Справа № 473/4065/15-к
ВИРОК
іменем України

"30" жовтня 2015 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вознесенську Миколаївської області кримінальне провадження № 0002284 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Білоусівка Вознесенського району Миколаївської області, громадянина України, українця, освіта повна середня, не одруженого, призваного до лав Збройних Сил України 19 січня 2012 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за контрактом на посаді механіка-водія взводу забезпечення живучості роти забезпечення живучості військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), у військовому званні солдат, не судимого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_2 ,

-у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 402 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4

захисник ОСОБА_5

обвинувачений ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив непокору, тобто інше невиконання наказу, в умовах особливого періоду при таких обставинах.

Солдат ОСОБА_3 з 02 квітня 2012 року проходить військову службу за контрактом на посаді механіка-водія взводу забезпечення живучості роти забезпечення живучості військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_1 , призначений наказом командира військової частини № НОМЕР_2 від 02.02.2012 року.

У відповідності до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України "Про оборону України", ч. 1 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, солдат ОСОБА_3 , згідно з вимогами ст.ст. 9, 11, 16, 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів (начальників), беззастережно, неухильно точно та у встановлений строк виконувати їх накази, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до вимог ст.ст. 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення та віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України. Командир (начальник) має право віддавати підлеглому накази, а підлеглий зобов`язаний їх виконати сумлінно, точно та у встановлений строк.

Відповідно до Указу виконувача обов`язків Президента України №303/2014 від 17.03.2014 "Про часткову мобілізацію" затвердженого Верховною Радою України № 1126-VII, ст. ст. 1, 4 ч. 8, ст. 5 ч. 1, ст. 10, 11, ст. 22 ч. З Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", на території України з 17.03.2014 року та по теперішній час почав діяти особливий період, який визначений як період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Таким чином солдат ОСОБА_3 проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді механіка-водія взводу забезпечення живучості роти забезпечення живучості в умовах особливого періоду.

Під час проходження військової служби в умовах особливого, солдат ОСОБА_3 у порушення наведених вимог законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, посягаючи на встановлений порядок підлеглості, порушуючи військову дисципліну, з мотивів хибно зрозумілих інтересів служби, вчинив непокору - інше умисне невиконання наказу командира (начальника), за наступних обставин:

Відповідно до наказу першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 21.05.2015 №121-РС, солдата ОСОБА_3 та інших військовослужбовців за контрактом військової частини НОМЕР_1 , призначено для подальшого проходження служби на рівні посади у військову частину пп. НОМЕР_3 ( м. Сєвєродонецьк, Луганської області).

25 травня 2015 року близько 08 год. 30 хв. до ОСОБА_3 та інших військовослужбовців за контрактом визначених для переміщення до військової частини пп. НОМЕР_3 командиром військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_6 , який згідно ст. 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України є начальником за військовим званням та за посадою по відношенню до солдата ОСОБА_3 , на виконання вимог ст.ст. 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, в приміщенні клубу військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , в усній та письмовій формі довів до солдата ОСОБА_3 , зміст та вимоги наказу першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 21.05.2015 №121-РС, відповідно до якого солдат ОСОБА_3 27 травня 2015 року повинен був вибути для подальшого проходження військової служби до військової частини пп НОМЕР_3 на посаду водія автомобільного взводу підвозу боєприпасів групи матеріального забезпечення.

В подальшому, 27 травня 2015 року командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ №101, відповідно до якого солдат ОСОБА_3 виключений із списків особового складу частини та усіх видів забезпечення у зв`язку з призначенням для подальшого проходження військової служби у військовій частині пп НОМЕР_3 .

При цьому наказ виданий у встановленому Законом порядку, відповідною особою в межах наданих йому повноважень, зміст наказу заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 21.05.2015 №121-РС та командира військової частини НОМЕР_1 не суперечив чинному законодавству, та не був пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод солдата ОСОБА_3 , не носив в собі явно злочинного змісту, у зв`язку з чим підлягав беззастережному та неухильному виконанню з боку останнього.

Однак, 27 травня 2015 року приблизно 15 години солдат ОСОБА_3 усупереч вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України "Про оборону України", ч. 1 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", ст.ст. 9, 11, 16, 28, 30, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, знаходячись на залізничному вокзалі м. Вознесенська Миколаївської області, порушуючи військову дисципліну, діючи умисно, не звертаючись до обману, завідомо знаючи про те, що на виконання наказу першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 21.05.2015 №121-РС та наказу командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_6 він зобов`язаний вибути за межі Миколаївської області до нового місця служби, вчинив інше умисне невиконання наказу щодо вибуття для подальшого проходження військової служби до військової частини пп. НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 ), а саме - солдат ОСОБА_3 умисно не здійснив посадку у пасажирський потяг, який слідував до місця подальшого проходження військової служби та будучи виключеним із списків особового складу покинув розташування військової частини НОМЕР_1 та до теперішнього часу - 30 жовтня 2015 року, зазначений наказ не виконав, перебуваючи за місцем свого проживання, проводячи час на власний розсуд.

Допитаний в судовому засіданні в якості обвинуваченого ОСОБА_3 винним себе визнав повністю та підтвердив зазначені обставини вчиненого злочину. пояснивши, що дійсно проходить військову службу за контрактом на посаді механіка-водія взводу забезпечення живучості роти забезпечення живучості військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_1 . Не заперечує, що він не виконав наказ командира військової частини НОМЕР_1 щодо вибуття за межі Миколаївської області до нового місця служби, оскільки себе вважав не підготовленим для проходження військової служби в умовах особливого періоду. Він усвідомлював, що його направляють для проходження служби в зону АТО, а тому злякався, переживав за своїх родичів. Усвідомлює, що своїми діями вчинив непокору.

Крім винних зізнань обвинуваченого, його вина у скоєні злочину підтверджується показаннями свідка ОСОБА_7 , яка пояснила, що ОСОБА_3 є її сином, дійсно її син проходив військову службу за контрактом в військовій частині, яка розташована в АДРЕСА_1 . 27 травня 2015 року вона знаходилися на залізничному вокзалі ст. Вознесенськ, де проводжала свого сина до нового місця служби. Серед родичів був присутній страх, паніка, а тому ОСОБА_3 при таких обставинах не поїхав до нового місця служби. Основна причина, що не виконав наказ командира частини, це у сина була відсутня належна моральна та фізична підготовка. Рішення про непокору було прийнято на залізничному вокзалі.

Крім того, вина ОСОБА_3 у вчинені злочину підтверджується матеріалами кримінального провадження, а саме:

- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_4 , №13 від 19.01.2012 року, відповідно до якого ОСОБА_3 призначений на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти підготовки військовослужбовців за контрактом;

- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_4 , №236 від 04.04.2012 року, згідно якого ОСОБА_3 видано свідоцтво встановленого зразка військовослужбовця, який навчався за спеціальністю водій армійського автомобіля;

- витягами з наказів Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 02 квітня 2012 року, №7-к та командира військової частини НОМЕР_1 від 06.04.2012 року, №72, відповідно до яких солдата військової служби за контрактом ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення;

- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2015 року, №101, згідно якого солдат ОСОБА_3 , водій механік взводу забезпечення живучості роти забезпечення живучості, ВОС 837037А, призначений для подальшого проходження служби на рівну посаду у військову частину пп. В0927, АДРЕСА_3 ; з 27.05.2015 року виключений із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та усіх видів забезпечення.

Таким чином, з урахуванням зазначених доказів, ОСОБА_3 являючись військовослужбовцем та проходячи військову службу за контрактом на посаді механіка-водія взводу забезпечення живучості роти забезпечення живучості військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_1 , діючи умисно, вчинив непокору - інше умисне невиконання наказу, в умовах особливого періоду, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. З ст. 402 КК України (в редакції Закону від 12.02.2015 року, чинна з 05.03.2015 року).

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Обвинувачений щиро кається у вчиненому злочині, що суд визнає обставиною, яка пом`якшує його покарання.

ОСОБА_3 раніше не судимий, посередньо характеризується як за місцем проживання, так і за місцем проходження військової служби, за сумлінне виконання службових обов`язків неодноразово заохочувався командиром військової частин; стягнення, який мав обвинувачений, зняті в установленому порядку.

При призначені покарання суд також враховує висновок спеціаліста психолога, відповідно до якого ОСОБА_3 в момент вчинення кримінального правопорушення міг знаходиться в нестабільному емоційному стані, тобто в стані сильного страху, пригніченості, розгубленості, який міг вплинути на виконання обов`язків військової служби.

При вказаних обставинах суд вважає, що перевиховання Альберт можливо в умовах без ізоляції від суспільства та є підстави для застосування ст.75 КК України, тобто призначення покарання з випробуванням. Дане покарання буде достатнім для його виправлення та перевиховання.

На підставі викладеного, керуючись ст..373,374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.402 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання звільнити, якщо він протягом іспитового строку в три роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст.76 КК України покласти на обвинуваченого такі обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання, повідомляти про зміну місця проживання.

На підставі ч.2 ст.76 КК України контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_3 під час проходження ним військової служби покласти на командира військової частини за місцем проходження військової служби, а в разі його звільнення з військової служби на органи виконання покарань за місцем проживання засудженого.

До вступу вироку в закону силу залишити ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

На вирок суду можуть бути подані апеляції протягом 30 днів до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1