновки судово-медичної експертизи № 2168 - Дм/14 від 29 липня 2014 року/т. 1, а. с. 87-89/ щодо виявлення на трупі ОСОБА_10 тілесних ушкоджень та причини смерті узгоджуються з висновками додаткової судово-медичної експертизи № 90/2168 - Дм/14 від 14 серпня 2014 року/т. 1, а. с. 101-104/, відповідно до якої виявлені на трупі ОСОБА_10 тілесні ушкодження утворилися під час життя та могли бути спричинені 05 липня 2014 року.

За таких обставин, колегія суддів не вважає недопустимими доказами показання потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , даними суду.

Окрім того, за твердженням захисника, є недопустимим доказом і протокол проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_17 , нібито якому під час проведення цієї слідчої дії не були роз`яснені його процесуальні права, а протокол слідчого експерименту не містить підпису, який би було можливо ідентифікувати як підпис цього свідка.

Перевіряючи таке твердження у захист, колегія суддів вважає його надуманим, оскільки, як слідує із змісту протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_17 від 06 серпня 2014 року/т. 1, а. с. 90-97/ ця слідча дія була проведена у відповідності з вимогами ст. ст. 104, 223, 240 КПК України за участю судово-медичного експерта ОСОБА_22 і в присутності понятих, та протокол проведення цієї слідчої дії містить дані про роз`яснення свідку передбачених ст. ст. 66, 67 КПК України прав та відповідні підписи свідка ОСОБА_17 як щодо роз`яснення йому цих прав, так і щодо достовірності його показів під час проведення слідчого експерименту.

Як вбачається із змісту протоколу проведення слідчого експерименту від 06 серпня 2014 року/т. 1, а. с. 90-97/ свідок ОСОБА_17 , за участю судово-медичного експерта ОСОБА_22 і в присутності понятих, в свобідній формі та на місці пригоди показав і розповів про обставини нанесення його батьком ОСОБА_9 численних ударів кулаком в голову і обличчя ОСОБА_10 , а також ногами в область тулуба, грудної клітини, голові і кінцівках потерпілого.

З огляду на наведене, колегія суддів не вбачає підстав вважати недопустимим доказом протокол проведення слідчого експерименту від 06 серпня 2014 року/т. 1, а. с. 90-97/.

За таких даних, доводи апеляційної скарги захисника про спричинення ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_10 лише легких тілесних ушкоджень спростовуються показами потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , змістом протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_17 /т. 1, а. с. 90-97/, а також висновками судово-медичної експертизи № 2168 - Дм/14 від 29 липня 2014 року/т. 1, а. с. 87-89/ і додаткової судово-медичної експертизи № 90/2168 - Дм/14 від 14 серпня 2014 року/т. 1, а. с. 101-104/.

Зазначеними доказами спростовуються і доводи апеляційної скарги захисника про падіння потерпілого на стіл, оскільки після пригоди ОСОБА_10 про таку обставину потерпілій ОСОБА_7 , свідкам ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 не вказував, а стверджував про недомагання за станом здоров`я внаслідок побиття. Не вказував про падіння потерпілого на стіл під час пригоди і свідок ОСОБА_17 в ході проведення слідчого експерименту.

В апеляційній скарзі захисник стверджує, що причиною смерті ОСОБА_10 є ненадання потерпілому медичної допомоги працівниками поліклініки.

Зазначені доводи у захист є непереконливими, оскільки згідно висновків судово-медичної експертизи № 2168 - Дм/14 від 29 липня 2014 року/т. 1, а. с. 87-89/ та додаткової судово-медичної експертизи № 90/2168 - Дм/14 від 14 серпня 2014 року/т. 1, а. с. 101-104/ причиною смерті ОСОБА_10 стала закрита тупа травма грудної клітини з переломом ребер, яка ускладнилася в своєму розвитку посттравматичною лівосторонньою пневмонією і гострою легенево-серцевою недостатністю.

Відповідно до висновку додаткової судово-медичної експертизи № 90/2168 - Дм/14 від 14 серпня 2014 року/т. 1, а. с. 101-104/ саме отримані тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми грудної клітини з переломом ребер, перебувають у прямому причинному зв`язку зі смертю ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі на обґрунтування доводів щодо неповноти судового розгляду захисник вказує про невмотивоване відхилення судом клопотань захисту про призначення комісійної судово-медичної експертизи та витребування, у зв`язку з чим, медичної документації ОСОБА_10 .

Перевіряючи такі доводи у захист, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки по даній справі були призначені та проведені дві судово-медичні експертизи трупа гр. ОСОБА_10 , а саме: судово-медична експертиза № 2168 - Дм/14 від 29 липня 2014 року/т. 1, а. с. 87-89/ та додаткова судово-медична експертиза № 90/2168 - Дм/14 від 14 серпня 2014 року/т. 1, а. с. 101-104/.

Суд першої інстанції, ретельно дослідивши висновки цих експертиз у сукупності з іншими доказами, обґрунтовано послався на них у вироку, а тому зазначені у судовому рішенні докази у їх сукупності спростовують доводи апеляційної скарги про необхідність призначення по справі ще однієї експертизи, а саме комісійної судово-медичної експертизи.

Наряду з цим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції у встановленому законом порядку розглянув відповідне клопотання захисту про призначення такої експертизи та обґрунтовано з мотивів, вказаних в судовому рішенні, відмовив в задоволенні клопотання/т. 2, а. с. 188-189/, чим також спростовуються доводи апеляційної скарги про неповноту в цієї частині судового розгляду кримінального провадження.

В апеляційних скаргах захисник і обвинувачений на обґрунтування доводів стосовно неповноти судового розгляду також вказують і на те, що у судовому засіданні не було допитано свідка ОСОБА_17 .

Перевіряючи такі доводи у захист, колегія суддів вважає ці доводи надуманими, оскільки, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції приймав передбачені законом міри для допиту свідка ОСОБА_17 , в тому числі шляхом ухвалення рішення про привід цього свідка до суду/т. 2, а. с. 68/, однак цей свідок покинув територію України та виїхав до Російської Федерації/т. 2, а. с. 75/. У судовому засіданні захист не міг надати адресу, за якою свідок знаходиться в РФ, та, при цьому, обвинувачений ОСОБА_9 стверджував, що йому не відомо де знаходиться його син ОСОБА_17 , посилаючись на відсутність зв`язку з ним/т. 2, а. с. 188-189/.

З огляду на наведене, суд першої інстанції з достатньою повнотою встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення при обставинах, вказаних в формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, а доводи апеляційних скарг у захист не спростовують такий висновок суду, в тому числі про відсутність у матеріалах провадження постанови керівника органу досудового слідства про усунення від досудового розслідування слідчих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , а також постанови про створення слідчої групи, оскільки у матеріалах кримінального провадження є відповідні доручення цим слідчим про проведення досудового розслідування/т. 1, а. с. 4, 7, 9, 11/ та повідомлення цих слідчих про початок його проведення/т. 1, а. с. 6, 8, 10, 12/.

Виходячи з фактичних обставин справи, суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 121 КК України.

Аналіз матеріалів кримінального провадження також свідчить, що під час досудового розслідування і у судовому засіданні суду першої інстанції не було допущено порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_9 , так і на правильність кваліфікації його дій.

Призначаючи покарання, місцевий суд, як видно з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 правопорушення, відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, а також дані про особу винного, в тому числі ті, на які є посилання в апеляційній скарзі прокурора.

Суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_9 раніше не судимий, не працює, характеризується негативно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

З огляду на викладене, суд призначив ОСОБА_9 покарання в межах санкції статті кримінального закону, за яким його засуджено.

З урахуванням цих обставин, колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_9 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 426, 532 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 03 червня 2015 року у відношенні ОСОБА_9 залишити без зміни, а апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого - без задоволення.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення цього судового рішення, а обвинуваченим ОСОБА_9 , який тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий суддя

Судді