Здолбунівський районний суд Рівненської області
Справа №1-244/10
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2010 року Здолбунівський районний суд

Рівненської області

в складі: головуючого судді Шуляка А.С.

при секретарі Солдатовій О.Д.

за участю прокурора Пришко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м.Здолбунів справу по обвинуваченню

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4, судимостей не має,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше не судимого

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, -

встановив:

Підсудні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за попередньою змовою 25 травня 2010 року близько 18.00 год. Маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом демонтажу частини підїзної дороги до хімскладу, що належить ПСП «Україна» та знаходиться по вул.Мізоцькій в с.Здовбиця, викрали три кубічних метри каменю базальту, вартістю 375грн. за метр кубічний, на загальну суму 1125грн., чим спричинили ПСП «Україна» матеріальну шкоду на вказану суму. Проте, даний злочин не було доведено до кінця з причин, які не залежали від волі підсудних, оскільки вони були затримані на місці події головою ПСП «Україна№ ОСОБА_3

Вину у вчиненні злочину ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнали повністю і дали суду показання про обставини його вчинення встановлені даним вироком.

Каються у вчиненому, просять суворо не карати, так як вчинений злочин усвідомили і більше не допустять протиправних дій.

За клопотанням підсудних та згодою представника державного обвинувачення суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються відповідно до вимог ст.299 КПК. При цьому суд переконався, що підсудні не заперечують проти дослідження доказів добровільно, підстав для сумніву добровільності та істинності їх позиції не має.

Підсудним розяснено, що в даному випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Суд вважає, що органи досудового слідства вірно кваліфікували дії підсудних за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, як замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку) за попередньою змовою групою осіб.

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого особою діяння, обставини злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують його покарання.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд виходить із вимог ст.12 КК України, яка відносить злочини, передбачені ч.2 ст.185 КК України до категорії середньої тяжкості.

Щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину є обставинами, що пом'якшують відповідальність.

Обтяжуючих відповідальність обставин суд не встановив.

Підсудний по місцю проживання характеризується з позитивної сторони.

Призначаючи покарання підсудним суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання підсудного можливе без ізоляції від суспільства та про доцільність призначення покарання у вигляді позбавлення волі з застосуванням правил ст. 75, 76 КК України.

Речові докази підлягають поверненню власнику.

Підстав для зміни запобіжного заходу суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.323, 324 КПК України, суд, -

засудив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні злочину по ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України та призначити покарання 3 (три) роки обмеження волі.

Відповідно до вимог ст.75 КК України засудженого від призначеного покарання звільнити з іспитовим строком 1 (один) рік, зобов'язавши ОСОБА_1 згідно вимог ст.76 КК України не виїжджати на постійне місце проживання за межі України без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та роботи, періодично з'являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні злочину по ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України та призначити покарання 3 (три) роки обмеження волі.

Відповідно до вимог ст.75 КК України засудженого від призначеного покарання звільнити з іспитовим строком 1 (один) рік, зобов'язавши ОСОБА_2 згідно вимог ст.76 КК України не виїжджати на постійне місце проживання за межі України без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та роботи, періодично з'являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Речові докази повернути власнику.

Запобіжний захід до набрання чинності вироком залишити попередній підписка про невиїзд.

На вирок суду може бути подана апеляція в апеляційний суд Рівненської області протягом 15 (п'ятнадцяти) днів з моменту його проголошення через Здолбунівський районний суд.

Суддя