Справа № 480/2161/14-к.
Пр.№ 1-КП/480/25/15
В И Р О К
Іменем України
Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши 02 листопада 2015 року в місті Миколаєві у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за підозрою:
- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Улянівка, Миколаївського району Миколаївської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні чотирьох малолітніх дітей, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Досудовим розслідуванням ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України при наступних обставинах.
Так, з початку 2014 року, точної дати в ході досудового розслідування встановити не надалося можливим, ОСОБА_8 , за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , порушуючи Закон України «Про металобрухт» від 05.05.1999 року здійснював операції з брухтом кольорових і чорних металів без державної реєстрації та спеціального дозволу (ліцензії), одержання якого передбачено законодавством та організацію незаконного пункту прийому, схову металобрухту.
30.07.2014 року в період часу з 15 години 40 хвилин по 16 годину 35 хвилин в ході обшуку, проведеного на підставі ухвали слідчого судді Миколаївського районного суду Миколаївської області, за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 працівниками міліції було виявлено та вилучено чорний металобрухт вагою 380 кг. та ваги металеві, за допомогою яких ОСОБА_8 за місцем свого проживання здійснював операції з брухтом кольорових і чорних металів без державної реєстрації та спеціального дозволу (ліцензії), одержання якого передбачено законодавством та організував незаконний пункт прийому й схову металобрухту.
Отже, органом досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України тобто порушення порядку здійснення операцій з металобрухтом без державної реєстрації або без спеціального дозволу (ліцензії) та організація незаконного пункту прийому, схову металобрухту.
Встановлені судом обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні вироку.
Так, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину в інкримінованому йому злочині не визнав та пояснив суду, що раніше дійсно він приймав металобрухт, однак, після того як в 2010 році у нього співробітники міліції вилучили його, він прийомом металобрухту не займається. Також обвинувачений ОСОБА_8 суду показав, що у нього велике господарство, в якому є кролі, корови, телята, кури, а металеві вироби, які у нього вилучили під час обшуку належать йому та призначалися для виготовлення кліток для кролів та для інших цілей по господарству, ваги він використовував для зважування зерна, худоби, а задній міст є запасною частиною для належного йому автомобіля. Просить прийняти законне рішення по справі.
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 суду показав, що 30.07.2014 року він приймав участь у обшуку за місцем проживання обвинуваченого в якості понятого та бачив на подвір`ї останнього різний металобрухт. Обвинуваченого він знає добре, оскільки він (обвинувачений) був його учнем. Також йому відомо, що прийомом металобрухту обвинувачений займався до 2010 року, після 2010 року він не бачив, щоби обвинувачений займався прийомом металобрухту. Також йому відомо що прийомом металобрухту в с. Улянівка займається ОСОБА_10 . При ньому співробітник міліції дзвонив власнику заднього мосту від автомобіля, який вони виявили на подвір`ї обвинуваченого, який повідомив, що дійсно продав його обвинуваченому.
Свідок ОСОБА_11 суду показав, що з обвинуваченим знайомий давно. Дільничний інспектор приніс йому якісь папери і сказав, що треба їх підписати, що він і зробив, не читаючи їх зміст. Йому відомо про те, що приблизно п`ять років тому обвинувачений займався прийомом металобрухту, зараз обвинувачений прийомом металобрухту не займається.
Свідок ОСОБА_12 суду показав, що з обвинуваченим знайомий років десять. Йому відомо, що раніше до 2010 року обвинувачений займався прийомом металобрухту. Зараз обвинувачений прийомом металобрухту не займається. Обвинувачений ОСОБА_8 сказав йому, що якщо йому попадуться які не будь металеві вироби, які можна використати для господарських потреб він може купити їх у нього. Він приніс йому металеві кути, які обвинувачений прийняв для господарських потреб. Після чого приїхали працівники міліції.
Свідок ОСОБА_13 суду показав, що на досудовому слідстві його не допитували, але до нього додому приїхав дільничний інспектор та сказав, що треба підписати документи, що він і зробив, не читаючи його зміст. Йому відомо, що років п`ять тому обвинувачений займався прийомом металобрухту. Зараз обвинувачений металобрухт не приймає, це йому відомо, оскільки він хотів обвинуваченому здати металобрухт, однак обвинувачений сказав йому, що не займається прийомом металобрухту.
Свідок ОСОБА_14 суду показала що вона є сільським головою Улянівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області і з обвинуваченим знайома з 2006 року, з тих пір, як працює сільським головою. Свідком по даній справи вона не була. Працівники міліції зайшли до неї в кабінет і вона повідомила їх, що вона з 2010 року добре володіє ситуацією, хто займається прийомом металобрухту на території Улянівської сільської ради. Вона також повідомила працівників міліції, що ОСОБА_8 з 2010 року прийомом металобрухту не займається, з того часу як вона звернулась з заявою з цього приводу та металобрухт працівниками міліції було вилучено. Про те, що з 2010 року ОСОБА_8 не займається прийомом металобрухту вона в 2013 році також повідомила на всю країну під час програми «Стосується кожного». Їй відомо, що у обвинуваченого два старенькі автомобілі і запасну частину від автомобілю ОСОБА_8 придбав зовсім не для металобрухту, а для свого автомобілю. Металобрухт який був виявлений у ОСОБА_8 залишився ще з минулого разу, тобто з 2010 року. Вона неодноразово зверталася до обвинуваченого щоби він навів лад на своєму подвір`ї та прибрав ці залишки, оскільки у нього все було розкидано. У обвинуваченого є господарство корови, теля, кури, кролі , гуси і ці металеві вироби йому потрібні для виготовлення воріт, кліток, тобто для особистих потреб. Вона повідомляла працівників міліції про те, що ОСОБА_8 не займається прийомом металобрухту. Також свідок повідомила, що металобрухтом займається ОСОБА_15 .
В ході розгляду справи були досліджені наступні письмові докази:
- протокол обшуку від 30.07.2015 року, із змісту якого вбачається, що за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 виявлено металеві ваги та різні металеві вироби. Дані щодо вилучення виявленого в ході обшуку майна в протоколі обшуку відсутні ( а.с. 56-64);
Вказаний протокол обшуку досліджено судом частково. При оголошенні вказаного доказу прокурор посилався на те, що вказаний протокол обшуку в повному обсязі неможливо прочитати.
- ухвалу слідчого судді Миколаївського району Миколаївської області від 11.08.2014 року, згідно якого на належний ОСОБА_8 брухт чорних металів загальною вагою 380 кг., а також на ваги накладено арешт ( а.с.67);
-копію ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 22.08.2014 року, із змісту якої вбачається, що ухвалу слідчого судді Миколаївського району Миколаївської, якою накладено арешт на майно ОСОБА_8 скасовано, постановлено нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого СВ Миколаївського РВ УМВС України в Миколаївської області ОСОБА_16 про накладення арешту на майно ОСОБА_8 відмовлено, оскільки в протоколі обшуку даних про вилучення зазначеного в ухвалі майна немає і інші процесуальні документи з цього приводу відсутні. Крім того, подання про накладення арешту на майно не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, оскільки в ньому не наведений перелік і види майна, що належить арештувати та не вказані правові підстави для арешту майна(а.с.87-89);
-копію акта зважування від 30.07.2014 року, із змісту якого вбачається що вага металобрухту складає 380 кг. , який переданий працівниками міліції на зберігання ОСОБА_17 (а.с.78-79);
-фотографії подвір`я обвинуваченого ОСОБА_8 , на яких зображено господарські споруди з використанням металевих виробів, що підтверджують доводи останнього, щодо використання металевих виробів для власних потреб (а.с.90-91).
Перевіривши та дослідивши надані сторонами докази та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України тобто порушення порядку здійснення операцій з металобрухтом без державної реєстрації або без спеціального дозволу (ліцензії) та організація незаконного пункту прийому, схову металобрухту не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні.
До такого висновку суд прийшов із наступних міркувань.
Так, предметом кримінального правопорушення передбаченого ч.1ст.213 КК України є металобрухт (брухт кольорових і чорних металів).
Згідно ст.1 Закону України «Про металобрухт» металобрухтом є непридатні для прямого використання вироби або частини виробів, які за рішенням власника втратили експлуатаційну цінність внаслідок фізичного або морального зносу і містять у собі чорні або кольорові метали чи їх сплави, а також вироби з металу, що мають непоправний брак, залишки чорних і кольорових металів і їх сплавів.
Безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення передбаченого ч.1ст.213 КК України є порядок здійснення операцій з металобрухтом як різновид господарської діяльності.
Згідно ст.1 Закону України «Про металобрухт» операціями з металобрухтом є заготівля, переробка, металургійна переробка брухту чорних і кольорових металів. Збирання металобрухту - діяльність фізичних або юридичних осіб, пов`язана з переміщенням металобрухту від місця його утворення або знаходження до території розташування спеціалізованих або спеціалізованих металургійних переробних підприємств та їх приймальних пунктів.
Заготівля металобрухту - діяльність, пов`язана із збиранням, купівлею, зберіганням та реалізацією металобрухту юридичними або фізичними особами - суб`єктами господарювання, які здійснюють операції з металобрухтом переробка металобрухту - діяльність, пов`язана із доведенням металобрухту шляхом сортування або, в разі потреби, пресування, пакетування, дрібнення, різання до стану, який відповідає встановленим стандартам, нормам і правилам; вилучення металевої складової із шлаків металургійної переробки чорних та кольорових металів і їх сплавів.
Як встановлено судом, будь-яких із зазначених видів операцій з металобрухтом обвинувачений ОСОБА_8 , з початку червня 2014 року , відповідно до пред`явленого обвинувачення не вчиняв, а лише придбав 30.07.2014 року у ОСОБА_12 металеві кути для подальшого власного використання.
Крім того, кримінальне правопорушення передбачене ст.213 КК України, є одним із різновидів злочинів у сфері господарської діяльності.
Згідно ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про підприємництво» поняття «підприємництво» визначене як безпосередня самостійна, систематична, на власний ризик діяльність по виробництву продукції, виконанню робіт, надання послуг із метою одержання прибутку. Тобто, однією з обов`язкових ознак підприємницької діяльності є систематичність її здійснення. Систематичною же вважається діяльність у разі, коли продаж здійснюється протягом календарного року більше чотирьох разів.
Крім того, згідно ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Проте, враховуючи наведені визначення Закону суд не знаходить будь-якого підтвердження того що в діях обвинуваченого наявні ознаки здійснення ним підприємницької діяльності, оскільки відсутні будь-які дані про отримання обвинуваченим будь-якого прибутку, так само як і відсутність систематичності такої діяльності, оскільки встановлено лише один епізод здійснення купівлі металевих виробів, виключно для потреб власного господарства.
Крім того, суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом, при цьому умисел особи винної в порушенні порядку здійснення операцій з металобрухтом повинен охоплюватися усвідомленням протиправності здійснення прийому металобрухту фізичними особами.
Посилання сторони обвинувачення на доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 суперечить показам допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_18 , які наведені вище, із змісту яких вбачається, що з 2010 року обвинувачений ОСОБА_8 прийомом металобрухту не займається.
Жодних належних доказів того, що обвинувачений ОСОБА_8 з початку 2014 року за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , порушуючи Закон України «Про металобрухт» від 05.05.1999 року здійснював операції з брухтом кольорових і чорних металів та незаконно організував пункт прийому, схову металобрухту, стороною обвинувачення суду не надано та таке не знайшло своє підтвердження під час розгляду справи.
Посилання прокурора на протокол обшуку від 30.07.2014 року, як на доказ вини обвинуваченого, є неспроможні, оскільки з тексту протоколу неможливо встановити що саме конкретно та якій металобрухт виявлено на подвір`ї обвинуваченого. Більш того, дані про вилучення виявленого металобрухту в тексті вказаного протоколу обшуку відсутні. Крім того, вказаний протокол обшуку свідчить лише про те, що за місцем проживання ОСОБА_8 виявлено металобрухт. Щодо його походження обвинувачений ОСОБА_8 та свідок ОСОБА_14 пояснили в судовому засіданні, що вказаний металобрухт залишився ще з 2010 року, крім того, він потрібний обвинуваченому для особистих потреб. Вказані твердження обвинуваченого та вказаного свідка стороною обвинувачення не спростовано.
Є неспроможні також посилання прокурора на покази свідків, які допитувалися на досудовому слідстві та не були допитані в судовому засіданні, якими прокурор обґрунтовує винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки відповідно до вимог ст. 23 КПК України показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених КПК України. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених КПК України. Сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.
Крім того, згідно вимог ст. 327 КПК України прибуття в суд свідка забезпечується стороною кримінального провадження, яка заявила клопотання про його виклик. Суд лише сприяє сторонам кримінального провадження у забезпеченні явки зазначених осіб шляхом здійснення судового виклику.
З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що відповідно до вимог ст. 327 КПК України судом 14.04.2014 року винесено ухвалу про привід свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 ОСОБА_21 ОСОБА_22 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 .
Також, на адресу прокурора направлено вказану ухвалу для здійснення контролю за виконанням ухвали суду про привід свідків. Однак, прокурор не забезпечив належний контроль за виконанням вищезазначеної ухвали та ухвала суду взагалі не була виконана у спосіб визначений законом, а саме відповідно до вимог ст. ст.140, 143 КПК України.
Крім того, на адресу прокурора Миколаївського району Миколаївської області повторно направлено лист, щодо забезпечення контролю за належним виконанням ухвали суду, яка (ухвала суду про привід свідків) була лише частково виконана та в судовому засіданні допитані свідки, покази яких наведено вище.
Щодо інших свідків, заявлених стороною обвинувачення, незважаючи на неодноразові оголошення перерв в судових засіданнях, саме за клопотанням прокурора і саме для забезпечення явки свідків в судове засідання, останній не забезпечив явку усіх заявлених ним свідків обвинувачення в судове засідання.
Відповідно до вимог ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Згідно зі ст. 368 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, питання чи містить діяння, у якому обвинувачується особа, склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.
Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Згідно ч.3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Згідно ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, та сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду доказів.
Згідно ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Згідно ст.ст. 91,92 КПК України, обов`язок доказування події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення покладається на прокурора.
У відповідності з п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 року (із змінами), всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Відповідно до ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковими для виконання Україною.
Висновки й аргументи Європейського суду з прав людини повністю співпадають з відповідними положеннями національного законодавства Кримінально - процесуального закону України та Конституції України, і зокрема ст. 62, згідно з якою, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Аналогічний зміст містить ст. 2 КПК України, яка визначає завдання кримінального судочинства, а саме, « Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура».
Стаття 9 КПК України декларує, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до вимог ст. 17 КПК України, яка визначає презумпцію невинуватості та забезпечення доведеності вини, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом.
Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.
Таким чином, аналізуючи досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що зібрані по справі докази не підтверджують пред`явленої обвинуваченому підозри, а тому вважає за необхідне визнати обвинуваченого ОСОБА_8 невинуватим у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та виправдати його у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 213 КК України.
Оскільки ухвала слідчого судді Миколаївського районного суду Миколаївської області від 11.08.2014 року про накладення арешту на майно ОСОБА_8 скасована, то металеві ваги та металобрухт вагою 380 кг слід повернути власнику - ОСОБА_8 .
На підставі наведеного та керуючись ч.1 п.2 ст. 284, ст. ст. 369-371, ч.1 ст. 373, ст. 374 КПК України, суд, -
у х в а л и в :
ОСОБА_8 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 213 КК України та виправдати на підставі ч.1 п.2 ст.284 КПК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 213 КК України.
Металеві ваги та металобрухт вагою 380 кг повернути власнику ОСОБА_8 .
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення
Суддя ОСОБА_1