Справа №11-821/11 27.12.2011 27.12.2011 27.12.2011
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11-821/11 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст.186 ч.2 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2011 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Хоміка І.М.

суддів: Маркової Т.О., Міняйло М.П.

секретаря: Пароконного О.О.

за участю: прокурора Максимишина О.Л.

засуджених ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляціями засудженого ОСОБА_3 та прокурора, який брав участь у розгляді справи, судом першої інстанції на вирок Ленінського районного суду від 26 жовтня 2011 року, яким

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, судимий: 1) 08 червня 1992 року Корабельним районним судом м. Миколаєва по ст. ст. 142 ч.2, 222 ч.3, 42 КК України (редакція 1960 року) до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 30 березня 1998 року за відбуттям строку покарання; 2) 06 березня 2003 року Корабельним районним судом м. Миколаєва по ст.185 ч.2 КК України до 1 року позбавлення волі, звільнений умовно-достроково 12 серпня 2003 року на 3 місяці 2 дні; 3/ 10 березня 2004 року Корабельним районним судом м. Миколаєва по ст.ст. 185 ч.2, 185 ч.3, 70 КК України до 3-х років 1 місяця позбавлення волі, звільнений від відбування покарання 28 грудня 2005 року з заміною не відбутої частини покарання на виправні роботи з відрахуванням на користь держави 20% заробітку; 14 лютого 2007 року Корабельним районним судом м. Миколаєва по ст.ст. 185 ч.2, 71, 72 КК України до 3-х років 1 місяця позбавлення волі, звільнений від відбування покарання за постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 жовтня 2008 року з заміною не відбутого строку на виправні роботи з відрахуванням на користь держави 20% заробітку, терміном на 11 місяців 22 дні,

-засуджений по ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, раніше не судимий,

-засуджений по ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки .

На підставі п. п. 3, 4 ст. 76 КК України на ОСОБА_4 покладено обовязки повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи та періодично зявлятися для реєстрації в КВІ.

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_5, громадянин України, раніше не судимий,

- засуджений за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки .

На підставі п. п. 3, 4 ст. 76 КК України на ОСОБА_4 покладено обовязки повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи та періодично зявлятися для реєстрації в КВІ.

ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за ст. 15 ч.2, ст. 186 ч.2 КК України виправдано, у звязку з недоведеністю їх вини у вчиненні вказаного злочину.

Згідно вироку суду, засуджені визнанні винними у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.186 КК України при наступних обставинах.

24 липня 2011 року, близько 23 години 40 хвилин ОСОБА_3, будучи в стані алкогольного спяніння, діючи повторно, за попередньою змовою з

ОСОБА_4 і ОСОБА_5, перебуваючи напроти будинку № 22 по вул. Фалеєвській в м.Миколаєві, із застосуванням фізичного насильства, що не є небезпечним для життя і здоровя потерпілого та яке виразилось в утриманні руками потерпілої ОСОБА_7, відкрито викрали, мобільний телефон марки «Самсунг» вартістю 1300 грн., зі стартовим пакетом оператора мобільного звязку «Київстар» вартістю 25 грн., зняли з рук 3 каблучки вартістю 669 грн. 20 коп., вартістю 414 грн. 40 коп., вартістю 649 грн. 60 коп., грошові кошти в сумі 140 грн., чим завдали їй матеріальні збитки на загальну суму 3 198 грн. 20 коп., після чого з місця події зникли, викраденим майном розпорядились на власний розсуд.

25 липня 2011 року близько 00 год. 30 хвилин ОСОБА_3 будучи в стані алкогольного спяніння, діючи повторно, за попередньою змовою з

ОСОБА_5 та ОСОБА_4, перебуваючи на перетині вулиць Будівельників з пр. Миру в м. Миколаєві, відкрито шляхом ривка, з шиї викрали ланцюжок вартістю 1038 грн. 80 коп., з хрестиком вартістю 308 грн., що належить гр. ОСОБА_8, чим завдали їй матеріальні збитки на загальну суму 1 346 грн. 80 коп., після чого з місця події зникли, викраденим майном розпорядились на власний розсуд.

В апеляції засуджений ОСОБА_3 просить вирок суду скасувати, призначити більш мяке покарання, в звязку з тим, що вважає позбавлення його волі на 4 чотири роки, досить суворим покаранням.

При цьому посилається на те, що після звільнення з місць позбавлення волі він веде порядний спосіб життя, влаштувався на постійну роботу, має позитивні характеристики з місця роботи та проживання, колектив підприємства на якому він працює бажає взяти його на поруки.

Стверджує, що після звільнення, він не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, виховує разом з дружиною неповнолітнього сина, на даний час його сімя знаходиться у скрутному матеріальному становищі. Також стверджує, що він та його дружина віруючи люди, займаються благодійною діяльністю, допомагають будувати та відновлювати храми.

Апелянт наголошує, що суд не врахував те, що він викрадене майно повернув потерпілим в повному обсязі, попросив вибачення в них, у вчиненому злочині розкаявся, сприяв встановленню істини у справі.

В апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, просить вирок відносно засуджених ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5.К. скасувати, постановити новий вирок, яким засуджених визнати винними у скоєнні злочину передбаченого ст.ст. 15 ч.2, 186 ч.2 КК України

і призначити покарання: ОСОБА_3 по ст.186 ч.2 КК України 5 років позбавлення волі, по ст.ст. 15 ч.2, 186 ч.2 КК України 4 роки 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі; ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по ст.186 ч.2 КК України 4 роки 6 місяців позбавлення волі, по ст.ст. 15 ч.2, 186 ч.2 КК України 4 роки позбавлення волі, на підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Вважає, що висновки суду в частині недоведеності вини підсудних у вчиненні у відношенні ОСОБА_9 злочину, передбаченого ст.ст. 15 ч.2, 186 ч.2 КК України не відповідають фактичним обставинам справи, а також вважає вирок суду незаконним через неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засуджених внаслідок мякості.

Зазначає, що суд помилково дійшов висновку про зясування засудженими стосунків з потерпілим, оскільки останній з ними знайомим не був і підстав для зясування стосунків не було, також суд не встановив будь-яких причин, які б виникли для зясування стосунків і при зустрічі засуджених із потерпілим. Вважає, що дії засуджених свідчили лише про намагання (замах) відкрито заволодіти майном ОСОБА_9

Апелянт наголошує, що як наслідок, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, що полягає у безпідставному виправданні засуджених по ст.15 ч.2, ст.. 186 ч.2 КК України, вплинула на призначення їм остаточного покарання, яке не відповідає тяжкості злочину та особі засуджених.

Посилається на те, що призначаючи ОСОБА_3, ОСОБА_4, і ОСОБА_5 покарання у мінімальному розмірі санкції статті обвинувачення, суд недостатньо врахував вчинення ними тяжких корисливих злочинів за короткий проміжок часу, не врахував, що останні на момент вчинення злочинів не працювали і постійного джерела доходів не мали, вчинили злочин перебуваючи в стані алкогольного спяніння, що є обтяжуючою покарання обставиною, а ОСОБА_3 раніше неодноразово судимий за корисливі злочини.

Крім того, вважає, що суд безпідставно звільнив ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, посилаючись на те, що таке рішення приймається в порядку виключення та не дотримався вимог ст.75 КК України, навівши у вироку лише дані про особу засуджених та обставини, які, на думку суду, помякшують їх покарання. Суд не дав належної оцінки позиції ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо обвинувачення, тобто часткового визнання вини, не встановив жодного доказу, який вказував би на активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданої шкоди.

В запереченнях на апеляцію прокурора, засуджений ОСОБА_4 просить апеляцію прокурора залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Вважає, що судом правильно наведені обставини, які помякшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування матеріальної шкоди потерпілим та відсутність у нього претензій, враховано те, що він скоїв тяжкий злочин та під час скоєння злочину був у стані алкогольного спяніння, а також те, що він раніше не судимий, злочин скоїв вперше, офіційно не працює. А також вважає, що суд законно виправдав його за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України.

Стверджує, що у апеляційній скарзі прокурора показання потерпілого ОСОБА_9 викладені невірно. У ході судового засідання потерпілий пояснив, що він та ОСОБА_10 підійшли до ОСОБА_9 та ОСОБА_11 та сказали ОСОБА_9, що будуть його бити, після цього між ними почались суперечки, також потерпілий пояснив, що ніяких вимог передати належне йому майно з боку підсудних не надходило, за сумку бралися щоб підтягнути його ближче до себе, ніхто з підсудних не намагався зірвати сумку з його плеча та заволодіти майном.

При цьому посилається на те, що він не визнав себе винним тільки у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, за який був судом виправданий, за інші скоєні злочини він визнав себе винним.

Іншими учасниками по справі апеляційні скарги не подавались.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засуджених ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_5 на підтримку апеляції ОСОБА_3 та про залишення апеляції прокурора без задоволення, думку прокурора на підтримку своєї апеляції, вивчивши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Дослідженими в судовому засіданні доказами вина засуджених

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, за які їх засуджено, доказана і апелянтами не заперечується, як і не заперечується кваліфікація їх дій по ст.186 ч.2 КК України.

Висновок суду першої інстанції про недоведеність вини засуджених ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 по ст.15 ч.2, ст.186 ч.2 КК України є обґрунтованим.

Доводи прокурора про те, що висновок суду в частині недоведеності вини підсудних у вчиненні у відношенні ОСОБА_9, злочину, передбаченого ст. ст. 15 ч.2, 186 ч.2 КК України є незаконним, являються неспроможними.

Як вбачається з матеріалів справи на досудовому слідстві та у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_11 дали показання про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не забирали та не вимагали особисте майно у ОСОБА_9, а також потеріпілий ОСОБА_9 претензій матеріального та морального характеру до засуджених не має. Засуджені ОСОБА_4 та

ОСОБА_5 в судовому засіданні дали показання про те, що не погрожували та нічого не забирали у ОСОБА_9 до нього та до ОСОБА_11 підходили тільки вони, ОСОБА_3 В,С, з ними не було.

Що стосується призначеного покарання, то воно засудженим ОСОБА_3, ОСОБА_4 В,І,, ОСОБА_5 Я,Л. призначено з дотриманням ст. 65-67 КК України, тобто з урахуванням ступеня тяжкості скоєного, даних про особу винних, обставин, що помякшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання ОСОБА_3 суд першої інстанції вірно вмотивував своє рішення, чому призначене покарання буде необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів ОСОБА_3, лише в умовах ізоляції від суспільства.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 та ОСОБА_10 суд дійшов правильного висновку про можливість їх виправлення без відбування покарання і тому звільнив останніх від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Таким чином, підстав для скасування вироку та винесення нового вироку, як просять апелянти, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України колегія суддів ,

У Х В А Л И Л А:

Апеляції прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_12 та засудженого ОСОБА_3 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 жовтня 2011 року відносно ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 - без змін.

Головуючий:

судді: