АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/24/16 Справа № б/н Слідчий суддя - Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Категорія: ст. 193 КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 січня 2016 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Судді - доповідача ОСОБА_1

Суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання: ОСОБА_4

за участю:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську матеріали апеляційної скарги прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2015 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Перещепино Новомосковського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, маючого вищу освіту, не працюючого, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою в задоволенні клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 відмовлено, та обрано ОСОБА_7 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 25 лютого 2016 року з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя посилається на обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, та доведеність органів досудового розслідування, щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на свідка у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, при цьому встановлено, що підозрюваний має постійне місце мешкання, проживає разом із сім`єю, має тяжкі посттравматичні захворювання, потребує постійного лікування, раніше не судимий, враховуючи зазначене, слідчий суддя прийшов до висновку, що прокурор не довів про недостатність застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, що є підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу, а саме домашнього арешту.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_5 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор, зазначив, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою. Вказує на те, що ОСОБА_7 після повідомлення йому про підозру та роз`яснення процесуальних прав і обов`язків, передбачених ст. 42 КПК України, зокрема обов`язку прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а вразі неможливості прибути за викликом у призначений строк заздалегідь повідомити про це зазначених осіб, безпосередньо після закінчення строку дії ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська про домашній арешт ухилився від явки до органу досудового розслідування, змінив місце проживання. Крім того, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, яким завдано матеріальну шкоду потерпілому в особливо великих розмірах, не має постійного місця роботи, а отже інші запобіжні заходи ніж тримання під вартою не забезпечить належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та встановленими судом першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив скасувати ухвалу слідчого судді; захисника та підозрюваного, які просили залишити ухвалу слідчого судді без змін, а вимоги скарги без задоволення; перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів, в провадженні СВ Дніпропетровського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000522 від 19 грудня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2015 року задоволено клопотання слідчого СВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_8 та застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 16 листопада 2015 року з можливістю відвідування лікувальних закладів міста та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Постановою прокуратора прокуратури м. Дніпропетровська ОСОБА_9 від 09 грудня 2015 року досудове розслідування за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України зупинено, оскільки ОСОБА_7 оголошено у розшук / На момент оголошення в розшук , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_7 сплинув/

23 грудня 2015 року на підставі ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року затримано ОСОБА_7

23 грудня 2015 року постановою заступника прокурора Дніпропетровської області строк досудового розслідування кримінального провадження продовжено до 4 місяців.

23 грудня 2015 року прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_5 звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім певних випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Згідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання прокурора прозастосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вислухавши думку учасників процесу, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого, відмовив у його задоволенні, та підозрюваному було обрано більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 25 лютого 2016 року, з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 , кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, що підтверджується вагомими доказами, зібраними у кримінальному провадженні.
В силу ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Так, слідчий суддя, оцінивши в сукупності всі обставини в кримінальному провадженні та враховуючи особистість підозрюваного, який має постійне місце проживання, проживає разом із сім`єю, має тяжкі посттравматичні захворювання, потребує постійного лікування, раніше не судимий, вмотивовано дійшов висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, яке буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, з чим також погоджується колегія суддів.
Доводи апеляційної скарги прокурора в частині наявності ризику переховування підозрюваної від органів досудового розслідування та суду, оскільки підозрюваний ухилився від явки до органу досудового розслідування, та останнього було оголошено у розшук, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони нічим не підтверджені та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Так, в матеріалах провадження міститься подане до органу досудового розслідування клопотання захисника ОСОБА_6 про допуск його до участі у справі у порядку ст. 47 КПК України від 09 жовтня 2015 року (а.п. 95) та в матеріалах відсутнє будь-яке підтвердження того, що підозрюваний ОСОБА_7 або його захисник ОСОБА_6 були належним чином повідомлені про виклик до органу досудового розслідування. Крім того, згідно епікризу №1626 Управління Міністерства Внутрішніх Справ України в Херсонській області Сектор медичного забезпечення при УМВС лікарня (з поліклінікою) 18 листопада 2015 року ОСОБА_7 було госпіталізовано, виписано 30 листопада 2015 року (а.п. 92-93), та епікризу №21285 Херсонської обласної клінічної лікарні ОСОБА_7 госпіталізовано 03 грудня 2015 року, виписано 15 грудня 2015 року (а.п. 91) про що у своєму клопотанні від 14 грудня 2015 року поданого до органу досудового розслідування захисником ОСОБА_6 було зазначено.

Разом з тим, самі по собі припущення наявності ризиків, які визначають необхідність в застосуванні виняткового виду запобіжного заходу за відсутності достатніх для цього доказів їх наявності за своїм характером порушують принцип презумпції невинуватості й за жодної підстави не можуть слугувати за правомірну обставину для позбавлення особи волі.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на тяжкість вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення, та можливу міру покарання у виді позбавлення волі у випадку визнання його винуватості мають місце, однак хоч суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризиків, визначених ст. 177 КПК України, потребує позбавлення особи волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину (правові позиції ЄСПЛ, викладені в п.74 рішення у справі «Мамедова проти Росії).
Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді не вбачається, тому колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною, обґрунтованою та справедливою і такою що не підлягає скасуванню, а в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2015 року залишити без змін.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3