Справа № 314/3518/15-к
Провадження № 1-в/314/776/2015
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.08.2015 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю прокурора: ОСОБА_2 ,

представника адміністрації колонії: ОСОБА_3 ,
засудженого: ОСОБА_4 ,

секретаря: ОСОБА_5 ,

розглянувши у дистанційному судовому засіданні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Терпіння Мелітопольського району Запорізької області, освіта середньо-спеціальна, мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого:

-17.05.2012 року Кувандикським районним судом Оренбурзької області Російської Федерації за ч.3 ст. 162 КК Російської Федерації до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Згідно ухвали Мелітопольського районного суду Запорізької області від 15.04.2013 року вирок визнано таким, що підлягає виконанню на території України, вважати ОСОБА_4 засудженим за вказаним вироком на території України відповідно до КК України за ч.3 ст. 187 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України до 4-х років 6 місяців позбавлення волі;

Зараз відбуває покарання у Софіївській виправній колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№55)

Початок строку: 18.02.2012 року Кінець строку: 18.08.2016 року

ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого ОСОБА_4 , який відбуває покарання у Софіївській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№55), надійшло клопотання про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення.

Засуджений ОСОБА_4 , у судовому засіданні своє клопотання підтримав, просив його задовольнити, пояснив, що відбув ? строку покарання, в зв`язку з чим вважає, що заслужив на умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

В судовому засіданні представник установи ОСОБА_3 клопотання засудженого не підтримав, вважає, що засуджений на шлях виправлення не встав.

Прокурор у судовому засіданні заперечує проти задоволення клопотання, вважає, що засуджений не довів своє виправлення, оскільки за час відбування покарання він має 5 стягнень, два з яких не погашені, при цьому заохочень взагалі не має. Крім того, засуджений працював не протягом всього періоду знаходження в місцях відбування покарання, а саме з 2012 по 2014 роки не працював взагалі, а саме перед настання пільги в 2015 році почав працювати. Отже, вважає, що відсутні підстави для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_4 від подальшого відбування покарання.

Суд, заслухавши засудженого, пояснення представника адміністрації Софіївської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№55), думку прокурора, дослідивши матеріали особової справи засудженого, дійшов висновку, що у задоволенні подання має бути відмовлено з наступних підстав:

Відповідно до вимог ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення може бути застосоване до особи, яка відбуває покарання у тому числі у виді позбавлення волі, якщо засуджений своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно п.2 ч.3 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Як вбачаться з матеріалів подання та особистої справи ОСОБА_4 , останній був засуджений та відбуває покарання у вигляді 4 років 6 місяців за скоєння умисного тяжкого злочину. Строк відбуття покарання засудженим обчислюється з 18.02.2012 року, і на день розгляду клопотання засуджений вже дійсно відбув більше двох третин призначеного судом покарання, що згідно ст.81 КК України свідчить про наявність формально-юридичної підстави для умовно-дострокового звільнення.

Проте, розглядаючи подання, суд також враховує, що згідно з положеннями ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

У відповідності з ч.2 ст.81 КК умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

Натомість, як встановлено в судовому засіданні, перебуваючи з 24.11.2014 року в Софіївській виправній колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№55), засуджений ОСОБА_4 хоча і був працевлаштований з січня 2015 року, але його відсоток виконання норм виробітки не є високим і за вказаний період складає лише від 1,2% до 8,5%.
При цьому, згідно характеристики засудженого, останній байдуже ставиться і до виконання робіт із благоустрою установи.

Відповідно до положень ст.123 КВК України при визначення ступеня виправлення засуджених враховується їх участь у виховних заходах, стимулювання правослухняної поведінки засуджених здійснюється за допомогою програм диференційованого виховного впливу.
Проте, як встановлено в ході судового засідання, ОСОБА_4 взагалі не приймає участі в програмах диференційованого виховного впливу.
Також при розгляді подання суд враховує, що 22.07.2015 року комісією Софіївської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№55) ОСОБА_4 було відмовлено в застосуванні ст. 81 КК України як особі, що не довела своє виправлення.

В судовому засіданні засуджений не переконав суд в тому, що в період після прийняття комісією Софіївської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№55) вказаного рішення від 22.07.2015 року до дня розгляду судом клопотання - він скоїв будь-які активні дії, які б свідчили про його беззаперечне виправлення.

Згідно ст.6 КВК України виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

При вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення суд виходить з того, що шлях виправлення та обсяг дій засудженого, що доводять його виправлення, є індивідуальним в кожному конкретному випадку.

Отже при розгляді клопотання ОСОБА_4 суд вважає, що всі перелічені обставини в їх сукупності свідчать про те, що останній до теперішнього часу не проявив себе як особа, що довела своє перевиховання та виправлення в розумінні ст. 6 КВК України, а отже засуджений, за висновком суду, не заслуговує на застосування пільги, передбаченої ст. 81 КК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.81 КК України, п.2 ч.1 ст.537, п.1 ч.2 ст.539 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 , який відбуває покарання у Софіївській виправній колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№ 55) - відмовити.

На ухвалу протягом семи діб може бути подана апеляція до Апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області.

Суддя ОСОБА_1

07.08.2015