Справа № 363/2181/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/14/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 20 13.01.2016

УХВАЛА
Іменем України
13 січня 2016 року м. Київ.
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання: ОСОБА_5
прокурора: ОСОБА_6
захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинувачених: ОСОБА_9 , ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та його захисника на вирок Вишгороського районного суду Київської області від 01 жовтня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:
Вироком Вишгородського районного суду Київської області від 01 жовтня 2015 року

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Фастів Київської області, громадянина України, освіта середня, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 24.12.2009 року Броварським міським судом Київської області за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 104 КК України, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, 20.01.2010 року Бориспільським міським судом Київської області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, 07.04.2010 року Броварським міським судом Київської області за ст. 289, 69, 71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі, 21.01.2014 року Вишгородським районним судом Київської області за ст. 395 КК України у виді арешту строком на 5 місяців,

засуджено за ч.3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років із конфіскацією всього майна, що є у його приватній власності.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Прип`ять Київської області, громадянина України, освіта середня технічна, неодруженого, офіційно непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимого 26.09.2013 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 289, 70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки,

засуджено за ч.3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років із конфіскацією всього майна, що є у його приватній власності.

Із застосуванням ч.1 ст. 71 КК України, остаточне покарання ОСОБА_10 призначено шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 26.09.2013 року і визначено у виді позбавлення волі строком на 7 років 3 місяці із конфіскацією всього майна, що є у його приватній власності

Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно із вироком, кримінальне правопорушення обвинуваченими було вчинене за наступних обставин.

06.12.2014 року близько 02 год. 30 хв. ОСОБА_10 разом з ОСОБА_9 , рухаючись по автодорозі «Київ-Іванків-Овруч» в районі 37 км. в напрямку м. Києва, керуючи автомобілем «Мерседес Віто» білого кольору д.н.з. НОМЕР_1 , під час руху, на під`їзді до АЗС «БРСМ», що знаходиться за адресою: с. Лютіж Вишгородського району Київської області, 37 кілометр автодороги «Київ-Іванків-Овруч», ОСОБА_9 запропонував ОСОБА_10 вчинити розбійний напад, поєднаний з проникненням до зазначеної АЗС, з метою заволодіння чужим майном з корисливих мотивів, на що ОСОБА_10 погодився та зупинив автомобіль на узбіччі від смуги руху у напрямку м. Овруч, неподалік вказаної АЗС. В цей час ОСОБА_9 запропонував ОСОБА_10 з метою створення сприятливої обстановки для вчинення злочину, зайти до приміщення АЗС та оглянути оточуючу обстановку.

Реалізовуючи свій злочинний умисел ОСОБА_10 за попередньою змовою з ОСОБА_9 о 02 год. 45 хв. зайшли до приміщення АЗС, що знаходиться за адресою: с. Лютіж Вишгородського району Київської області, 37 кілометр автодороги «Київ-Іванків-Овруч», де на той час перебували 3 працівники. Впевнившись, що крім обслуговуючого персоналу у приміщення АЗС більше нікого немає, о 02 год. 47 хв. вийшли та повернулися до автомобіля, де з метою унеможливлення подальшої їх ідентифікації, ОСОБА_10 прикрив обличчя футболкою жовтого кольору, а ОСОБА_9 прикрив обличчя футболкою білого кольору та з метою застосування психічного насильства, яке полягало в погрозі застосування фізичного насильства небезпечного для життя чи здоровя по відношенню до персоналу АЗС, у випадку їхньої протидії, ОСОБА_10 взяв з собою металевий автомобільний ключ, а ОСОБА_9 бейсбольну биту.

О 03 год. 17 хв., діючи за попередньою змовою, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 забігли до приміщення АЗС «БРСМ», при цьому ОСОБА_9 тримав у руці бейсбольну биту, ОСОБА_10 металевий автомобільний ключ та розмахуючи наявними у них в руках предметами, погрожуючи їх застосувати, у разі невиконання їх вимог, викликали у обслуговуючого персоналу АЗС враження, що будь-яка протидія ОСОБА_9 та ОСОБА_10 або невиконання їх вимог призведе до негайної реалізації погроз та як наслідок реального фізичного насильства. В цей час ОСОБА_9 та ОСОБА_10 скориставшись тим, що обслуговуючий персонал перебуває під дією раніше висловлених погроз щодо застосування до них фізичного насильства та не чинить жодного опору, з метою отримання доступу до робочих місць операторів АЗС, перестрибнули через прилавок, де із столу на якому перебували грошові кошти та з касових апаратів викрали 900 гривень.

О 03 год. 19 хв. ОСОБА_10 та ОСОБА_9 вибігли з приміщення АЗС «БРСМ» та направилися у бік автомобіля «Мерседес Віто» білого кольору д.н.з. НОМЕР_1 , який заздалегідь припаркували, неподалік вказаної АЗС, на узбіччі від смуги руху у напрямку м. Овруч, де ОСОБА_9 сів на пасажирське місце, ОСОБА_10 сів за кермо вказаного автомобіля та поїхали у бік смт. Димер Вишгородського району Київської області.

В апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник зазначають, що вирок суду в частині доведення вини ОСОБА_10 та визнання правильною кваліфікацію його дій є законним та обґрунтованим. При цьому, не зважаючи на те, що судом при призначенні ОСОБА_10 покарання були враховані обставини, що пом`якшують призначене йому покарання, апелянти вважають його невідповідним ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого, оскільки за своїм розміром воно є явно несправедливим внаслідок суворості, а тому підлягає зміні в сторону пом`якшення.

Так, на думку обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника, при призначенні міри покарання ОСОБА_10 , суд неповною мірою врахував обставини, які пом`якшують покарання, а саме, що ОСОБА_10 є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи ІІ категорії, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, проживає разом з матір`ю, яка є пенсіонеркою та потребує його допомоги, свою вину визнав повністю, щиросердечно розкаявся, критично оцінює свої дії та зробив для себе певні висновки, в результаті чого активно допомагав слідчим органам встановити істину по справі, викрадене майно повернув потерпілому, який матеріальних та моральних претензій до обвинувачених не має.

Крім цього, судом не було врахованого того, що обвинувачений ОСОБА_10 має низку захворювань, які відносяться до тяжких, мають прогресуючий характер та потребують належного медичного лікування.

В зв`язку з цим, апелянти просять вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_10 змінити в сторону пом`якшення.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 зазначає, що вирок суду першої інстанції щодо нього є несправедливим та занадто суворим. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що під час досудового розслідування всі слідчі експерименти проводилися без участі його захисника, чим на його думку було порушено його право на захист. Крім цього, він був обмежений судом в захисті, оскільки не були допитані заявлені ним свідки. Також, при призначенні йому покарання, судом не було врахованого того, що у нього хвора мати, яка потребує його допомоги.

В зв`язку з цим, обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок суду щодо нього скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_7 уточнили вимоги апеляційної скарги та просили пом`якшити призначене ОСОБА_9 покарання та застосувати ст. 69 КК України.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

обвинувачених та їх захисників, які апеляційні скарги підтримали та просили їх задовольнити;

прокурора, який проти апеляційних скарг заперечував та просив залишити їх без задоволення;

перевіривши матеріали справи, вислухавши учасників судового розгляду в дебатах, та обвинувачених з останнім словом, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Фактичні обставини справи та кваліфікація кримінальних правопорушень учасниками судового розгляду не оспорюється.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду про винність обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України не оскаржується учасниками процесу.

На підставі ст. 404 КПК України апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог тільки, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

З вироку суду вбачається, що при обранні міри покарання обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 суд взяв до уваги ступінь тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення, обставини, які сприяли вчиненню кримінального правопорушення, особи обвинувачених, які вину визнали повністю, щиро розкаялися, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебувають, офіційно не працюють, відсутність претензій від потерпілого, обставини, що пом`якшують їх покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обставину, що обтяжує покарання рецидив злочинів.

При цьому, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд врахувавши те, що він є особою раніше неодноразово судимою і прийшов до висновку, що його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень не можливе без його ізоляції від суспільства, а тому призначив покарання в межах санкції ч.3 ст. 187 КК України у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є у його приватній власності.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_10 суд врахував його стан здоров`я, а також те, що він раніше судимий за вчинення злочинів проти власності, вчинив злочин протягом іспитового строку встановленого попереднім вироком, прийшов до висновку, що його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень не можливе без його ізоляції від суспільства, а тому призначив покарання в межах санкції ч.3 ст. 187 КК України, з урахуванням ст. 71 КК України у виді 7 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є у його приватній власності.

На думку колегії суддів, призначений обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 строк покарання, який є мінімальним покаранням, визначеним санкцією ч.3 ст. 187 КК України, відповідає ступеню вчиненого кримінального правопорушення із точки зору його справедливості, розумності та достатності, а вирок в цій частині належним чином мотивований.

Доводи, на які посилаються апелянти в обґрунтування своїх вимог щодо неврахування судом даних про особи винних та обставин, що пом`якшують покарання є безпідставними та не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника на те, що при призначенні ОСОБА_10 покарання судом не було враховано того, що останній є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи ІІ категорії є слушним, однак не може бути підставою для зменшення строку відбування покарання, оскільки ОСОБА_10 будучи раніше судимим на шлях виправлення не став та вчинив нове тяжке кримінальне правопорушення під час іспитового строку.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що вирок Вишгородського районного суду Київської області від 01 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відповідає вимогам закону, у зв`язку із чим залишає цей вирок без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів;-

у х в а л и л а :
Вирок Вишгородського районного суду Київської області від 01 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ: ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4