Справа № 591/1411/15-к Провадження № 1-кс/591/383/15
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 березня 2015 року Зарічний районний суд м. Суми у складі:
Захисник, діючи в інтересах ОСОБА_6 , звернувся до суду з клопотання про скасування арешту на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 . Клопотання мотивовано тим, що в накладенні арешту відпала потреба.
В судовому засіданні захисник та підозрюваний клопотання підтримали. Прокурор покладався на розсуд суду
Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та надані докази, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.
У ході розслідування даного провадження встановлено, що у період 2009 2014 років до Комунального закладу Сумської обласної ради «Сумське обласне патологоанатомічне бюро» з метою подальшого привласнення грошових коштів, які виділялися з бюджету на оплату праці його працівників, службовими особами вказаного бюро, а саме лікарем-патологоанатомом і головою первинної профспілкової організації ОСОБА_4 , провідним економістом ОСОБА_7 , старшим лаборантом ОСОБА_8 та головним бухгалтером ОСОБА_9 фіктивно були працевлаштовані на посади медичних сестер, лаборантів та водія 10 осіб, спеціально підшуканих ними із кола близьких родичів та знайомих (3 особи на посади лаборантів, 7 молодших медичних сестер, а саме: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , а останній ще й водієм), які фактично будь-яких робіт у медичному закладі не виконували, проте яким нараховувалася та виплачувалася заробітна плата. Дане кримінальне правопорушення вказаними службовими особами вчинене у складі організованої злочинної групи, шляхом підробки табелів обліку використання робочого часу та інших бухгалтерських документів, внаслідок чого державному бюджету заподіяно збитки у сумі 443854,87 грн. у вигляді виплати зарплати особам, які у комунальному закладі в дійсності не працювали. Ця зарплата у подальшому систематично привласнювалась ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .
Зазначені обставини судом встановлено з показів учасників процесу, матеріалів справи №591/1127/15-к про накладення арешту на нерухоме майно.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
З положень ч.3 ст.170 КПК України випливає, що підставами для накладення арешту можуть бути забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.
Судом встановлено, що в рамках справи №591/1127/15-к слідчим суддею Зарічного районного суду м. Суми накладено арешт на нерухоме майно з метою забезпечення подальшої конфіскації майна.
Санкція ч.5 ст.191 КК України передбачає безальтернативну конфіскацію майна.
Тому, в даному випадку співрозмірність застосованого слідчим суддею заходу забезпечення кримінального провадження не може визначатися розміром завданої шкоди або ціною цивільного позову.
Оскільки, обмеження конфіскації певним майно положеннями ч.5 ст.191 КК України не визначено, тому суд вважає, що накладення арешту на майно, незалежно від його фактичної вартості відповідає принципам розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження (п.5 ч.2 ст.173 КПК України).
На підставі ч.2 ст.321 ЦК України, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. В силу ч.1 ст.126 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Отже, норми КПК України, які надають право обмежити користування майном особи в інтересах кримінального провадження є спеціальними по відношенню до норм ст.321 ЦК України та власне і є визначеним законом випадком обмеження права власності.
Тому, суд критично оцінює позицію захисника щодо відсутності потреби в існування арешту як заходу забезпечення кримінального провадження.
Остаточне вирішення питання стосовно конфіскації майна обвинуваченого виходить за межі повноважень слідчого судді, віднесено до виключної компетенції суду, який розглядатиме справу щодо притягнення особи до кримінальної відповідальності по суті
Отже, клопотання не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 128, 170 173 КПК України, суд -
Ухвала слідчого судді набирає чинності в момент проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого судового засідання.

Суддя ОСОБА_1