1Справа № 335/1871/15-к 1-кп/335/22/2016
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 січня 2016 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретареві ОСОБА_2 , за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Новочеркаська Ростовської області, Російської Федерації, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 30.10.2009 р. Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном 1 рік;
- 06.10.2010 р. Вільнянським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 15 - ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднане покарання за вироком Орджонікідзевського р/с м. Запоріжжя від 30.10.2009 р., призначено 3 роки 6 місяців позбавлення волі, звільнений 19.02.2014 року по відбуттю строку покарання;
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст. 187, ч.2 ст.186, ч.2 ст.185 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
03.03.2014 року, приблизно о 14 год.00 хв., ОСОБА_6 , знаходячись біля будинків № 57 та № 61 по вул.Патріотичній в м.Запоріжжя, підійшов до двох неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які поверталися зі школи та погрожуючи їм застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоровя особи, а саме побити їх скляною пляшкою з-під пива, відкрито заволодів їх мобільними телефонами, а саме Самсунг „galaxy star plus7262 у корпусі чорного кольору вартістю 900 грн. із встановленою сім-картою Лайф вартістю 14 грн. з чохлом чорного кольору вартістю 130 грн. та Самсунг „Star-2 C 5260 у корпусі чорного кольору вартістю 1200 грн. із встановленою сім-картою МТС вартістю 14 грн., які належали ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , чим спричинив матеріальний збиток на загальну суму 1858 грн.
01.09.2014 року близько 08-00 години, ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, повторно, знаходячись у приміщенні житлового будинку АДРЕСА_2 , таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_11 , а саме: мобільний телефон «Nokia 1300», у корпусі чорного кольору, вартістю 100 гривень, у якому знаходилася карта пам`яті об`ємом на 1Гб, вартістю 40 гривень; мобільний телефон «Samsung S5230», у корпусі чорного кольору, вартістю 322 грн.71 коп., завдавши матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_11 на загальну суму 462 грн.71 коп. Після чого покинув територію домоволодіння за вказаною адресою, тим самим отримав реальну змогу розпорядитись викраденим майном, тобто таємно викрав його.
14.01.2015 приблизно о 15 годині 45 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи на території гімназії № 25 у м. Запоріжжі, що розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Патріотична, 76, побачив раніше незнайомих малолітніх осіб, а саме учнів даної гімназії. Далі, перебуваючи в зазначеному місці та в зазначений час, діючи умисно, реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_6 наблизившись ззаду до малолітнього ОСОБА_12 , тримаючи його за одяг притулив до нижньої частини спини невстановлений слідством предмет, при цьому погрожуючи застосувати насильство, яке є небезпечним для життя та здоровя особи, а саме нанести тілесні ушкодження у вигляді ріжучих ран. Після чого скориставшись безпорадністю малолітнього ОСОБА_12 , придушив його волю до опору, діючи умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, заволодів мобільним телефоном фірми «Samsung Galaxy Star», у корпусі чорного кольору вартістю 1000 гривень, що належить ОСОБА_13 . Після чого з місця вчинення злочину втік і розпорядився викраденим на власний розсуд.
29.01.2015 приблизно у період часу з 13 години 15 хвилин до 13 години 45 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи на території гімназії № 28 у м. Запоріжжі, що розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Лермонтова, 16, побачив раніше незнайому малолітню особу. Далі, перебуваючи в зазначеному місці та в зазначений час, діючи умисно, реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_6 наблизившись до малолітнього ОСОБА_14 , при цьому погрожуючи застосувати насильство, небезпечне для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, тримаючи його за обидві руки, при цьому своєю лівою рукою дістав розкладний ніж та оголив лезо, при цьому продовжував реалізовувати свій злочинний умисел погрожуючи нанести тілесні ушкодження у вигляді нанесення ріжучих ран. Після чого скориставшись безпорадністю малолітнього ОСОБА_14 , придушив його волю до опору, діючи умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, почав діставати речі з кишень малолітнього, при цьому заволодів мобільним телефоном фірми «Lenovo A390», у корпусі, чорного кольору вартістю 900 гривень, що належить його батькові ОСОБА_15 . Після чого з місця вчинення злочину втік і розпорядився викраденим на власний розсуд.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 частково визнав свою провину за епізодом обвинувачення від 03.03.2014 року, та пояснив, що він 03.03.2014 року в обідній час направлявся до свого товариша на б-р Центральний в м.Запоріжжя, вийшов із-за багатоповерхового житлового будинку та побачив двох хлопців з мобільними телефонами, сказав їм, щоб вони віддали йому мобільні телефони. Хлопці віддали йому мобільні телефони, по дорозі назад він зустрів раніше знайомих йому дівчат, та попросив їх здати мобільні телефони, які погодились та на ринку ОСОБА_16 в м.Запоріжжя здали в скупку викрадені мобільні телефони та віддали йому 400 грн. Він не погрожував потерпілим скляною пляшкою, та не перебував у стані алкогольного спяніння. За епізодами розбійного нападу 14.01.2015 року та 29.01.2015 року ОСОБА_6 не визнав себе винним, пояснивши, що 14 січня 2015 року зранку він знаходився в Вільнянському районному відділу міліції, його викликав дільничний з приводу кражі гусей у селі, та він перебував у дільничного до першої години дня. Приїхав в м.Запоріжжя електричкою на вокзал Запоріжжя 2 близько 15 год 45 хв. 29 січня 2015 року він знаходився за місцем свого постійного мешкання у с.Гнаровське Вільнянського району Запорізької області, та не міг скоювати злочини. Щодо крадіжки мобільних телефонів у ОСОБА_11 не визнає себе винним, оскільки мобільні телефони йому добровільно віддав ОСОБА_11 , та він їх передав своїй цивільній дружині ОСОБА_17 . Він повернув ОСОБА_11 його мобільні телефони в день його арешту.
Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_6 винуватості за епізодом від 03.03.2014 року, його вина у вчиненні злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, у судовому засіданні повністю доведена показаннями потерпілих, які не мають протирічь, узгоджуються між собою, які суд вважає належними та допустимими.
Так, потерпілий ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що в березні 2014 року він разом з ОСОБА_18 йшли зі школи приблизно біля 14 год., із-за житлового будинку вийшов обвинувачений, в його руці була скляна пляшка темного кольору з недопитим пивом, він сказав їм, щоб вони віддали йому мобільні телефони, погрожуючи побити їх скляною пляшкою. Він та ОСОБА_19 віддали обвинуваченому свої мобільні телефони, після чого він скрився.
Потерпіла ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснила, що у її сина ОСОБА_20 був мобільний телефон Самсунг, який зі слів її сина у нього з погрозами відібрав обвинувачений, мобільний телефон їй не повернули.
Потерпілий ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив, що в березні 2014 року він разом зі своїм однокласником ОСОБА_21 йшли зі школи приблизно біля 14 год., із-за житлового будинку вийшов обвинувачений, в його руці була скляна пляшка коричневого кольору з недопитим пивом, він сказав їм, що б вони віддали йому мобільні телефони, погрожуючи побити їх скляною пляшкою. Він та ОСОБА_22 віддали обвинуваченому свої мобільні телефони, після чого він утік.
Потерпіла ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснила, що у її сина ОСОБА_23 був мобільний телефон Самсунг, який у нього з погрозами відібрав обвинувачений, мобільний телефон їй не повернули.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він не погрожував неповнолітнім скляною пляшкою повністю спростовуються показаннями потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Однак, такий факт як вчинення 03.03.2014 року кримінального правопорушення ОСОБА_6 у стані алкогольного спяніння не знайшов свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки даний факт органом досудового слідства не доведений, матеріали справи не містять висновку медичного обстеження ОСОБА_6 .
Суд кваліфікує дії обвинуваченого 03.03.2014 року за ст.186 ч.2 КК України, ознаками якого є відкрите викрадення чужого майна, поєднане з погрозою застосування насильства, що не є небезпечним для життя та здоровя особи.
Незважаючи на процесуальну позицію обвинуваченого щодо неможливості ним вчинення кримінального правопорушення 14 січня 2015 року, його винуватість у вчиненні ним кримінального правопорушення 14 січня 2015 року за встановлених судом обставин, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, які узгоджуються між собою та не викликають сумнівів у своїй достовірності та допустимості.
Так, допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_12 суду пояснив, що 14 січня 2015 року він знаходився на уроках в гімназії № 25, після закінчення уроків після 15 год 40 хв. він з друзями ОСОБА_24 та ОСОБА_25 йшли додому, він ішов посередині, до нього ззаду підійшов чоловік та сказав, щоб він віддав йому мобільний телефон, при цьому ткнув його у спину якимось тупим предметом. Він сказав, що в його немає телефону, на що чоловік пригрозив йому, що якщо він не віддасть йому телефон, то він штрикне його ножем. Злякавшись, що незнайомий в дійсності нанесе йому тілесні ушкодження, він не повертаючись до незнайомого злочинця, віддав йому мобільний телефон, а потім розвернувся та побачив, як незнайомий злочинець швидким шагом віддалився від нього, незнайомий був одягнутий в куртку чорного кольору та чорні штани, був коротко стрижений. Обличчя незнайомого він не бачив.
Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_13 суду пояснила, що 14 січня 2015 року її неповнолітній син прибіг зі школи в істериці, пояснюючи, що він віддав мобільний телефон незнайомому, який погрожував йому.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_26 суду пояснив, що вони разом з ОСОБА_27 та ОСОБА_25 йшли з гімназії додому, після закінчення уроків. Він бачив, як обвинувачений підійшов ззаду до ОСОБА_27 , схопив його за куртку, та сказав, щоб ОСОБА_27 віддав йому телефон, а то він його штрикне ножем. На що ОСОБА_27 відповів, що у нього немає телефону, в цей час ОСОБА_27 хтось зателефонував. Після чого ОСОБА_27 віддав йому телефон, а обвинувачений швидко пішов. Він добре запамятав його обличчя, на його обличчі був шрам. Одягнений обвинувачений був у чорну куртку та штани.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_28 суду пояснила, що в січні 2015 року вона знаходилась біля кіосків на Критому ринку у м.Запоріжжя та купувала мобільний телефон фірми Самсунг у обвинуваченого ОСОБА_6 та запамятала його по широким губам та шраму на губі.
Як свідчить протокол огляду 23.02.2015 року мобільний телефон «Samsung Galaxy Star» свідок ОСОБА_28 добровільно видала працівникам міліції, постановою про визнання речовим доказом від 23.02.2015 року мобільний телефон «Samsung Galaxy Star» вилучений у ОСОБА_28 визнаний речовим доказом.
Згідно з протоколом прийняття заяви про злочин від 30.01.2015 року ОСОБА_13 повідомила про те, що 14.01.2015 року невідома особа знаходячись на території школи № 25 по вул.Патріотичній в м.Запоріжжя відкрито заволоділа у її неповнолітнього сина ОСОБА_12 мобільним телефоном.
Як свідчить протокол предявлення особи для впізнання від 30.01.2015 року неповнолітній свідок ОСОБА_26 в присутності законного представника ОСОБА_29 за участі понятих вказав на обвинуваченого ОСОБА_6 як на особу, яка 14.01.2015 року шляхом погрози відібрала у ОСОБА_12 мобільний телефон.
Версія обвинуваченого про те, що він не міг скоїти злочин 14.01.2015 року, оскільки він прибув до м.Запоріжжя на вокзал Запоріжжя - 2 о 15 год.45 хв. та не міг вчинити злочин в даний час, під час судового слідства не знайшла свого підтвердження. Дане твердження обвинуваченого є голослівним, без надання будь-доказів в підтвердження цього, стороною захисту будь-яких клопотань з приводу підтвердження версії обвинуваченого не заявлялось.
Пояснення обвинуваченого про те, що свідки впізнаючи його, інших особливостей крім шраму на його обличчі не називали, не спростовують висновків суду.
Суд при винесенні рішення керується ст.22 КПК України, якою передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Суд розцінює процесуальну поведінку обвинуваченого, як бажання уникнути кримінальної відповідальності за тяжкий злочин, в якому він обвинувачується.
Навпаки, досліджені судом докази вказують на вчинення 14.01.2015 року ОСОБА_6 нападу з метою заволодіння мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_12 , поєднаного з погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для здоровя особи, яка зазнала нападу.
У відповідності до п. 9 Пленуму верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 р. «Про судову практику у справах про злочини проти власності» небезпечне для життя чи здоров`я» насильство - це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо.
Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.
Психічне насильство при розбої полягає в погрозі негайно застосувати фізичне насильство, небезпечне для життя чи здоров`я потерпілого (погроза вбити, заподіяти тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, легке тілесне ушкодження з розладом здоров`я).
Погроза має місце тоді, коли винна особа, висловлюючи її в будь-якій формі (словами, жестами, демонстрацією зброї тощо), бажає, щоб у потерпілого склалося враження, що якщо він буде протидіяти нападаючому або не виконає його вимог, ця погроза буде реалізована, а у потерпілого дійсно таке враження склалося. Це стосується і випадків, коли винна особа погрожує застосуванням предметів, які завідомо для неї не можуть бути використані для реалізації погроз (зіпсованої зброї або її макета тощо), якщо потерпілий сприймає ці предмети як такі, що являють собою небезпеку для життя чи здоров`я.
Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 по відношенню до потерпілого ОСОБА_12 вчинив розбійний напад з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоровя особи, і саме погроза обвинуваченого ОСОБА_6 сприймалася потерпілим ОСОБА_12 , як реальна та така, яка є небезпечною для життя чи здоровя. Тому орган досудового слідства невірно зазначив в обвинувальному акті обєктивну сторону розбійного нападу, вчиненого обвинуваченим, а саме, як розбійний напад поєднаний із насильством небезпечним для здоровя особи, яка зазнала нападу.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого 14.01.2015 року за ст.187 ч.1 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).
Незважаючи на процесуальну позицію обвинуваченого щодо неможливості ним вчинення кримінальних правопорушень 29 січня 2015 року, його винуватість у вчиненні інкримінованих діянь в обсязі пред`явленого обвинувачення за встановлених судом обставин, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, які узгоджуються між собою та не викликають сумнівів у своїй достовірності та допустимості.
Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_30 суду пояснив, що 29 січня 2015 року він йшов зі школи разом з ОСОБА_31 , який ішов попереду нього, до нього з правого боку підійшов незнайомий чоловік, та сказав йому : „віддай телефон, а то заріжу, та приклав розкладний ніж до його шиї, потім незнайомий склав ніж та поклав його в свою кишеню, після чого взяв його дві руки у свою праву руку, а своєю лівою рукою заліз в його кишеню куртки, витягнув звідти його мобільний телефон та почав тікати. В той час, як незнайомий погрожував йому ножем та відбирав у нього мобільний телефон, ОСОБА_32 вже виходив з подвіря школи. Незнайомого чоловіка він запамятав, у нього був шрам га губі, він впізнав його.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_33 суду пояснив, що 29 січня 2015 року він разом з ОСОБА_34 йшли зі школи, до них ззаду підійшов чоловік, який сказав, щоб вони віддали йому мобільні телефони, бо він дістане ніж. Він пішов вперед, бо в його не було мобільного телефону, а ОСОБА_35 залишився. Чоловік був одягнутий в чорну куртку, джинси, на верхній губі у нього був шрам.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_36 ОСОБА_37 суду пояснив, що він займається ремонтом мобільних телефонів та працює на ринку Анголенка в м.Запоріжжя, у січні 2015 року обвинувачений ОСОБА_6 продав йому мобільний телефон фірми „Lenovo моделі А 390 у корпусі чорного кольору. 25.02.2015 року цей мобільний телефон він добровільно видав працівникам міліції, що підтверджується протоколом огляду від 25.02.2015 року та постановою про визнання речовим доказом від 25.02.2015 року мобільного телефону „Lenovo моделі А 390.
Згідно з протоколом прийняття заяви про злочин від 29.01.2015 року ОСОБА_15 повідомила про те, що 29.01.2015 року невідома особа знаходячись на території школи АДРЕСА_3 відкрито заволоділа у його неповнолітнього сина ОСОБА_14 мобільним телефоном „Lenovo чорного кольору.
Як свідчить протокол предявлення особи для впізнання від 30.01.2015 року потерпілий ОСОБА_14 в присутності законного представника ОСОБА_15 за участі понятих ОСОБА_14 вказав на обвинуваченого ОСОБА_6 як на особу, яка 29.01.2015 року шляхом погрози ножем відібрала у нього мобільний телефон.
З протоколу предявлення особи для впізнання від 30.01.2015 року випливає, що неповнолітній свідок ОСОБА_33 в присутності законного представника ОСОБА_38 за участі понятих впізнав ОСОБА_6 як особу, яка відкрито заволоділа мобільним телефоном у ОСОБА_14 .
Версія обвинуваченого про те, що він не міг скоїти злочин 29.01.2015 року, оскільки він в цей день весь час перебував за місцем свого мешкання у с.Гнаровське Вільнянського району, під час судового слідства не знайшла свого підтвердження.
За клопотанням обвинуваченого допитана судом свідок ОСОБА_39 пояснила, що обвинувачений є її сином, він разом з жінкою, з якою він проживав у цивільному шлюбі, з січня 2015 року проживали за місцем її мешкання у с.Гнаровське Вільнянського району. В січні 2015 року, а саме 29 січня 2015 року він знаходився дома.
Суд вважає, що показання ОСОБА_40 самостійно не підтверджують не причетності обвинуваченого до скоєння ним 29.01.2015 року злочину, враховуючи те, що ОСОБА_39 є зацікавленою особою в позиції обвинуваченого, крім того інших доказів в підтвердження конкретних подій саме 29.01.2015 року свідок не навела.
Крім того, посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на незаконні дії працівників міліції при розслідуванні епізодів обвинувачення за ст.187 ч.ч.1,2 КК України не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки обвинувачений та його захисник під час досудового слідства зі скаргами не неправомірні дії працівників міліції та порушення норм процесуального права слідчим не зверталися. Та такі порушення або неправомірні дії не були встановлені і під час судового слідства.
Оцінюючи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 по відношенню до потерпілого ОСОБА_14 вчинив розбійний напад з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоровя особи, і саме погроза обвинуваченого ОСОБА_6 сприймалася потерпілим ОСОБА_14 , як реальна та така, яка є небезпечною для життя чи здоровя. Тому орган досудового слідства невірно зазначив в обвинувальному акті обєктивну сторону розбійного нападу, вчиненого обвинуваченим, а саме, як розбійний напад поєднаний із насильством небезпечним для здоровя особи, яка зазнала нападу.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого 29.01.2015 року за ст.187 ч.2 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій.
Стосовно обвинувачення ОСОБА_6 за ст.185 ч.2 КК України, за яким ОСОБА_6 не визнає себе винним, суд вважає обвинувачення доведеним та підтвердженим дослідженими судом доказами.
Так, свідок ОСОБА_41 суду пояснила, що вона знає обвинуваченого, вони разом працювали на сільськогосподарських полях, на час підробіток проживали у своїх знайомих, з нею проживав також її син, разом з дівчиною, там також раніше проживав обвинувачений. Єлтаєв вранці прийшов забрати свої речі, в той час всі ще спали, мобільні телефони її сина лежали в дитячій колисці, після того як ОСОБА_42 пішов, вони встановили пропажу двох мобільних телефонів, які належали її сину.
Свідок ОСОБА_43 суду пояснив, що він винаймав житло на період роботи на полі в пгт.Кушугум, вранці він сидів на подвірї, бачив, як обвинувачений зайшов в будинок, у руках його не було нічого, після того, як вийшов, він побачив, що він тримає у руках мобільний телефон. Після того, як обвинувачений пішов, ОСОБА_44 почав шукати мобільні телефони, та сказав, що телефони були у дитячій колисці, та вони пропали.
Допитана судом свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що вона перебуває з обвинуваченим у цивільному шлюбі. Він подарував їй мобільні телефони Нокіа та Самсунг, пояснював, що телефони йому віддав його друг. Вона добровільно видавала мобільний телефон, який їй подарував ОСОБА_6 працівнику міліції, про що написала письмову заяву працівнику міліції.
Згідно з протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 05.02.2015 року, ОСОБА_11 звернувся з заявою про крадіжку 01.09.2014 року невідомою особою належних йому мобільних телефонів „Самсунг 5230 та „Нокіа 1300, які знаходились за адресою: пгт.Кушугум, вул..Кірова,150.
Письмовою розпискою ОСОБА_11 підтвердив те, що він отримав на відповідальне зберігання мобільний телефон „Нокіа, який був викрадений ОСОБА_6 .
Згідно з постановою слідчого від 27.02.2015 року мобільний телефон „Nokia 1300 був вилучений у обвинуваченого, і це підтвердив обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні, визнаний речовим доказом та переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_11 .
Версія обвинуваченого про те, що мобільні телефони марки Самсунг та Нокіа він не викрадав, а брав з дозволу потерпілого ОСОБА_11 ніякими доказами не підтверджені, та спростовуються дослідженими судом показаннями свідків ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_17 , які викривають обвинуваченого у скоєнні таємного викрадення мобільних телефонів саме обвинуваченим ОСОБА_6 .
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно
Відповідно до ст.66 КК України, судом не встановлені пом`якшуючі вину обвинуваченого ОСОБА_6 обставини.
Обставинами, що обтяжують вину ОСОБА_6 відповідно до ст. 67 КК України є вчинення злочину щодо малолітнього.
При призначенні покарання, суд приймає до уваги характер і ступінь тяжкості суспільно небезпечних діянь, які закон відносить до злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів, а також особу обвинуваченого, який задовільно характеризується за місцем мешкання, раніше засуджений, не працює. У звязку з цим суд вважає, що необхідним та достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів є покарання в умовах ізоляції його від суспільства, у вигляді позбавлення волі.
По кримінальним провадженням цивільні позови потерпілими не заявлені.
Судові витрати по справі відсутні.
Вирішуючи питання про речові докази суд враховує вимоги ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст.368, 370, 374 КПК України, суд
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.187, ч.2 ст.187, ч.2 ст.186, ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання :
- за ст.187 ч. 1 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі;
- за ст.187 ч. 2 КК України у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- за ст.186 ч.2 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;
- за ст.185 ч.2 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання ОСОБА_6 у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі із конфіскацією майна належного на праві власності ОСОБА_6
Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, - залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з 30 січня 2015 року, тобто з моменту його затримання.
Відповідно до абз. 1.ч.5. ст. 72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_6 зарахувати строк попереднього увязнення з 30.01.2015 року по 28.01.2016 року включно з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі.
Речові докази: мобільний телефон «Lenovo A390», в корпусі чорного кольору, переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_15 , - залишити ОСОБА_15 ; мобільний телефон «Samsung Galaxy Star», переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_13 , - залишити ОСОБА_13 , мобільний телефон „Nokia 1300, переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_11 , - залишити ОСОБА_11 .
Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя протягом 30 днів з моменту його проголошення. Для осіб, які перебувають під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1