Справа № 333/8100/15-к
Пр. №1-кп/333/721/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07.12.2015 р. м. Запоріжжя
- за обвинуваченням за ч. 1 ст. 191 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
22.09.2015, ОСОБА_6 , який займав посаду командира відділення охорони ізолятору тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб Запорізького міського управління ГУМВС України в Запорізькій області (далі по тексту ІТТ ЗМУ ГУМВС в області) на виконання доручення заступника начальника ЗМУ ГУМВС України в області №12/6 -1260 від 10.09.2015 «Про забезпечення охорони адміністративної будівлі ГУМВС України» отримав від начальника ІТТ ЗМУ ГУМВС в області ОСОБА_7 вказівку заступити 23.09.2015 на добове чергування для забезпечення належного зберігання майна та охорони будівлі ліквідованого Запорізького юридичного інституту ДДУВС, що передано на баланс Головного управління МВС України в Запорізькій області, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Луначарського, 13.
Наступного дня, 23.09.2015 о 08 годині 00 хвилин ОСОБА_6 , виконуючи доручення свого безпосереднього керівника, який діяв, у свою чергу, на підставі доручення заступника начальника ЗМУ ГУМВС України в області разом із помічником чергового ІТТ ГУМВС України в області ОСОБА_8 , заступив на добове чергування для забезпечення належного зберігання майна, що було їм ввірено на зберігання в охоронюваній будівлі, за адресою АДРЕСА_2 .
При цьому, ОСОБА_6 достовірно знав, що на охоронюваному об`єкті серед іншого майна ввіреного йому на зберігання на першому поверсі в окремому приміщенні складовано металеві (алюмінієві) віконні рами, які вже не могли використовуватися за призначенням та зберігалися як брухт алюмінію.
Того ж дня, 23.09.2015 у ОСОБА_6 , який був уповноважений на зберігання ввіреного майна, виник злочинний намір привласнити чуже майно, а саме металеві (алюмінієві) віконні рами в тій кількості, яка б фактично знаходилася в приміщенні на момент вчинення привласнення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , та яке належало ГУМВС України в Запорізькій області.
ОСОБА_6 через свого брата ОСОБА_9 та знайомого останнього ОСОБА_10 , яких не посвячуючи у свої злочинні наміри, підшукав для вчинення злочину бортовий тентовий автомобіль FAW СА 1031 державний номер НОМЕР_1 вантажопідйомністю 1,5 тонн.
Приблизно о 21 годині 30 хвилині 23.09.2015 ОСОБА_6 дізнався від ОСОБА_8 , що останній у зв`язку із сімейними обставинами планує до ранку 24.09.2015 покинути місце служби, та вирішив скористатися цією обставиною для досягнення свого злочинного наміру, направленого на привласнення металевих (алюмінієвих) віконних рам.
Після чого ОСОБА_6 , запевнивши ОСОБА_8 , що забезпечить зберігання ввіреного майна на охоронювальному об`єкті, попрохав ОСОБА_8 підвезти його до вулиці Новгородської в м. Запоріжжі, де начебто він зустрінеться з братом ОСОБА_9 , з яким повернуться на охоронюваний об`єкт для продовження охорони.
Далі ОСОБА_8 приблизно у той же час підвіз ОСОБА_6 від охоронюваного приміщення до вулиці Новгородської в місті Запоріжжі, де ОСОБА_6 зустрівся з ОСОБА_9 та разом із невстановленими слідством особами, яких також не повідомляв про свої злочинні наміри, повернулись до приміщення за адресою: АДРЕСА_2 .
Знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 в період часу приблизно з 23 години 00 хвилин 23.09.2015 до 01 години 00 хвилин 24.09.2015, ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний намір при допомозі підшуканого предмета, проник до приміщення, в якому на зберіганні було складовано металеві (алюмінієві) віконні рами в фактичній кількості на момент вчинення привласнення 85 штук.
Після чого в період часу з 23 годин 00 хвилин 23.09.2015 до 01 години 00 хвилин 24.09.2015 ОСОБА_6 разом із ОСОБА_9 та невстановленими слідством особами, не використовуючи при цьому повноваження працівника правоохоронного органу, винесли із вказаного приміщення 85 штук металевих (алюмінієвих) віконних рам вагою 17 кілограм 700 грам кожна та вартістю зазначеного як брухт алюмінію 389 грн. 40 коп. за одиницю, які завантажив до автомобілю FAW CА1031, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та вивіз на територію СТО «Маестро» за адресою м. Запоріжжя, вул. Чубанова, б.3 «в», де розвантажили їх із автомобілю, таким чином обернув ввірене на зберігання майно на свою користь.
У зазначений спосіб та час ОСОБА_6 привласнив ввірене йому за дорученням майно Головного управління МВС України в Запорізькій області на загальну суму 33 099 грн.
Умисні дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.1 ст.191 КК України, як привласнення чужого майна, яке було ввірене особі.
Між підозрюваним ОСОБА_6 та представником потерпілої особи ОСОБА_4 була укладена угода про примирення у відповідності до вимог ст. 471 КПК України.
Згідно даної угоди, обвинувачений ОСОБА_6 та представник потерпілого ОСОБА_11 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.191 КК України та призначення покарання обвинуваченому за ч.1 ст.191 КК України у вигляді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 850 грн. без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.
В судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_6 та представником потерпілого ОСОБА_4 заявлено клопотання про затвердження укладеної між ними угоди про примирення, проти затвердження якої прокурор не заперечував.
Суд вважає можливим затвердити угоду про примирення між обвинуваченим та представником потерпілого, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.
Відповідно до ч. 3 ст. 469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному проваджені у формі приватного обвинувачення.
Перевіривши угоду на відповідність вимогам ч.3 ст. 469 КПК України, правильність правової кваліфікації кримінального злочину за ч.1ст. 191 КК України, який є злочином середньої тяжкості, суд дійшов висновку, що умови угоди не суперечать інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси інших осіб, відсутні обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним або сторони не помирилися, умови угоди не суперечать приписам ч.6ст. 474 КПК України, зміст угоди відповідає вимогам ст. 471 КПК України.
Крім того, суд переконався, що обвинувачений цілком розуміє права, передбачені ч.5 ст. 474 КПК України, а також сторони цілком розуміють наслідки затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України.
Згідно ч. 5 ст. 469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру, до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
Відповідно ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Обвинуваченому ОСОБА_6 роз`яснено і йому зрозумілі наслідки невиконання угоди, встановлені ст. 476 КПК України.
Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлено.
Речові докази по кримінальному провадженню суд вважає за необхідно вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 475, 373,374 КПК України, суд,-
З А С У Д И В:
ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 191 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятидесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 850 грн. без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.
Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_6 не застосовувався.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України:

-обвинуваченим виключно з підстав: призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою ст. 474 КПК України, у тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

-потерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; не роз`яснення йому наслідків укладання угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою, ст. 474 цього Кодексу;

-прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з ч. 3 ст. 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1