Справа № 305/103/16-к
Провадження по справі № 1-кп/305/78/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.02.2016 року Рахівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря ОСОБА_2
обвинуваченого - ОСОБА_4
потерпілого - ОСОБА_6
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Вишково, Хустського району, громадянину України, українцеві, з вищою освітою, одруженому, на утриманні 2 малолітніх дітей, працюючому водієм на приватному підприємстві «Пацкан», раніше не судимому, проживаючому в АДРЕСА_1
у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України
Обвинувачений ОСОБА_4 що 21 січня 2013 року близько 12 години 20 хвилин керуючи технічно справним вантажним автомобілем марки «БСАМА Я 124 ЬА» державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом «ЭЕ80Т» державний номерний знак НОМЕР_2 та рухаючись в с. Кваси, Рахівського району зі сторони смт. Ясіня у напрямку м. Рахів, біля будинку №109 не забезпечив безпеку дорожнього руху та грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.4, 1.5, 1.10., 11.2 та 13.3 Правил дорожнього руху України, а також не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого допустив зіткнення з автобусом марки «БЕТ Я А 315 НЕ)» державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_7 , який в той час рухався у зустрічному для нього напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 згідно висновку судово-медичної експертизи №212 від 26.06.2013 року отримав тілесні ушкодження у вигляді: важкої ВЧМТ, забою головного мозку 3 ступеня, багато уламкового перелому лобно-скроневої кістки зліва, множинних геморагічних забоїв головного мозку, забійної рани лобно-скронево-тім`яної ділянки голови. Дані тілесні ушкодження являли собою небезпеку для життя в момент спричинення і згідно Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 року п.2.1.1 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження.
Невиконання водієм ОСОБА_4 вказаних вимог знаходиться в прямому причинному зв`язку з наступившими наслідками, отриманням ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень.
Таким чином ОСОБА_4 своїми діями скоїв злочин передбачений ч.2 ст. 286 КК України, кваліфікуючою ознакою якого є порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
Допитаний в ході судового слідства обвинувачений ОСОБА_4 вину свою у скоєному кримінальному правопорушенні повністю визнав, підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті та подав до суду заяву про застосування до нього Закону України "Про амністію" від 08.04.2014 року, оскільки має на утриманні 2 неповнолітних дітей.
Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що претензій до ОСОБА_4 не має, не заперечує проти застосування до нього амністії.
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів, щодо тих фактичних обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин сумнівів щодо добровільності, істинності позицій сторін не має, судом роз`яснено учасникам процесу, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Дослідивши матеріали кримінального провадження, оцінивши докази в їх сукупності, суд, вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення доведена, а його дії вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження
Цивільний позов, судові витрати та речові докази по справі відстуні.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому, відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 згідно ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, позитивну характеристику те, що має на утриманні 2 малаллітніх дітей.
Обтяжуючих покарання обставин у відношенні ОСОБА_4 судом не встановлено.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_8 заявив клопотання про застосування до ОСОБА_4 амністії, звільнивши його від відбування покарання, оскільки він має на утриманні неповнолітних дітей, вчинив неумисний злочин, повністю визнає свою вину, вперше притягується до кримінальної відповідальності, з наслідками застосування амністії ознайомлений.
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечили проти звільнення від відбування покарання на підставі п.в ст.1 Закону України Про амністію у 2014 році.
Як встановлено ст. 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч.2 ст. 86 КК України).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
19.04.2014 р. набрав чинності Закон України Про амністію у 2014 році від 08 квітня 2014 р. №1185-VII. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно (ст.12 названого Закону).
Відповідно до ст. 9 Закону України Про амністію у 2014 році питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою прокурора, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.
Відповідно до п."в" ст.1 Закону України Про амністію у 2014 році від 08 квітня 2014 року, який набрав чинності 19 квітня 2014 року, звільненню від покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, та за злочини вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, підлягають особи, які на момент вчинення злочину не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.
З матеріалів кримінального провадження: свідоцтва про народження ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 на момент вчинення злочину мав і має на утриманні дочку ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 , вперше вчинив кримінальне правопорушення , яке є тяжким відповідно до ст. 12 КК України. Вказане кримінальне правопорушення він вчинив до дня набрання чинності (19 квітня 2014р.) Закону України Про амністію у 2014 році. Свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення обвинувачений визнає повністю, щиро кається у вчиненому, цивільний позов потерпілим не заявлений, поскільки йому відшкодовано.
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 амністії, передбачених ст. 4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст.8 Закону України Про амністію у 2014 році, судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.
За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_11 поширюється дія Закону України Про амністію у 2014 році, тому він підлягає звільненню від відбування основного і додаткового покарання.
Суд роз`яснює обвинуваченому ОСОБА_4 наслідки застосування амністії, а саме: застосування амністії в подальшому протягом останніх десяти років амністія до нього не може бути застосована.
Керуючись ст.ст. 85,86 КК України, ст. 3 ЗУ "Про застосування амністії в Україні", п.в ст.1 Закону України Про амністію у 2014 році, ст.ст. 370, 374 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання 3 (три) роки позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням та встановити йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 протягом іспитового - строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально- виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.
На підставі п.в ч.1 ст.1 Закону України Про амністію у 2014 році засудженого ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання призначеного за вироком суду від 03 лютого 2016 року.
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Рахівський районний суд, протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, з підстав передбачених ст. 394 КПК України.
Копію вироку вручити ОСОБА_4 та прокурору після його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1
Суддя Рахівського районного суду: ОСОБА_1