АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11/774/102/15 Справа № 183/8081/13-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5
за участю: прокурора: ОСОБА_6 , ОСОБА_7
захисника: ОСОБА_8 ,
виправданого: ОСОБА_9 ,
представника потерпілих: ОСОБА_10
потерпілих: ОСОБА_11 , ОСОБА_12
представника цивільного відповідача- ОСОБА_13

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляційними скаргами виправданого ОСОБА_9 , прокурора, який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, та адвоката ОСОБА_10 в інтересах потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року, яким
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Першотравенськ Дніпропетровської області, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого
-визнано невинуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 271 КК України та виправдано.
В с т а н о в и л а :
Органом досудового слідства ОСОБА_9 обвинувачувався в тому, що працюючи на підставі наказу № 939-к від 15 грудня 2008 року начальником Новомосковського району електричних мереж ВАТ «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго», будучи посадовою особою, на яку нормативно-правовими актами безпосередньо покладені обов`язки по додержанню вимог з охорони праці в Новомосковському РЕМ та контролю за їх виконанням, порушуючи вимоги законодавства про охорону праці, а саме: ч. 1 ст. 6, ч. 1-2,6 ст. 18 Закону України «Про охорону праці»; п. 2.15, 2.45, 2.46, 2.60, 4.9 посадової інструкції начальника Новомосковської РЕМ; п. 12.2, п. 12.16, п. 12.5 додатку № 1 до Положення про систему управління охороною праці ВАТ «ЕК «Дніпрообленерго»; п. 4.7, п. 5.1.1, п. 6.5.1, абзац 2 п. 6.1.6 ПБЕЕ; п. 4.3. п. -;.5. п. 4.7, п. 4.11, п. 7.1, абзац 4 п. 7.3, п. 9.8, п. 11.1, п. 11.2 Положення про навчання, інструктаж та перевірку знань працівників ВАТ «ПК «Дніпрообленерго» з питань охорони праці, пожежної безпеки та технічної експлуатації мереж, передбачаючи можливість настання недопустимого ризику, пов`язаного з нанесенням шкоди життю та здоров`ю ОСОБА_14 , легковажно розраховуючи на те, що робота по відключенню побутових споживачів, які мають заборгованість за спожиту електроенергію в м. Новомосковську, підлеглим працівником, який не пройшов навчання та перевірку знань з охорони праці, не потягне за собою настання суспільно небезпечних наслідків, очолюючи комісію з перевірки знань персоналу Новомосковського РЕМ. не забезпечив своєчасне та якісне проведення усіх видів навчання та інструктаж) працівників, а також перевірку знання ними правил та інструкцій з охорони праці, внаслідок чого ОСОБА_14 21 липня 2009 року був допущений до роботи електромонтером з обслуговування розподільчих мереж Новомосковського РЕМ.

Крім того, ОСОБА_15 не здійснив контроль за дотриманням працівниками РЕМ технологічних правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими об`єктами виробництва, не забезпечив порядок та безпечні умови праці при виконанні технологічних процесів, виконанні виробничих операцій, експлуатації та технологічним обслуговуванні устаткування, не забезпечив дотримання працівниками трудової та виробничої дисципліни, виконання правил та інструкцій з охорони npaці під час обслуговування устаткування, ведення технологічних процесів та проведення робіт, що потягло за собою смерть ОСОБА_14 21 липня 2009 року під час виконання робіт пов`язаних з відключенням побутових споживачів в місті Новомосковську.
Суд першої інстанції дійшов висновку про невинуватість ОСОБА_9 та вказав , що ОСОБА_9 , працюючи на підставі наказу № 939-к від 15 грудня 2008 року начальником Новомосковського району електричних мереж ВАТ «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго», неналежно здійснював контроль за дотриманням працівниками технологічних процесів, виконанням робіт згідно з вимогами з охорони праці, у зв`язку з чим він був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 93 КУпАП, а також в порушення вимог п. 9.8 Положення про навчання не вів журналу реєстрації інструктажів з охорони праці, пожежної безпеки та технічної експлуатації,чим порушив вимоги законодавчих та інших нормативно-правових актів про охорону праці. Однак, причинний зв`язок між порушенням ОСОБА_9 п. 9.8. Положення про навчання, інструктаж та перевірку знань працівників ВАТ «ЕК «Дніпрообленерго» з питань охорони праці, пожежної безпеки та технічної експлуатації електричних мереж, затвердженим генеральним директором ВАТ «ЕК «Дніпрообленерго» ОСОБА_16 та узгодженим з начальником Дніпропетровської державної інспекції охорони праці в енергетиці, на об`єктах котлонагляду та підйомних споруд та шкідливими наслідками у вигляді загибелі ОСОБА_17 , з якими закон пов`язує склад злочину відсутній, а тому ОСОБА_9 , обвинувачений у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 271 КК України , слід виправдати у зв`язку з відсутністю події злочину.
В апеляції прокурор, просить вирок суду першої інстанції скасувати, у зв`язку з однобічністю судового слідства, допущеними судом істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону , неправильним застосуванням судом кримінального закону, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, що вплинуло на незаконність вирішення питання про виправдання ОСОБА_9 та направити справу на новий розгляд до того ж суду в іншому складі.

На думку прокурора, суд ухвалюючи виправдувальний вирок не звернув уваги та не привів мотивів чому не бере до уваги той факт, що в порушення абзацу 4 п. 7.3 Положення про навчання та таблиці № 1 додатку до ПБЕЕ, ОСОБА_14 , без проходження спеціального навчання в кількості 200 годин та без наявності мінімального стажу роботи для отримання навіть II групи по електробезпеці, комісією з перевірки знань, не присвоєна II група, а підтверджена одразу IV група по електробезпеці. Головою комісії з перевірки знань був начальник Новомосковського РЕМ ОСОБА_9 .

Крім того, суд необґрунтовано відмовив прокурору в проведенні повторної судової інженерно-технічної експертизи, чим допустив неповноту та однобічність судового розгляду, що потягло постановлення необґрунтованого рішення суду.

Обвинувачення в суді підтримано прокурором, який в судових дебатах просив суд визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 271 КК України, та призначити відповідне покарання.

Але суд першої інстанції прийшов до висновків, що у діях підсудного ОСОБА_9 відсутні ознаки об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч 2 ст. 271 КК України, а саме: причинний зв`язок між неналежним контролем з боку ОСОБА_9 за дотриманням працівниками РЕМ технологічних правил та загибеллю ОСОБА_14 21 липня 2009 р., а також причинний зв`язок між порушенням ОСОБА_9 п. 9.8 Положення про навчання, інструктаж та перевірку знань працівників ВАТ «ЕК «Дніпрообленерго» з питань охорони праці, пожежної безпеки та технічної експлуатації електричних мереж та шкідливими наслідками, з якими закон пов`язує склад злочину, що, на думку суду, вказує на відсутність події злочину, про що зазначив у мотивувальній частині вироку.

У резолютивній частині вироку суд вказав про виправдання ОСОБА_9 без зазначення підстав для цього.

Крім того, прокурор вказує на те,що оскільки суд визнав об`єктивним висновки комісії, за результатами спеціального розслідування нещасного випадку про наявність з боку ОСОБА_17 не виконання вимог нормативно правових актів з охорони праці при виконанні робіт на об`єкті внаслідок незнання їх положень, то суд в цьому випадку допустив протиріччя у своїх висновках, вказуючи на відсутність події злочину.
Апелянт також вважає , що суд не звернув увагу на те, що ОСОБА_14 , не виконував вимоги актів про охорону праці тому, що ОСОБА_9 як відповідальна службова особа підприємства, очолюючи комісію з перевірки знань персоналу Новомосковського РЕМ, не забезпечив своєчасне та якісне проведення усіх видів навчань.

Прокурор посилається на те, що, на підставі ст.369 КПК України 1960 р. вирок вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, якщо суд не прийняв до уваги докази, які б могли суттєво вплинути на його висновки. Вирок підлягає скасуванню, якщо невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи могло вплинути на правильність застосування кримінального закону.

Відповідно до ст. 327 КПК України 1960 р. обвинувальний або виправдувальний вирок повинні бути судом мотивовані.

Частиною 6 ст. 334 КПК України 1960 р., передбачено, що мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити підстави для виправдання підсудного з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. Не допускається включення у вирок формулювань, які ставлять під сумнів невинність виправданого.

В мотивувальній частині виправдувального вироку, враховуючи вимоги ст. 334 КПК України 1960 р., а також п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29 червня 1990 року «Про практику виконання судами України законодавства та постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постанови вироку» зі змінами та доповненнями від 04.06.1993 року № 3 і від 03.12.1997 року № 12, суд не тільки повинен викласти формулювання обвинувачення, яке пред`явлене підсудному і визнане судом недоведеним, але й результати дослідження, аналізу та оцінки, як доказів, зібраних на досудовому слідстві, так і отриманих у судовому засіданні, а також мотивовані висновки суду недоведеності події злочину, відсутності в діях підсудного складу злочину або недоведеності його участі у скоєнні злочину. Крім того, у виправдувальному вироку суд повинен привести підстави для виправдування підсудного з вказівкою мотивів, по яким суд відкидає докази обвинувачення.

Зазначені вимоги Закону судом першої інстанції не виконано та істотно порушено.

Крім того невірно застосовано судом й кримінальний закон.

Так, враховуючи положення диспозиції ст. 271 КК України, яка є банкетною,стороною обвинувачення наведено повний перелік тих нормативно - правових актів про охорону праці, які порушив безпосередньо начальник Новомосковського району електричних мереж ВАТ «ЕК «Дніпрообленерго» ОСОБА_9 проте судом не надано аналіз зазначених порушень, жодне з цих тверджень обвинувачення не спростовано, а тому і рішення про виправдання ОСОБА_9 прийнято безпідставно.

В апеляції представника потерпілих та цивільних позивачів адвоката ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , просить вирок суду скасувати, направивши справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування зазначає, що суд постановляючи виправдувальний вирок, викладає у ньому суперечливі факти. Вказує на те, що на судовому слідстві було встановлено та доведено факт порушення ОСОБА_9 , цілої низки актів, оскільки загиблий ОСОБА_14 , не пройшов належним чином у належній кількості та об`ємі спеціальне навчання, як зазначено у оскаржуваному вироку суду, та не враховуючи вказаного, ухвалює виправдувальний вирок.

Також судом не прийнято до уваги існуючого в матеріалах справи Висновку № 2090-12 судової інженерно технічної експертизи з охорони праці від 12.09.2012 р. у відповідності до висновків якої, зазначено, що допущені порушення законодавчих та нормативних актів з охорони праці начальника Новомосковського РЕМ ОСОБА_9 , знаходяться у причинному наслідковому зв`язку із смертельним травмуванням електромонтера, при виконанні верхолазних робіт

Всупереч вимогам суд першої інстанції не зазначає про існування такого висновку судової експертизи, та не навів мотивів з яких підстав він спростовує наданий обвинуваченням доказ.

.

В апеляції ОСОБА_18 просить змінити вирок суду першої інстанції, в частині мотивів його виправдання за звинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 271 КК України, мотивувавши виправдання ОСОБА_18 за звинуваченням у скоєнні вказаного злочину відсутністю порушення ним будь - яких законодавчих і нормативно - правових актів з охорони праці.

Також просить змінити вирок в частині підстав його виправдання за звинуваченням у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 271 КК України, обґрунтувавши його виправдання в інкримінованому злочині за відсутністю події злочину, передбаченого ч. 2 ст. 271 КК України, з посиланням на ч. 1 ст. 6 КПК України в редакції 1960 року.

У іншої частини вирок суду першої інстанції залишити без змін.

В обґрунтування апеляції вказує на те, що вирок суду першої інстанції незаконний внаслідок відсутності в ньому мотивів і підстав його виправдання, що обумовлює його невідповідність вимог ст. 334 КПК України в редакції 1960 року.

У мотивувальній частині вироку не міститься вказівка ??на те, чим мотивував суд спростування пред`явленого ОСОБА_18 звинувачення в порушенні положень частини нормативних актів.

Суд мотивуючи виправдувальний вирок, вказав, що ОСОБА_18 неначе - б порушив вимоги п. 9.8. Положень про навчання і інструктаж і перевірку знань працівників ВАТ «ЕК« Дніпрообленерго »та питання охорони праці, пожежної безпеки, що напряму ставить під сумнів невинуватість ОСОБА_18 у вчиненні інкримінованого злочину.

Таким чином, вирок суду першої інстанції не містить чіткого формулювання того, що ОСОБА_18 будучи начальником Новомосковського РЕМ не допускав порушення будь - яких законодавчих та нормативно - правових актів з охорони праці, що призвело загибель ОСОБА_14 .

Заслухавши суддю доповідача, доводи прокурорів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які підтримали доводи своїх апеляцій та вважали що вирок не відповідає вимогам кримінально- процесуального закону України 1960 року та прохали скасувати рішення суду та направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції,думку представника потерпілих та потерпілих, які вважали що вирок суду слід скасувати як незаконний та направити справу на новий судовий розгляд, доводи оправданого ОСОБА_9 та його захисника, які вважали що вирок суду має суттєві протиріччя які не уможливлюють сприйняти підстави для виправдування, а тому прохали змінити вирок та визнати ОСОБА_9 виправданим за п.2 ч.1 ст. 6 КПК ( 1960), перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи поданих апеляцій, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляції: прокурора, представника потерпілих, виправданого ОСОБА_9 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч.1 ст. 323 КПК України 1960 року вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Наведені вимоги закону свідчать, що перед постановленням вироку суд у порядку, визначеному кримінально-процесуальним законом, повинен розглянути всі докази, зібрані на підтвердження пред`явленого обвинувачення, дати оцінку наявним доказам на підставі всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи у їх сукупності та залежно від установлених обставин правильно застосувати кримінальний закон.

У мотивувальній частині вироку викладається повне формулювання обвинувачення, а також наводяться встановлені судовим слідством обставини, докази та мотиви, що пояснюють, чому суд обґрунтовує вирок саме такими доказами та відкидає інші.

У мотивувальній частині вироку повинні вмотивовано отримати оцінку всі без виключення докази, розглянуті в судовому засіданні, в ній має бути викладена кожна обставина, визнана судом встановленою, кожен доказ і сукупність всіх доказів, на підставі яких суд прийшов до переконання про відповідність їх дійсності. При цьому досить важливе значення мають виклад і мотивування оцінки кожного доказу у поєднанні з іншими доказами.

Не можна визнати мотивованим вирок, в якому залишилися не спростованими всі вказані в обвинувальному висновку докази або не приведено переконливі мотиви для спростування якого-небудь доказу.
В порушення вимог ст. 334 КПК ( 1960) , суд в мотивувальній частині виправдувального вироку не навів свого мотивування , чому суд не прийняв як доказ вини ОСОБА_9 висновки судової інженерно- технічної експертизи з дослідження причин та наслідків порушення вимог безпеки життєдіяльності та охорони праці, що згідно до вимог ст. 369 КПК ( 1960) свідчить про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а тому апеляції прокурора та представника потерпілих в даній частині є слушними.

Колегія суддів також не може не погодитися с доводами прокурора та представника потерпілих, виправданого ОСОБА_9 про те, що висновки суду відносно підстав виправдання ОСОБА_9 є суперечливими.

Мотивувальна частина виправдувального вироку будучи центральною його частиною, одночасно - найрозгорнутіша його частина. Відповіді на всі питання виправдання, вирішені в резолютивній частині вироку, слід визначати саме в його мотивувальній частині.

Вказана в резолютивній частині вироку підстава виправдання не повинна бути формальною, а повинна бути логічним виразом і продовженням аналізу даної підстави в мотивувальній частині.

Таким чином, згідно до ст. 334 КПК ( 1960) мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містить висновки суду :

- про недоведеність події злочину

- відсутність в діях підсудного складу злочину

- недоведеність його участі у вчиненні злочину.

Включати у виправдувальний вирок формулювання, які ставлять під сумнів невинність виправданого, не допускається.

Суд першої інстанції в порушення вказаних вимог закону, в мотивувальній частині виправдувального вироку вказав, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт того, що ОСОБА_9 ,працюючи начальником Новомосковського району електричних мереж ВАТ « Енергопостачальна компанія « Дніпрообленерго», неналежно здійснював контроль за дотриманням працівниками технологічних процесів, виконанням робіт згідно до вимог з охорони праці, у зв`язку з чим його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 93 КУпАП.

Далі, суд приходить до висновку, що ОСОБА_9 має бути виправданим у зв`язку з відсутністю події злочину.

Таким чином, висновок суду не можна визнати обґрунтованим т.я. він суперечливий. Оскільки суд визнає що ОСОБА_9 неналежно здійснював покладені на нього обов`язки , то не можна стверджувати про відсутність події злочину, а тому апеляції прокурора, представника потерпілих та самого виправданого ОСОБА_9 підлягають задоволенню в даній частині.

Крім того, прийнявши вище приведене рішення, суд далі вказує що не має причинного зв`язку між порушеннями ОСОБА_9 та наслідками у вигляду загибелі ОСОБА_17 з якими закон пов`язує склад злочину,передбаченого ч.2 ст. 271 КК України, тобто суд вказує на відсутність в діях ОСОБА_9 складу злочину.

Враховуючи, що кримінально- процесуальний закон з метою забезпечення переконливості, визначеності і категоричності виправдувального вироку не допускає включення у вироку декількох підстав для виправдання, оскаржуваний вирок не можна визнати обґрунтованим.

Вирок суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 327, ст. 335 КПК України, оскільки в резолютивній частині виправдувального вироку не зазначено взагалі підстав для виправдання ОСОБА_9 .
Оскільки підстави виправдання вироку мають істотні відмінності між собою та з цього приводу вони повинні бути точно визначені та викладені у вироку.
Вказані вище суперечності у вироку не уможливлюють звернення вироку до виконання, оскільки від підстав виправдання настають різні правові наслідки. Так, при виправданні у зв`язку з відсутністю складу злочину виключається кримінальна відповідальність підсудного, але можливі інші види юридичної відповідальності .У даному випадку вищевказані порушення вимог ч. 1 ст. 335, 327 України не уможливлюють звернення даного вироку для виконання.

Саме вказані порушення вимог кримінально- процесуального закону стали підставою для оскарження вироку суду самим виправданим ОСОБА_9 , який вважає рішення суду не конкретним, а тому необґрунтованим.
Право на отримання мотивованого судового рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд ( ст. 6 КЗПЛ).
ЄСПЛ вмотивованість судового рішення саме пов`язує з належним здійсненням правосуддя т.я. у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються ( п.1 ст. 6 КЗПЛ- «Кузнецов та інші проти Росії», « Гірвісаарі проти Фінляндіі»).
Чинне законодавство цілком визначено говорить про сукупність доказів як про найбільш важливу умову ухвалення обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні.
Крім того,безумовною підставою для скасування вироку є відсутність протоколу судового засідання.
В матеріалах кримінальної справи міститься протокол судового засідання, але вказаний протокол не містить у собі ніяких даних, які б було можливим дослідити апеляційному суду т.я. формально записані відповіді допиту не дають можливості встановити ні питання, ні відповідь та перевірити досліджені судом першої інстанції докази, а тому колегія суддів приходить до висновку про відсутність протоколу судового засідання, який є обов`язковим ( КПК 1960 року)., тоді як його відсутність безумовною підставою для скасування вироку( ст. 370 КПК 1960р).
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені істотні порушення - є процесуально неприпустимим при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються норми кримінально- процесуального закону та загальні засади забезпечення права на захист, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, безпосередності дослідження доказів і змагальності сторін у процесі, законності та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст. 370 КПК України 1960 року.
Ці вимоги КПК України не дотримані судом першої інстанції при судовому розгляді, що свідчить про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які встановлені при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення.
В ході нового судового розгляду належить усунути вказані порушення кримінально-процесуального закону, перевірити в повному обсязі доводи апеляцій, при необхідності провести повторну судово-інженерну експертизу, прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Внаслідок скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду справи в суді першої інстанції, колегія суддів позбавлена процесуальної можливості щодо розгляду решти апеляційних вимог прокурора, представника потерпілих, що обумовлює часткового задоволення поданих апеляційних скарг.
Колегія суддів звертає увагу суду на те, що кримінальна справа повинна бути розглянута в розумні строки.

Керуючись ст. ст. 365, 366, 374,379 КПК(в редакції КПК 1960 року) та п. 11, 15 Розділу Х1 « Перехідних положень кримінально- процесуального кодексу України в редакції Закону від 13 квітня 2012 року № 4652-У1, колегія суддів,-

Ухвалила:
Апеляційні скарги ОСОБА_19 , прокурора, який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, та адвоката ОСОБА_10 в інтересах потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , виправданого ОСОБА_9 , задовольнити частково.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року яким ОСОБА_9 виправдано за ч. 2 ст. 271 КК України , скасувати.
Призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала остаточна та не підлягає оскарженню.

Судді апеляційного суду
Дніпропетровської області
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3