Справа № 452/3509/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/486/15 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 грудня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши кримінальне провадження №0000989 внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань від 22.09.2014 року про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України

з участю прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9

потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11

захисника ОСОБА_12

обвинуваченого ОСОБА_7

за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 , обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_11 на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27 березня 2015 року,
встановила:
цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 116 КК України і призначено покарання обмеження волі на строк три роки. Початок строку відбуття покарання встановлено обчислювати ОСОБА_7 з часу звернення вироку до виконання.

На підставі ст. 72 КК України зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 22.09.2014 року по 24.09.2014 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 у користь ОСОБА_10 , яка проживає АДРЕСА_2 , 200000 (двісті тисяч) гривень за спричинення моральної шкоди. У решті позову про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 , 22.09.2014 приблизно о 01 годині, перебуваючи в приміщенні квартири, що у АДРЕСА_3 , яку винаймав з колишньою дружиною ОСОБА_14 , під час конфлікту з ОСОБА_15 , що виник раптово, внаслідок тяжкої образи з боку потерпілого, перебуваючи в стані сильного душевного хвилювання, умисно наніс йому удари руками і ногами по голові та різних ділянках тіла, заподіявши потерпілому тупу поєднану травму тіла, яка супроводжувалась поперечним розривом грудного відділу аорти нижче діафрагми і ускладнилась масивною гострою крововтратою, що підтверджується наявністю в черевній порожнині біля 3-х літрів крові та згустків, вираженим малокрів`ям органів і тканин, внаслідок чого наступила смерть потерпілого ОСОБА_15 , тобто вчинив умисне вбивство потерпілого ОСОБА_15 .

Крім того, ОСОБА_7 під час вищевказаного конфлікту спричинив потерпілому ОСОБА_15 інші тілесні ушкодження, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 120/14 від 31.10.2014 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень згідно живих осіб по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення.

Не погоджуючись із даним вироком прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_13 , подав апеляційну скаргу в якій просить, вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27.03.2015 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 в тому, що він 22.09.2014 року приблизно о 01 годині, перебуваючи в приміщенні квартири, що у АДРЕСА_3 , яку винаймає його колишня дружина ОСОБА_14 під час конфлікту з ОСОБА_15 , що виник раптово, на грунті ревнощів маючи умисел на заподіяння смерті останньому, наніс йому удари руками і ногами по голові та різних ділянках тіла, від чого останній отримав, згідно висновку судово-медичної експертизи № 120/14 від 31.10.2014 року, перелом передньої стінки лобної пазухи, забійну рану розміщену косо-вертикально в лобній ділянці по середині на межі з волосистою частиною в проекції перелому, на краях рани осаднення майже круглі діаметром біля 1см. в центрі рани, крововилив в м`які тканини голови в проекції рани в лобній ділянці, які утворилися від дії твердого тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, найімовірніше у вертикальному положенні потерпілого, який привів до втрати свідомості і падіння тіла, крім цього виявлено крововиливи в лівій скроневій ділянці і в потиличній ділянці зліва, перелом 10-11 ребер зліва по задній пахвовій лінії, крововиливи в проекції хрящових частин 6 ребер, та в проекції мечевидного паростку, поперечний розрив аорти нижче діафрагми, з крововиливами в навколишні тканини, синець на правій вушній раковині, який займає передню і задню поверхню раковини, синець в правій привушній ділянці, синець в лобній ділянці зліва, в нижній частині якого садно, синець в лівій скроневій ділянці, синець в лівій орбітальній ділянці, що займає верхню і нижню повіки, крововилив яскраво-червоного кольору в білковій оболонці лівого ока біля зовнішнього кута очної щілини, синець в правій орбітальній ділянці на нижній повіці, біля зовнішнього кута очної щілини, забійну рану, розміщену вертикально на верхній губі справа, яка переходить на кайму губи, масивний синець на слизовій оболонці верхньої губи, на фоні якого три забійні рани, два садна на нижній губі зліва на фоні синця, який опускається на кайму губи, синець на лівій щоці біля кута рота, з дрібним осадненням, синець на підборідді справа, синець в ділянці нижньої щелепи зліва, два садна на задній поверхні правого ліктьового суглобу, синець в ділянці крила правої клубової кістки, на фоні якого садно, які утворились від дії різних твердих тупих предметів, незадовго до настання смерті, найімовірніше у горизонтальному положенні тіла, враховуючи сліди стікання крові на шкірі обличчя. Із наведених тілесних ушкоджень - 14 легких, 5 - легких з короткочасним розладом здоров`я, 2 середньої тяжкості та 1, а саме поперечний розрив аорти нижче діафрагми, з крововиливами в навколишні тканини, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень згідно живих осіб по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення, внаслідок якого настала смерть потерпілого.Засудити ОСОБА_7 за ч.1 ст.115 КК України та призначити йому покарання у виді 11 (одинадцяти) років позбавлення волі. В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що вирок є незаконним з підстав неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Апелянт, не оспорюючи об`єктивну сторону даного кримінального правопорушення, вважає, що судом зроблені неправильні висновки щодо суб`єктивної сторони даного кримінального правопорушення, і як наслідок, неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність. Апелянт, керуючись актом №688 від 15.10.14 комплексної судової психолого-психіатричної експертизи, не заперечуючи факт перебування ОСОБА_7 в період інкримінованих дій в стані фізіологічного афекту, вважає, що підстав для юридичної кваліфікації стану сильного душевного хвилювання, у суду не було, оскільки, ОСОБА_7 не був знайомий із ОСОБА_15 , а тому останній не міг систематично знущатися із ОСОБА_7 . Також, як зазначає апелянт, ОСОБА_7 в своїх показах не вказував на те, що покійний ОСОБА_15 застосував щодо нього протизаконне насильство. На відсутність протизаконного насильства покійного ОСОБА_15 по відношенню до ОСОБА_7 вказує і висновок №206/14 від 25.09.14 судово-медичної експертизи ОСОБА_7 , згідно якого в останнього виявлено тілесні ушкодження, характерні, як в суді уточнив експерт ОСОБА_16 , для боротьби та нанесення ударів самим ОСОБА_7 . Апелянт вважає, що поведінка потерпілого не була явно непристойною, що особливо принижувала гідність чи ганьбила честь ОСОБА_7 та, що дії ОСОБА_15 не були спрямовані на умисне грубе приниження честі і гідності ОСОБА_7 . На думку апелянта, дії ОСОБА_15 , були спрямовані на захист ОСОБА_14 від колишнього чоловіка та зі сторони потерпілого ОСОБА_15 по відношенню до ОСОБА_7 об`єктивно не було тяжкої образи. Тому, апелянт вказує, що висновки суду про те, що ОСОБА_7 вчинив вбивство ОСОБА_15 в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок тяжкої образи з боку потерпілого, не відповідають фактичним обставинам справи, не підтверджуються доказами та є суперечливими. Як наслідок, на думку апелянта, судом неправильно кваліфіковано дії ОСОБА_7 за ст.116 КК України, чим неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.
Не погоджуючись із даним вироком обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27.03.2015 року скасувати, обрати мінімальне покарання у вигляді обмеження волі, звільнивши обвинуваченого від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, а в задоволенні моральної шкоди відмовити. В обгрунтування апеляційної скарги покликається на те, що вирок суду незаконний з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Апелянт зазначає, що злочин, за який його засуджено середньої тяжкості, вчинений внаслідок протиправної поведінки потерпілого, оскільки він перший схопив обвинуваченого за одяг на грудях, в нетверезому стані в домі обвинуваченого поводив себе зверхньо і зухвало. В крові ОСОБА_15 виявлено етиловий спирт в кількості: в крові 1.38 проміле, в сечі 2,35 проміле. Апелянт вказує, що на його утриманні двоє малолітніх дітей, а після розірвання шлюбу з ОСОБА_14 органом опіки та піклування їхнє місце проживання визначено з обвинуваченим. Апелянт зазначає, що характеристика у нього виключно позитивна. На думку апелянта, суд помилково прийшов до висновку про те, що відсутні підстави для звільнення його від відбування покарання з випробовуванням на підставі ст.. 75 КК України та вважає, що призначене покарання є надто суворим, а розмір моральної шкоди несправедливим.
Не погоджуючись із даним вироком потерпіла ОСОБА_11 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27.03.2015 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 в тому, що він 22.09.2014 року, маючи умисел на заподіяння смерті ОСОБА_15 , умисно наніс йому удари руками і ногами по голові та різних ділянках тіла, від яких останній отримав тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких настала смерть потерпілого та засудити ОСОБА_7 за ч.1 ст. 115 КК України та обрати йому сувору міру покарання. В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржуваний вирок незаконний з підстав неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність за скоєний злочин та невідповідності висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження. Апелянт зазначає, що з пояснень колишньої дружини ОСОБА_14 стало відомо, що вона з колишнім чоловіком жила окремо, після розірвання шлюбу між ними були неприязні відносини. Апелянт вказує, що із матеріалів кримінального провадження відомо, що ОСОБА_7 не міг перебувати у стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок образи з боку потерпілого, оскільки такої образи своїми діями потерпілий ОСОБА_15 йому не спричинив. На думку апелянта, поведінка потерпілого не була явно непристойною, яка б особливо принижувала гідність чи ганьбила честь ОСОБА_7 , дії ОСОБА_15 не були спрямовані на умисне грубе порушення честі і гідності ОСОБА_7 , апелянт вважає, що звернення ОСОБА_15 , до ОСОБА_7 з запитанням «Хто ти такий», після того як він увійшов у кімнату не є умисним грубим приниженням його гідності, а тому не є тяжкою образою, а відтак ОСОБА_7 в період інкримінованих йому дій не знаходився в стані фізіологічного афекту, який би міг обмежити можливість передбачити наслідки своїх дій. Апелянт зазначає, що покази ОСОБА_7 про те, що нібито після того, як ОСОБА_15 звернувся до нього з питанням «Хто ти такий» і тут же він втратив пам`ять не відповідають дійсності і суперечать показам свідка ОСОБА_17 , з яких стало відомо, що коли він в складі оперативної групи знаходився в квартирі, ОСОБА_7 казав, що 2-3 рази вдарив потерпілого тому, якщо ОСОБА_7 оперативному працівнику, який прибув на місце події пояснив, що він 2-3 рази вдарив потерпілого, то він чітко пам`ятає, як наносив удари потерпілому та скільки. Апелянт не погоджується з висновком експерта щодо фізіологічного афекту, оскільки, на думку апелянта, експерт прийшов до такого висновку виключно на підставі пояснень самого обвинуваченого ОСОБА_7 , який зацікавлений в результатах розслідування цього кримінальною провадження.
Заслухавши доповідача, виступ прокурора, який підтримав подану прокурором та потерпілою апеляційні скарги, заперечив апеляційну скаргу обвинуваченого, пояснення захисника, яка підтримала апеляційну скаргу обвинуваченого та заперечила апеляційні скарги потерпілого та прокурора, думку потерпілих, які підтримали апеляційну скаргу прокурора та потерпілої ОСОБА_11 і заперечили апеляційну скаргу обвинуваченого, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 та потерпілої ОСОБА_11 підлягають до часткового задоволення, а апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення.
Дослідивши подані апеляційні скарги встановлено, що жодний із апелянтів не оспорює сам факт вчинення дій, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_7 та встановленої умисної форми вини обвинуваченого тому, керуючись положеннями ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Диспозицією ч.1 ст. 115 КК України є убивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Відповідно до ст. 116 КК України диспозицією статті є умисне вбивство, вчинене в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання або тяжкої образи з боку потерпілого.
Беручи до уваги роз`яснення Пленуму Верховного Суду України викладені в ч.1 п.23 Постанови від 07.02.2003 року №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» суб`єктивна сторона вбивства або заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, відповідальність за які передбачено статтями 116 і 123 КК, характеризується не лише умислом, а й таким емоційним станом винного, який значною мірою знижував його здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними. Необхідною умовою кваліфікації дій винного за зазначеними статтями є сильне душевне хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання чи тяжкої образи з боку потерпілого. Насильство може бути як фізичним (заподіяння тілесних ушкоджень або побоїв, незаконне позбавлення волі тощо), так і психічним (наприклад, погроза завдати фізичної, моральної чи майнової шкоди). До тяжкої образи слід підносити явно непристойну поведінку потерпілого, що особливо принижує гідність чи ганьбить честь винного або близьких йому осіб.
За змістом закону стан сильного душевного хвилювання - це стан фізіологічного афекту, що раптово виник і являє собою короткочасну інтенсивну емоцію, як домінує в свідомості людини, котра значною мірою втрачає контроль над своїми діями і здатність керувати ними. Під фізіологічним афектом в науковій літературі розуміють такий , що раптово виникає, відносно короткочасний , інтенсивний та бурхливий емоційний процес вибухового характеру, що є реакцією на сильний зовнішній збудник і може дати непідкорену свідомому вольовому контролю розрядку дії. Звуження свідомості призводить до зниження здатності особи усвідомлювати свої дії та керувати ними. Однак, стан фізіологічного афекту повністю не позбавляє особу спроможності усвідомлювати свої дії та ( або) керувати ними.
Згідно з актом судово-психіатричного експерта №688 від 15.10.2014 року, вбачається, що ОСОБА_7 в період інкримінованих дій знаходився в стані фізіологічного афекту, який обмежив можливість передбачити наслідки своїх дій. Стан фізіологічного афекту був обумовлений суб`єктивно значимою ситуацією для ОСОБА_7 , викликаною емоційним напруженням, що блокував здатність раціонального вирішення конфлікту. Стан фізіологічного афекту у ОСОБА_7 може бути підставою для юридичної кваліфікації стану сильного душевного хвилювання. В даний час, хронічним психічним захворюванням не страждає, виявляє ознаки ситуативно обумовленого легкого депресивного епізоду. Наявні в нього розлади психічної діяльності, в даний час, не досягають рівня хронічного психічного захворювання чи недоумства, а тому не позбавляють його можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованого діяння ОСОБА_7 також хронічним захворюванням чи недоумством не страждав та не виявляв ознак тимчасового чи будь якого іншого хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 не потребує.
Крім цього, допитана у судовому засіданні суду першої інстанції судовий експерт - психолог ОСОБА_18 повністю підтримала акт судово-психіатричного експерта №688 від 15.10.2014 та роз`яснила його. Ствердила, що для обвинуваченого ситуація, яка склалася, була суб`єктивно значимою. Дану ситуацію він суб`єктивно сприйняв як тяжку образу, що принизила його чоловічу гідність. Про те, що для обвинуваченого це був виключний стан свідчить автоматизація нанесення ударів та їх кількість, що є класичним проявом стану фізіологічного афекту. При стані фізіологічного афекту характерна втрата пам`яті. Пам`ять вертається на стадії виснаження, коли він побачив, що зробив. Даний акт складався комісійно. Комісія прийшла до однозначного висновку про стан фізіологічного афекту у ОСОБА_7 , що може бути підставою для юридичної кваліфікації стану сильного душевного хвилювання.
Таким чином, наявність стану фізіологічного афекту у обвинуваченого встановлена актом судово-психіатричної експертизи №688.
Покликання прокурора та потерпілої ОСОБА_11 в апеляційних скаргах на відсутність тяжкої образи спростовується зібраними на досудовому розслідуванні та дослідженими в суді першої інстанції доказами. Встановити наявність об`єктивно тяжкої образи, тобто такої образи, яка загально для всіх і кожного є такою неможливо, оскільки, кожна особа суб`єктивно сприймає оточуючі її обставини і по своєму трактує відношення інших осіб до своєї особистості. Для встановлення наявності чи відсутності певних станів у особи, або визначення особливостей перебігу психічних процесів у особи, того, якою мірою вони могли вплинути на здатність цієї особи адекватно сприймати, осмислювати, запам`ятовувати і відтворювати обставини, що мали місце в минулому, а також осмислювати і контролювати власні дії необхідні спеціальні знання, а саме експертне дослідження.

Так відповідно до абз.1 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 року №8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах»( Із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України N 15 від 25.05.98), судово-психіатрична експертиза призначається, коли вирішення кримінальної або цивільної справи залежить від визначення психічного стану особи на час вчинення нею певного діяння (бездіяльності) чи укладення угоди за наявності сумнівів щодо її спроможності усвідомлювати значення своєї поведінки внаслідок психічної хвороби або тимчасового розладу душевної діяльності.
Колегією суддів, також, врахована локалізація і кількість поранень потерпілого. Зокрема, враховано судово-медичну експертизу трупа ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , висновок судово-медичної експертизи №206/14 від 25.09.2014 року, пояснення ОСОБА_16 даними під час судового розгляду в суді першої інстанції, а саме, що причиною смерті стала крововтрата внаслідок розриву аорти; при судово-медичній експертизі встановлено, що з тілом відбулося не менше 22 контактів твердих тупих предметів, 14 з яких спричинили легкі тілесні ушкодження, 5 спричинили легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, 2 контакти спричинили ушкодження середнього ступеню тяжкості, 1 контакт спричинив тяжке тілесне ушкодження, яке викликало смерть потерпілого. (звукозапис судового засідання від 27.01.2015 року №164050).
Отже, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що ОСОБА_7 , 22.09.2014 приблизно о 01 годині, перебуваючи в приміщенні квартири, що у АДРЕСА_3 , яку винаймав з колишньою дружиною ОСОБА_14 , під час конфлікту з ОСОБА_15 , що виник раптово, внаслідок тяжкої образи з боку потерпілого, перебуваючи в стані сильного душевного хвилювання, умисно наніс йому удари руками і ногами по голові та різних ділянках тіла, заподіявши потерпілому тупу поєднану травму тіла, яка супроводжувалась поперечним розривом грудного відділу аорти нижче діафрагми і ускладнилась масивною гострою крововтратою, що підтверджується наявністю в черевній порожнині біля 3-х літрів крові та згустків, вираженим малокрів`ям органів і тканин, внаслідок чого наступила смерть потерпілого ОСОБА_15 , тобто вчинив умисне вбивство потерпілого ОСОБА_15 вчинене в стані сильного душевного хвилювання, чим скоїв злочин передбачений ст. 116 КК України, що підтверджується сукупністю доказів досліджених в судовому засіданні.
Призначаючи покарання, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, а саме, що обвинуваченим вчинено злочин середньої тяжкості, особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, на утриманні має двоє неповнолітніх дітей, які проживають разом з ним, наявність обставин, які пом`якшують його покарання, якими є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування майнової шкоди потерпілій та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Таким чином, судом першої інстанції при призначенні покарання враховано ті обставини, на які вказує в апеляційній скарзі обвинувачений, відповідно його покликання про те, що застосоване до нього покарання є надто суворим та призначене без врахування характеризуючи даних є безпідставним.
Проте, як встановлено під час розгляду кримінального провадження в апеляційному суді, майнова шкода потерпілим відшкодована лише в частині витрат на поховання, інших відшкодувань шкоди потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з боку ОСОБА_7 , з моменту вчинення злочину не здійснювалось.
Санкція ст. 116 КК України передбачає покарання у виді обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.
Враховуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку, що призначена судом першої інстанції міра покарання обвинуваченого ближче до мінімальної межі передбаченого статтею покарання, не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що відповідно до ч.2 ст. 409 КПК України є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначення покарання внаслідок його м`якості.
Таким чином, колегія суддів приходить до переконання про неможливість виправлення та перевиховання ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства та ОСОБА_7 слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті.

Колегія суддів погоджується із вирішеним судом першої інстанції цивільним позовом, оскільки діями ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_10 було завдано моральної шкоди в розмірі визначеної судом, такий вирішений відповідно до вимог діючого законодавства і апеляційні мотиви ОСОБА_7 в цій частині є необґрунтованими.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції слід скасувати в частині призначеного судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , чим апеляційні скарги прокурора та потерпілої задоволити частково, а у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

засудила:
апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 та потерпілої ОСОБА_11 задоволити частково, у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого відмовити.

Вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27 березня 2015 року скасувати в частині призначення покарання.
Призначити покарання ОСОБА_7 за ст. 116 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. Початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з часу звернення вироку до виконання.
На підставі ст. 72 КК України зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 22.09.2014 року по 24.09.2014 року.

В решті вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27 березня 2015 року залишити без змін.

На вирок суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4