Ухвала іменем україни 01 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_14,

суддів: ОСОБА_15, ОСОБА_16,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_17,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000646 від

09 червня 2013 року за обвинуваченням

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Комсомольська Полтавської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 у вказаному місті, такого, що не має судимості,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК,

за участю прокурора ОСОБА_18,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_19, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить постановлені у кримінальному провадженні судові рішення скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. На думку захисника, матеріали кримінального провадження не містять доказів на підтвердження винуватості його підзахисного у вчиненні інкримінованого йому злочину, а відмова суду в задоволенні клопотання про проведення слідчої дії за участю засудженого свідчить про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

У запереченні на цю скаргу потерпілий ОСОБА_4, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів, просить касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_2 залишити без задоволення. У своєму клопотанні потерпілий звертає увагу суду касаційної інстанції на те, що засуджений ОСОБА_2 по теперішній час не розкаявся та не відшкодував завданої злочином шкоди.

Вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від

08 липня 2014 року ОСОБА_2 засуджено за ч. 2

ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки з покладенням на нього обов'язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди на користь: ОСОБА_5 - 28611,35 грн; Фінансового управління виконавчого комітету Комсомольської міської ради - 1774,36 грн.

Вирішено питання про долю речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винним у тому, що

08 червня 2013 року приблизно о 19.11 год. він, керуючи автомобілем марки ВАЗ-21093 ЗНГ (реєстр. № НОМЕР_1), рухаючись крайньою лівою смугою руху проїзної частини по вул. Леніна в напрямку від вул. Миру до

вул. Добровольського в м. Комсомольську, під час здійснення повороту ліворуч на регульованому світлофором перехресті на дозволяючий рух зелений сигнал світлофору з вул. Миру на вул. Добровольського всупереч вимогам пунктів 10.1, 10.5, 16.6 Правил дорожнього руху (далі - ПДР) перед початком зміни напрямку руху не переконався у безпечності маневру і у відсутності перешкод або небезпеки для інших учасників руху, при виїзді з перехрестя проїзних частин вул. Миру та вул. Добровольського допустив виїзд керованого ним автомобіля на смугу зустрічного руху по

вул. Добровольського і не дав дороги мотоциклу марки Honda Steed-400 (реєстр. № НОМЕР_2) під керуванням ОСОБА_4, який рухався на зелений сигнал світлофора у другій смузі руху вул. Леніна в напрямку від

вул. Портової до вул. Миру і мав перевагу в русі. В результаті цього ОСОБА_2 допустив зіткнення свого автомобіля з мотоциклом під керуванням водія ОСОБА_4

У результаті дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла

ОСОБА_4 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Апеляційний суд під час розгляду справи за апеляційними скаргами прокурора, засудженого та потерпілого скасував вирок районного суду в частині призначення покарання і постановив свій вирок, яким призначив ОСОБА_2 покарання за ч. 2 ст. 286 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка заперечувала проти задоволення касаційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах касаційної скарги, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню на таких підставах.

Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК та на які є посилання в касаційній скарзі захисника засудженого, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК не є предметом дослідження та перевірки касаційним судом.

Відповідно до ст. 94 КПК оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суд дотримався вимог зазначеного закону.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції, дослідивши та проаналізувавши зібрані в кримінальному провадженні докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_2 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК.

Зокрема, у вироку зазначено, що винуватість ОСОБА_2 підтверджена показаннями потерпілого ОСОБА_4, свідків

ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,

ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_12, ОСОБА_13, даними, що містяться у протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від

08 червня 2013 року, у протоколі проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_8 від 26 липня 2013 року, у висновку комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи від 23 липня 2013 року, у висновку експерта від 27 вересня 2013 року.

Усю сукупність зібраних у кримінальному провадженні доказів належним чином проаналізував суд. Підстав для сумнівів в об'єктивності доказів, на які суд послався на підтвердження винуватості ОСОБА_2 з матеріалів кримінального провадження не вбачається.

Відповідно до установлених фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_2 кваліфіковано правильно за ч. 2 ст. 286 КК.

Як видно зі змісту касаційної скарги та матеріалів кримінального провадження, доводи про недоведеність винуватості висловив засуджений у своїй апеляційній скарзі. Апеляційний суд правомірно визнав її безпідставною, мотивувавши свої висновки належним чином, і з ними погодилася колегія суддів касаційного суду.

Стосовно призначеного судом першої інстанції покарання із застосуванням ст. 75 КК, то апеляційний суд правильно визнав його таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого та особі засудженого і навів у вироку мотиви прийнятого рішення з чим погоджується і колегія суддів касаційного суду.

Так, апеляційний суд при розгляді цього питання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та відсутність обставин, що пом'якшують і обтяжують покарання, взяв до уваги бездіяльність засудженого на місці після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, а також те, що потерпілому було проведено ампутацію лівої гомілки на рівні середньої третини та встановлено третю групу інвалідності. Окрім того, взяв до уваги, що засуджений шкоду потерпілому не відшкодував, про що останній також зазначив у своєму клопотанні до касаційного суду.

Призначене ОСОБА_2 покарання у мінімальній межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 286 КК, без застосування ст. 75 КК відповідає ступеню тяжкості злочину, всім обставинам справи та є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів відповідно до вимог ст. 65 КК.

На думку колегії суддів, підстави вважати, що призначене

ОСОБА_2 покарання є несправедливим через його суворість відсутні.

Вирок апеляційного суду відповідає загальним вимогам до вироків.

Доводи захисника ОСОБА_19, викладені у касаційній скарзі, про те, що відмова місцевого суду в задоволенні клопотань останнього щодо надання доручення органу кримінального провадження про проведення слідчого експерименту за участю засудженого та призначення судової автотехнічної експертизи свідчить про допущенні істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, колегія суддів вважає такими, що суперечать змісту ухвали місцевого суду, постановленої в результаті розгляду таких клопотань.

Цивільний позов у справі розглянуто відповідно до вимог закону з посиланням на загальні принципи розумності та справедливості.

Отже при перевірці кримінального провадження в касаційному порядку істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, не виявлено.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 433, 436-438 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Апеляційного суду Полтавської області від 14 листопада

2014 року щодо ОСОБА_2 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_19 - без задоволення.

Ухвала касаційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_14 ОСОБА_15 ОСОБА_16