08.09.2015 Справа №363/420/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
8 вересня 2015 року Вишгородський районний суд Київської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора захисника-адвоката обвинуваченого потерпілої ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді кримінальне провадження № 0001738 щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Димер Вишгородського району,
громадянина України, одруженого, який має на утриманні неповнолітніх
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,
освіта середня, тимчасово не працюючого, проживаючого у
АДРЕСА_1 , не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
встановив:
05.11.2014 року близько 07 год. 30 хв., ОСОБА_5 , керуючи, всупереч вимог п. 31.4.1.а) ПДР України технічно несправним автомобілем «Пежо 205» д.н.з. НОМЕР_1 з непрацездатною гальмівною системою, та рухаючись автодорогою «Київ-Овруч» в напрямку м. Київ, на 54 км вказаної автодороги, проявив неуважність та злочинну недбалість до дорожньої обстановки, не вжив заходів для забезпечення безпеки дорожнього руху, чим створив небезпеку для учасників дорожнього руху, поставив під загрозу їхнє життя та здоров`я, й на порушення вимог п. 12.1 ПДР України не обрав безпечну швидкість свого транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, унаслідок чого допустив з`їзд автомобіля в кювет та його перекидання.
Внаслідок перекидання транспортного засобу потерпілій ОСОБА_9 заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження, зокрема: «закритий осколковий чрезнадростковий перелом типу С-3 правої плечової кістки зі зміщенням уламків», а потерпілій ОСОБА_6 тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент заподіяння, зокрема: «Важка ЗПСМТ, поєднаний переломовивіх С4-С5 з забоєм спинного мозку на рівні С5 і компресією тілом С5. Глибокий терапрез, порушення функцій тазових органів за типом затримки підвивих тіла хребця, компресійний перелом тіла хребця».

Таким чином ОСОБА_5 порушив п.п. 12.1 та 31.4.1а) Правил дорожнього руху України, зокрема:

п. 12.1 - під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;
п. 31.4.1 а) - забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності технічних несправностей гальмівної системи і невідповідностей таким вимогам: застосовано вузли або окремі деталі, що непередбачені для даної моделі транспортного засобу або не відповідають вимогам підприємства-виробника.
Допущені ОСОБА_9 порушення Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та призвели до спричинення потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_6 тілесних ушкоджень.
В суді обвинувачений ОСОБА_5 ствердив про визнання своєї вини, однак порушень п.п. 12.1 та 31.4.1.а ПДР України в своїх діях не вбачав. Зазначав, що швидкість обрав правильну, яку не перевищував, а можливості виявити несправні гальма не мав.

Показав, що 5.11.2014 року близько 7 год. керував автомобілем «Пежо-205», їхав із с. Катюжанка до м. Києва. Підвозив пасажирів свою доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та потерпілу ОСОБА_6 . Через 2-3 км. руху, на повороті, через мокру дорогу автомобіль занесло ліворуч. Після застосованого гальмування, автомобіль продовжив рух ліворуч, з`їхав у кювет та перекинувся. Він виліз з автомобіля, витягнув пасажирів, викликав швидку медичну допомогу та співробітників ДАІ. Наполягав на справності автомобіля.

Також намагався відшкодувати потерпілій заподіяну шкоду, однак суму відшкодування з нею погодити не зміг.

Не дивлячись на невизнання вини обвинуваченим його винуватість підтверджується дослідженими в суді доказами.

Зокрема, показаннями в суді потерпілої ОСОБА_6 , яка ствердила, що у вказаний час їхала в автомобілі обвинуваченого на роботу до м. Києва, який рухався дуже швидко не менш ніж 90-100 км/г. Крім неї в автомобілі знаходилося ще 3 пасажири та водій ОСОБА_5 . На повороті автомобіль занесло, він не впорався з керуванням, а тому автомобіль виїхав на зустрічну смугу руху, потім з`їхав у кювет та перекинувся. Від перекидання автомобіля в неї стався перелом хребта шиї, на сьогодні їй встановлено інвалідність та вона продовжує лікуватися. Обвинувачений майже щодня підвозив її до м. Києва за винагороду, й систематично їздив з високою швидкістю. Завдану шкоду їй не відшкодовано.

З даних протоколу огляду місця події та схеми до нього від 5.11.2014 року, вбачається, що таким є ділянка автодороги «Київ-Овруч» 54 км. Перевернутий автомобіль «Пежо-205» д.н.з. НОМЕР_2 знаходиться в кюветі висотою 0,7 м. на протилежній смузі руху від смуги руху в напрямку м. Києва. Стан дорожнього покриття мокрий, в напрямку м. Києва на узбіччі та в кюветі наявні сліди юзу, які починаються від автодороги й ведуть до зазначеного автомобіля.

Даними протоколу виявлено розбите лобове скло, заднє бокове та ліве скло, пошкодження передньої частини автомобіля (т. 1 .а.с 8-19).

Відповідно до висновків судово-медичної експертизи № 9/Д-2015 від 29.01.2015 року в потерпілої ОСОБА_9 виявлено середньої тяжкості тілесні ушкодження, зокрема:

«Закритий осколковий чрезнадростковий перелом типу С-3 правої плечової кістки зі зміщенням уламків».

Відповідно до висновків судово-медичної експертизи № 8/Д-2015 від 22.01.2015 року у потерпілої ОСОБА_6 виявлено тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент заподіяння, зокрема:

«Важка ЗПСМТ, поєднаний переломовивіх С4-С5 з забоєм спинного мозку на рівні С5 і компресією тілом С5. Глибокий терапрез, порушення функцій тазових органів за типом затримки підвивих тіла хребця, компресійний перелом тіла хребця».

Вказані тілесні ушкодження могли бути заподіянні в момент ДТП при знаходженні в салоні автомобіля за встановлених у справі обставин (т. 1 а.с. 20-22, 29-30).

Відповідно до висновків судової автотехнічної експертизи № 05-01/57 від 29.01.2015 року система робочого гальма «Пежо-205» д.н.з. НОМЕР_2 знаходиться в технічно несправному, непрацездатному стані через несправність (заклинення) робочого гальмівного циліндра правого заднього колеса. Дана несправність виникла до ДТП та водій мав можливість її виявити як перед виїздом так і під час руху. При виникненні даної несправності перед пригодою при гальмуванні відбувається увід автомобіля від прямолінійного напрямку руху в протилежну від колеса, яке не загальмовується, без впливу водія на органи керування (т. 1 а.с. 35-40).

В суді експерт ОСОБА_11 повністю підтвердив вказані висновки. Ствердив, що зазначена несправність на фоні ржавіння повністю непрацюючого гальмівного циліндра виникла за довго до ДТП, яку водій міг і повинен був виявити, оскільки внаслідок гальмування відбувається увід автомобіля від прямолінійного напрямку руху. Зазначив і те, що з технічної точки зору твердження водія про не виявлення будь-яких ознак поламки є неспроможними.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 5-01/86 від 29.01.2015 року за встановлених дорожніх обставин водій «Пежо-205» д.н.з. НОМЕР_2 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.1 та 31.4.1а) ПДР України. При їх виконанні останній мав технічну можливість попередити з`їзд у кювет (т. 1 а.с. 53-55).

При цьому експерт ОСОБА_12 підтвердив у суді вказані висновки й показав, що експлуатація транспортного засобу з несправною гальмівною системою забороняється, а відтак з технічної точки зору дотримання п. 31.4.1а) ПДР України є передумовою попередження ДТП несправним автомобілем.

Такі твердження експерта грунтуються на вимогах ПДР України є технічно обгрунтованими й жодних сумнівів у суду не викликають.

Крім того з показань самого обвинуваченого ОСОБА_5 судом встановлено, що останній належного технічного обслуговування автомобіля не здійснював, за його технічним станом у необхідному обсязі не слідкував, справністю автомобіля не піклувався, регламентні роботи по перевірці та в необхідних випадках заміні елементів гальмівної системи не здійснював, про рекомендовану періодичність технічного обслуговування не обізнаний, коли за час використання його автомобіль подолав великий пробіг.

За таких обставин суд не приймає до уваги доводи обвинуваченого про раптову несправність автомобіля, яку він не міг об`єктивно й своєчасно виявити та усунути, як неспроможні та які не відповідають вимогам п.п. 1.3, 1.5, 2.3а) ПДР України.

Згідно п. 2.3 а) ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу.

Судом встановлено, що водій ОСОБА_5 мав неналежне відношення до джерела підвищеної небезпеки та його безпечну експлуатацію не забезпечив, використовував технічно несправний автомобіль.

Крім того з досліджених доказів судом також установлено, що ОСОБА_5 , керуючи технічно несправним автомобілем, не обрав і безпечну швидкість руху, з огляду на технічний стан транспортного засобу, кількість пасажирів, мокрий стан дорожнього покриття, дорожні умови й на повороті після заносу, застосував несправне гальмування, що призвело до з`їзду в кювет й перекидання автомобіля.

Відтак саме недотримання обвинуваченим вимог п.п. 12.1 та 31.4.1а) ПДР України безпосередньо призвело до ДТП й заподіяння ушкоджень потерпілим.

Аналізуючи досліджені у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає, що інкриміноване ОСОБА_5 звинувачення знайшло своє підтвердження в суді.

Таким чином суд визнає доведеною вину ОСОБА_5 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, який керував транспортним засобом, що спричинило заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_6 , середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 та кваліфікує його злочинні дії за ч. 2 ст. 286 КК України.
При призначенні обвинуваченому покарання, суд звертає увагу на характер допущених ним порушень безпеки дорожнього руху, безвідповідальне ставлення до забезпечення технічної безпеки водієм. Також суд ураховує конкретні обставини справи та наслідки, розмір завданої шкоди, ступінь заподіяних тілесних ушкоджень потерпілим, необережну форму вини та ступінь вчиненого тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, якій злочин вчинив уперше, позитивно характеризується, має неповнолітніх дітей.

Обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченого відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.

При цьому суд не має підстав визнати щире каяття обвинуваченого пом`якшуючою покарання обставиною, оскільки той свою вину у повному обсязі не визнав.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Беручи до уваги зазначене, а також позицію потерпілої, яка висловилися про призначення покарання без позбавлення волі, суд вважає необхідним призначити йому покарання у виді та в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України з позбавленням права керування транспортними засобами, а його виправлення можливим без відбування основного реального покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370 і 374 КПК України,

засудив:

визнати винним ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України і за цим законом призначити йому покарання 4 (чотири) роки позбавлення волі з позбавленням права керувати усіма видами транспортних засобів на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України від відбування основного покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_5 звільнити з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років не вчинить нового злочину і виконає обов`язки, передбачені пунктами 2, 3 і 4 ст. 76 КК України, зокрема повідомлятиме кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи та навчання, періодично з`являтиметься до зазначеної інспекції для реєстрації, а також не виїде за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції
За проведення судових експертиз на підставі ст. 124 КПК України стягнути із ОСОБА_5 на користь держави в особі Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУ МВС України в Київській області процесуальні витрати в розмірі 982, 80 грн., (дев`ятсот вісімдесят двох) грн. 80 (вісімдесяти) коп. ( т. 1 а.с. 34,52 ).

Речові докази по справі: автомобіль «Пежо-205» д.н.з. НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 41-42) залишити власнику ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області протягом 30 днів з моменту його проголошення шляхом подання апеляції через Вишгородський районний суд.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію цього вироку, яку негайно після проголошення вироку вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя