справа № 462/3479/14-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 листопада 2015 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001061 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Старичі Яворівського району Львівської області, українця, громадянина України, з освітою 8 класів, неодруженого, невійськовозобовязаного, непрацюючого, зареєстрованого і проживаючого на АДРЕСА_1 , раніше судимого, востаннє: 18.03.2010 Яворівським районним судом Львівської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.263, ч.1 ст.70 КК України на 4 роки позбавлення волі, звільненого 29.01.2013 року по відбуттю строку покарання,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185 КК України,

встановив:
ОСОБА_4 , будучи раніше судимим за ст.ст.185, 186 КК України, 03.04.2014 року, близько 14.00 год., на вул.Городоцькій у м.Львові, навпроти ринку «Привокзальний», маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, скориставшись відсутністю стороннього нагляду, шляхом відчинення аварійною кнопкою вхідних дверей, проник у маршрутне таксі №141 сполученням «Львів-Пустомити», звідки таємно викрав гроші в сумі 500 грн., які належали ОСОБА_5 , чим спричинив останньому матеріальної шкоди на вказану суму.

Крім цього, ОСОБА_4 07.04.2014 року, близько 19.00 год., на вул.Городоцькій у м.Львові, навпроти ринку «Привокзальний», маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, скориставшись відсутністю стороннього нагляду, шляхом відчинення аварійною кнопкою вхідних дверей, проник у маршрутне таксі №140 сполученням «Львів-Городок», звідки таємно викрав гроші в сумі 150 грн., які належали ОСОБА_6 , чим спричинив останньому матеріальної шкоди на вказану суму.

Також, ОСОБА_4 09.04.2014 року, близько 19.30 год., на вул.Городоцькій у м.Львові, навпроти ринку «Привокзальний», маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, скориставшись відсутністю стороннього нагляду, шляхом відчинення аварійною кнопкою вхідних дверей, проник у маршрутне таксі №140 сполученням «Львів-Городок», звідки намагався таємно викрасти гроші в сумі 270 грн., які належали ОСОБА_7 , однак свого умислу не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки, залишаючи місце події, був викритий водієм транспортного засобу.

Крім цього, ОСОБА_4 16.04.2014 року, близько 19.35 год., на вул.Городоцькій у м.Львові, навпроти ринку «Привокзальний», маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, скориставшись відсутністю стороннього нагляду, шляхом відчинення аварійною кнопкою вхідних дверей, проник у маршрутне таксі, сполученням «Львів-Гречани», звідки таємно викрав гроші в сумі 400 грн., які належали ОСОБА_8 , чим спричинив останньому матеріальної шкоди на вказану суму.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованих йому злочинах, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, та дав суду показання аналогічні фабулі обвинувачення. У вчиненому щиро розкаюється, просить суд його суворо не карати.

Враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорювались фактичні обставини кримінального провадження, з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою.

Обвинувачений ОСОБА_4 до вчинення даного злочину був засуджений 18.03.2010 Яворівським районним судом Львівської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.263, ч.1 ст.70 КК України на 4 роки позбавлення волі. Дана судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку.

Отже, в даному випадку має місце така кваліфікуюча ознака крадіжки, як повторність, пов`язана із засудженням ОСОБА_4 за раніше вчинений злочин.

Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у закінченому замаху на повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжку) та в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185 КК України.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких злочин не було доведено до кінця при замаху на злочин.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , є щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які є злочинами середньої тяжкості, вчинені умисно, з корисливих мотивів; той факт, що шкода, заподіяна злочинами в розмірі 1050 грн., не відшкодована; особу винного, який раніше судимий, в тому числі за вчинення корисливих злочинів (матеріали кримінального провадження, арк.85, 88-90), неодружений, не працює, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває (матеріали кримінального провадження, арк.94).

Крім того, суд бере до уваги, що обвинувачений на шлях виправлення не став, оскільки вчинив злочини повторно, незадовго після звільнення з місць позбавлення волі, де відбував покарання, в тому числі за вчинення корисливих злочинів, що свідчить про відсутність позитивних змін в його особистості і готовності бути законослухняним громадянином у суспільстві, а також що він, є особою схильною до скоєння умисних корисливих злочинів.
Також суд звертає увагу на ту обставину, що, будучи викритим потерпілим під час вчинення крадіжки 09.04.2014 року, він не припинив свою злочинну діяльність, натомість повторно 16.04.2014 року вчинив крадіжку на тому ж місці і в той же спосіб, що і в попередніх епізодах.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, за кожен злочин у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.185 КК України, з врахуванням положення ч.3 ст.68 КК України, яка регламентує призначення покарання за вчинення замаху на злочин, а саме, що строк або розмір покарання в такому випадку не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.70 КК України при сукупності злочинів, суд призначивши покарання за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Таким чином,остаточне покарання обвинуваченому слід обрати на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, враховуючи характер та співвідношення тяжкості злочинних діянь, їх наслідки, ступінь суспільної небезпечності скоєних злочинів, - шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Підстав для застосування до ОСОБА_4 ст.ст. 69, 75 КК України суд не вбачає, з огляду на відсутність у справі сукупності обставин, що пом`якшують та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів, і за переконання, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Оскільки в іншому кримінальному провадженні Франківським районним судом м.Львова ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, тому судвважає, що в даному провадженні немає підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373-375 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, і призначити йому покарання:

за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік;

за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на два роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.

Строк відбуття покарання рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1