Справа № 395/1225/15-к
провадження 1-кп/392/147/15
УХВАЛА
підготовчого судового засідання
18 листопада 2015 року м. Мала Виска
Маловисківський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю прокурора ОСОБА_2 , потерпілої ОСОБА_3 , захисника-адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_5 , секретаря судового засідання ОСОБА_6 , провівши в залі суду відкрите підготовче судове засідання у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000469 за частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Новомиргород Кіровоградської області, громадянки України, зареєстрована за адресою місця проживання: АДРЕСА_1 ,
в с т а н о в и в:
21 жовтня 2015 року до суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000469 щодо обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України.
Прокурор просив суд призначити судовий розгляд за обвинувальним актом у відкритому судовому засіданні.
Потерпіла ОСОБА_3 також вважала можливим призначити справу до судового розгляду.
Захисник не погодився з думкою прокурора і просив повернути прокурору обвинувальний акт в зв`язку з його невідповідністю вимогам закону, подав письмове клопотання, яке обґрунтоване тим, що 31 серпня 2015 року стороною захисту серед інших клопотань було заявлено клопотання про призначення потерпілій ОСОБА_3 повторної, комісійної судово-медичної експертизи, в задоволенні якого Постановою від 01 вересня 2015 року було відмовлено і вказана постанова була оскаржена до суду. У скарзі на постанову зазначається, що у справі наявні протиріччя у показах потерпілої та висновку судово-медичного експерта, тому кримінальне провадження не можливо було закінчувати та надсилати до суду з обвинувальним актом. Також захисник вказує на те, що в реєстрі матеріалів досудового розслідування слідчим в супереч вимогам ст. 109 КПК України не вказано, що постанова про часткове задоволення клопотань сторони захисту була оскаржена до суду і таким чином приховує від суду той факт, що досудове розслідування не було закінчено на момент складання обвинувального акту, оскільки до розгляду скарги у судовому порядку досудове розслідування не могло бути завершеним, у слідчого не було прав на підставі ч. 1 ст. 290 КПК України оголошувати підозрюваному та його захиснику про завершення досудового розслідування та надавати доступ до матеріалів досудового розслідування та в подальшому складати обвинувальний акт. Захисник вказує, що в задоволенні скарги 02 жовтня 2015 року судом було відмовлено з тих підстав, що слідчий суддя не має повноважень на розгляд зазначених у скарзі питань з тих підстав, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 було направлено до суду.
Обвинувачена підтримала думку свого захисника щодо повернення обвинувального акта прокурору.
Виконавши вимоги ст.ст. 342-345 КПК України, з`ясувавши в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду, суд повертає обвинувальний акт прокурору з наступних підстав.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Обвинувальний акт має містити відомості, зазначені в ч. 2 ст. 291 КПК України, всі складові частини даного підсумкового документа досудового рослідування мають бути узгоджені між собою і з додатками до нього згідно вимог ч. 4 ст. 291 КПК України.
Реєстр матеріалів досудового розслідування має відповідати вимогам ч. 2 ст. 109 КПК України.
При складанні обвинувального акта і реєстра матеріалів досудового розслідування слідчий вимоги закону не виконав.
Повертаючи прокурору обвинувальний акт суд не обговорює питання щодо істотності чи неістотності допущених слідчим порушень закону і не визначає, у якій мірі ці порушення перешкоджають призначенню судового розгляду, оскільки ст. 2 КПК України вимагає, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Крім того, суд при поверненні даного обвинувального акта прокурору виходить з того, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати таким передбаченим ст. 7 КПК України загальним засадам кримінального провадження, як верховенство права і законність.
Про невиконання слідчим вимог закону при складанні обвинувального акта і реєстра матеріалів досудового розслідування свідчать наступні факти.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.
Згідно ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.
Згідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті мають бути зазначені такі відомості і у наступній послідовності:
(а) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими,
(б) правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність,
(в) формулювання обвинувачення. Таку послідовність складових частин обвинувального акта визначив законодавець з певних своїх міркувань і порушувати її не можна.
В порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в перевіреному судом обвинувальному акті викладені фактичні обставини кримінального правопорушенні, які прокурор вважає встановленими, а далі формулювання обвинувачення, з одночасною правовою кваліфікацію кримінального правопорушення, без зазначення конкретних та повних обставин сформульованого обвинувачення, тобто воно поверховим, не конкретним, що підтверджується наступним:
- в обвинувальному акті в розділі «у ході досудового розслідування встановлено наступне» викладені фактичні обставини кримінального правопорушенні, які прокурор вважає встановленими.
Далі за текстом обвинувального акту слідчим, за погодженням з прокурором в обвинувальному акті зазначається «на підставі викладеного, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного нанесення легких тілесних ушкоджень, тобто кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України».
Таким чином, судом встановлено, що інкриміноване у вину ОСОБА_5 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбачених ч. 1 ст. 125 КК України не конкретизоване, є поверховим та неконкретним, а обмежене лише зазначенням положення ч. 1 ст. 125 КК України, тобто кримінального правопорушення, яке ставиться їй у вину, оскільки слідчим в обвинувальному акті, погодженому прокурором були викладені лише фактичні обставини кримінального правопорушення.
До того ж, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті, в даному випадку ч. 1 ст. 125 КК України, повинна бути зазначена в обвинувальному акті до формулювання обвинувачення, що також є порушенням порядку послідовності зазначення відомостей в обвинувальному акті.
Суд вважає, що таким чином був порушений порядок висування обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і тому судове провадження за даним обвинувальним актом є неможливим, що за переконанням суду, позбавляє можливості обвинувачену належно усвідомлювати та захищатися від обвинувачення, що є грубим порушенням права на захист, яке підлягає реалізації на будь якій стадії кримінального провадження.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 р., зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Суд вважає, що не може вважатися викладенням формулювання обвинувачення в обвинувальному акті у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 вказівка проте, що: «на підставі викладеного ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного нанесення легких тілесних ушкоджень, тобто кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України», оскільки в ньому не викладені час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, які прокурор вважає доведеними під час провадження досудового розслідування, з посиланням на об`єкт, суб`єкт, об`єктивну та суб`єктивну сторону вказаного правопорушення, в межах якого і може бути проведений судовий розгляд провадження.
Із урахуванням викладеного, суд звертає увагу на те, що розгляд кримінального провадження за відсутності висунутого обвинувачення, порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченої, в тому числі і право на захист.
Крім того згідно ч. 1 ст. 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, після цього затверджується прокурором.
В порушення вимог ч. 1 ст. 291 КПК України направлений до суду підписаний обвинувальний акт був не затверджений прокурором, а був ним погоджений, що вбачається безпосередньо із самого обвинувального акта.
Крім того, обвинувальний акт містить дані, які не передбачені ст. 291 КПК України, а саме: відомості щодо цивільного позову та захисника.
Згідно п.п. 3, 4 ч. 3 ст. 291 КПК України до обвинувального акта додається: розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу); розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного.
Як вбачається з обвинувального акта він був складений слідчим та погоджений прокурором 24 вересня 2015 року.
Проте як вбачається з розписки підозрюваного, в тому числі і захисника, про отримання обвинувального акта, реєстру матеріалів досудового розслідування і цивільного позову вказані документи ними були отримані 23 вересня 2015 року, тобто за 1 (один) день до дати його складання та (погодження) затвердження.
Суд вважає, що вказана обставина свідчить проте, що обвинувальний акт, реєстр матеріалів досудового розслідування та цивільний позов разом із доданими до нього документами спочатку 23 вересня 2015 року були надані підозрюваній та її захиснику і після цього лише 24 вересня 2015 року обвинувальний акт був (погоджений) затверджений прокурором, таким чином на стадії підготовчого судового засідання суд не може встановити який обвинувальний акт та доданими до нього документами був отриманий підозрюваною та її захисником 23 вересня 2015 року, оскільки обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000469 був складений та погоджений прокурором 24 вересня 2015 року.
Крім того, в розписках підозрюваної та захисника зазначається про отримання позовної заяви на 5-ти (п`яти) сторінках, хоча в дійсності їхня кількість становить 4 (чотири) сторінки.
З незрозумілих для суду причин слідчим в порушення вимог ч. 4 ст. 291 КПК України додано Довідку Комунального закладу «Новомиргородський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 27 серпня 2015 року.
Згідно з ч. 4 ст. 291 КПК України до обвинувального акта додається, в тому числі, реєстр матеріалів досудового розслідування.
Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 109 КПК України встановлено, що реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування.
Реквізитами, в тому числі, такими як номер, дата, конкретизована назва виду документа із посиланням на кого із учасників кримінального провадження стосується процесуальне рішення, тощо, є сукупність обов`язкових даних, без яких документ фактично не може бути підставою для обліку й не має юридичної сили.
Як вбачається із змісту реєстру матеріалів досудового розслідування, вказаний реєстр не містить роз`яснення прав і обов`язків підозрюваній ОСОБА_5 та потерпілій ОСОБА_3 ..
Крім того, з обвинувального акту слідує, що потерпілою від кримінального правопорушення в даному кримінальному провадженні було визнано ОСОБА_3 , проте в реєстрі відсутні відомості стосовно прийнятих процесуальних рішень з питань залучення її по даному кримінальному провадженні в якості потерпілої.
В порушення вимог ст. 109 КПК України, в реєстрі матеріалів досудового розслідування в Розділі «І. Проведені в ході досудового розслідування процесуальні дії» зазначені проведені в ході досудового розслідування процесуальні дії, передбачені КПК України, процесуальні документи, в якому ці дії зафіксована, а також прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення, хоча прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення повинні бути зазначені в Розділі ІІ Реєстру матеріалів досудового розслідування.
Свідоме призначення судового розгляду за наявності викладених вище недоліків і порушень закону із сподіваннями на їх усунення прокурором на наступних стадіях провадження суд вважає неприпустимим і законних підстав для такого рішення не бачить, оскільки законом це не передбачено.
Суд вважає, що перевірений обвинувальний акт підлягає безумовному поверненню прокурору без обговорення питання про можливе використання прокурором в наступному під час судового розгляду можливостей, які надає прокурору ст. 338 КПК України, оскільки закон дозволяє прокурору змінити обвинувачення в суді не для виправлення описок, граматичних помилок, неузгодженості окремих частин тексту обвинувального акта, а виключно для зміни правової кваліфікацї та/або обсягу обвинувачення і тільки за результатами судового розгляду при встановленні нових фактичних обставин кримінального правопорушення.
При цьому суд при поверненні обвинувального акта прокурору враховує також відсутність правового механізму для примусу прокурора змінити обвинувачення в суді.
Повернення перевіреного судом обвинувального акта разом з додатками прокурору буде відповідати вимогам ст. 2 КПК України, за якою завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Для повернення обвинувального акту прокурору з підстав заявлених захисником-адвокатом ОСОБА_4 та обвинуваченою суд підстав не вбачає, оскільки у суду відсутні на час проведення підготовчого судового засідання будь-які документи у даному кримінальному провадженні, окрім обвинувального акта, реєстру матеріалів досудового розслідування, позовної заяви про відшкодування моральної шкоди, розписок підозрюваної та захисника про отримання копії обвинувального акта, реєстру матеріалів досудового розслідування, позовної заяви, а тому перевірити та встановити обставини зазначені захисником суд не має можливості, для того щоб пересвідчитися у тому, що обвинувальний акт не відповідає вимогам закону.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 369-372, 376 КПК України, суд,
п о с т а н о в и в:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000469 щодо обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України повернути прокурору прокуратури Новомиргородського району Кіровоградської області ОСОБА_2 , як такий, що не відповідає вимогам КПК України, для усунення вищезазначених порушень вимог Кримінального процесуального кодексу України.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Кіровоградської області через Маловисківський районний суд Кіровоградської області протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення, особою, яка перебуває під вартою протягом 7 (семи) днів з моменту отримання копії ухвали, особою, яка не викликалась в суд протягом 7 (семи) днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1