ЄУН №337/1853/15-к
Провадження №1-кп/337/169/2015
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 грудня 2015 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

потерпілого ОСОБА_11

представника потерпілого адвоката ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжя кримінальне провадження, внесене 01.02.2015р. до ЄРДР за №0000392 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Виводово Томаківського р-ну Дніпропетровської області, громадянина України, з базовою вищою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, не судимого в силу ст. 89 КК України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.187 ч.2 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
01 лютого 2015 року приблизно о 04 годині 00 хвилин ОСОБА_7 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, на автомобілі марки «ВАЗ» моделі 2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 у кузові білого кольору, під керуванням ОСОБА_6 прибули до нічного клубу «Орбіта», що розташований за адресою: вул. Лермонтова, 9, м. Запоріжжя.

У той час, коли ОСОБА_7 перебував на вході у нічний клуб, з нього виходив ОСОБА_11 , з яким вони зіткнулися плечима. ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_11 послуги таксі, на що той погодився. Разом вони підійшли до автомобіля марки ВАЗ-2101 білого кольору, поруч з яким стояв раніше невідомий для потерпілого ОСОБА_6 , одягнутий в чорну куртку, брюки та мав чорну сумку через плече. ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 сіли до салону автомобіля, при цьому ОСОБА_6 сів за кермо, ОСОБА_7 на переднє пасажирське сидіння, а ОСОБА_11 позаду ОСОБА_7 на заднє пасажирське сидіння.

Приїхавши на вул.Новобудов Хортицького району м. Запоріжжя ОСОБА_6 зупинив автомобіль неподалік від ВАТ «Весна» по вул. Новобудов, 3 у м.Запоріжжі. Після цього ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_11 вийшли з автомобіля. Знаходячись біля автомобіля, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , усвідомлюючи те, що ОСОБА_11 перебуває в стані алкогольного сп`яніння та не зможе перешкодити злочинним діям останніх, діючи умисно, за попередньою змовою між собою, маючи умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазначала нападу, і реалізуючи цей намір, ОСОБА_6 наніс ОСОБА_11 удар в потиличну частину голови, від якого він почав падати вперед, втративши рівновагу, а ОСОБА_7 наніс удар рукою в обличчя зліва, від яких ОСОБА_11 впав на землю на живіт обличчям донизу. У подальшому ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з метою реалізації свого злочинного умислу на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, одночасно нанесли ОСОБА_11 по 4-5 ударів ногами по голові, у тому числі в обличчя, а через деякий час нанесли ще декілька ударів ногами в голову, чим спричинили тілесні ушкодження у вигляді закритого двостороннього перелому нижньої щелепи з ліва в області суглобового відростку та з права в області 4 та 5 зубів, синець в області правого кута нижньої щелепи, які згідно з висновком експерта №494 від 09.02.2015 року кваліфікуються як тілесне пошкодження середньої тяжкості, яке не є небезпечним для життя, але спричинило за собою тривалий розлад здоров`я, більше 21 дня та сінець на нижньому віці лівого ока, який, згідно з висновком експерта №494 від 09.02.2015 року кваліфікуються як легке тілесне ушкодження. Після того, як ОСОБА_11 впав на землю та перестав чинити опір, ОСОБА_7 витяг з карманів пальто паспорт на його ім`я, військовий квиток, картку соціального страхування, ключі від квартири, а з одягнутих на нього брюк мобільний телефон «Леново Р780» у корпусі чорного кольору, вартістю 2000 гривень з сім-картами операторів стільникового зв`язку ПрАТ «МТС України» та ПрАТ «Київстар» за абонентськими номерами « НОМЕР_2 » та « НОМЕР_3 » відповідно, флеш-картою розміром 8 Гб, які не становлять матеріальної цінності для потерпілого, яким у подальшому заволоділи, і зникли з місця вчинення злочину.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні винуватим себе не визнав та пояснив, що 31.01.2015р. приблизно о 23 годині біля торгівельного центру «Україна» м.Запоріжжя він зустрівся з ОСОБА_7 , який є його знайомим. На автомобілі ВАЗ 2101 білого кольору під його керуванням вони приїхали до нічного клубу «Орбіта». Деякий час перебували в холі клубу, спілкувались із знайомими, потім поїхали до іншого нічного клубу «Мьюзік Хол», а приблизно о 3-4-й годині 01.02.2015р. знов повернулись до нічного клубу «Орбіта», де спілкувалися із знайомими, ОСОБА_7 вживав коньяк. На сходинах до клубу ОСОБА_7 зіштовхнувся плечима із ОСОБА_11 , між ними виник невеликий конфлікт, потім вони стали просто спілкуватися. ОСОБА_13 повідомив, що йому треба їхати додому у Хортицький район міста, ОСОБА_7 запропонував його підвезти. Оскільки робити було нічого, бажаючи допомоги хлопцю, він погодився підвезти ОСОБА_13 до дому на своєму авто за 70 грн., в зв`язку з чим вони втрьох сіли до автомобіля та під його керуванням відправились до Хортицького району м.Запоріжжя. ОСОБА_7 сів на переднє пасажирське сидіння, ОСОБА_11 позаду за ОСОБА_7 . Перебуваючи в салоні автомобіля ОСОБА_7 та ОСОБА_11 пили коньяк, який був у ОСОБА_7 , між ними знов виник словесний конфлікт, ОСОБА_7 був збуджений, нервував. Він в розмову ОСОБА_7 та ОСОБА_11 не вступав. Щоб заправитись, він зупинився на заправці, де ОСОБА_7 ще купив пляшку слабоалкогольного напою «Шейк» та банку пива, одну з пляшок передав ОСОБА_13 . Останній вже був в сильному алкогольному сп`янінні. Приїхавши до Хортицького району м.Запоріжжя, він спитав ОСОБА_11 , куди йому їхати, зазначивши, що знає лише де вул.Рубана, на що ОСОБА_11 повідомив, щоб він їхав в напрямку цієї вулиці. Направляючись на вул.Рубана в Хортицькому районі, він, проїхавши кільце на пр.Ювілейному, мав намір повернути на вул.Жукова, що по путі на вул.Рубана, але ОСОБА_7 затримав його кермо, та сказав їхати прямо, оскільки так буде швидше. Біля заводу «Весна» ОСОБА_11 попросив зупинитись, і коли він зупинив машину, ОСОБА_11 вийшов з машини, а за ним вийшов ОСОБА_7 . Останній підійшов до ОСОБА_11 , який стояв біля багажнику автомобілю з правої сторони, та наніс йому рукою один удар, але як і куди він не бачив, оскільки спостерігав за ними з машини, в тому числі через дзеркало заднього огляду. ОСОБА_13 впав на землю. Тоді він також вибіг з машини, оббіг автомобіль спереду та відштовхнув ОСОБА_7 , щоб зупинити конфлікт, але ОСОБА_7 наказав йому повернутися до машини. Побоюючись ОСОБА_7 , він повернувся до салону машини. Через лічені секунди в машину сів ОСОБА_7 , він був в збудженому стані, вони поїхали з місця подій до торгового центру «Україна», де ОСОБА_7 вийшов в магазин та повернувся з пляшкою пива, запропонував йому за 50 грн. відвезти його на ринок на вул.Анголенко. Коли вони приїхали до готелю «Театральний» біля ринку, ОСОБА_7 пояснив, що йому треба продати мобільний телефон, але який не пояснював. Він пішов на ринок разом з ОСОБА_7 , побоюючись, щоб той не пішов від нього, не віддавши гроші за бензин. В одному з кіосків ОСОБА_7 продав мобільний телефон, з отриманих грошей віддав йому 50 грн. за бензин та вони розійшлись. Сам він в той день спиртне не вживав, в конфлікті з ОСОБА_11 участі не приймав, ОСОБА_11 тілесних ушкоджень не наносив, його майно не забирав, участі у продажі мобільного телефону потерпілого не приймав. Надати допомогу ОСОБА_11 після його побиття ОСОБА_7 не наважився, оскільки був наляканий поведінкою ОСОБА_7 , який був в стані алкогольного сп`яніння, нервував через конфлікт з потерпілим, при цьому, був адекватний, розумів свої дії. Вважає, що потерпілий ОСОБА_11 оговорював його, оскільки намагався на ньому заробити гроші, вимагав у нього 6 тисяч доларів США, погрожуючи тим, що в іншому разі йому судом буде призначено суворе покарання. Просив виправдати його. Цивільний позов не визнав в повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні винуватим себе в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав частково та пояснив, що в ніч з 31.01.2015р. на 01.02.2015р. він зустрівся з ОСОБА_6 , спочатку вони відправились до нічного клубу «Орбіта», потім поїхали до нічного клубу «Мьюзик Хол», приблизно о 3-4й годині 01.02.2015р. повернулись до клубу «Орбіта», де він на сходинах до клубу зіштовхнувся плечима з раніше йому незнайомим потерпілим ОСОБА_11 , який був в стані алкогольного сп`яніння. Словесний конфлікт швидко вирішили та ОСОБА_11 повідомив йому, що йому потрібно дістатися до дому в Хортицький район м.Запоріжжя. Він спитав у ОСОБА_6 , чи зможе той підвези потерпілого, на що ОСОБА_6 погодився та вони втрьох сіли до автомобілю ВАЗ 2101 під керуванням ОСОБА_6 . Він сів на переднє пасажирське сидіння, ОСОБА_11 на заднє сидіння посередині. Під час поїздки він та ОСОБА_11 пили коньяк. Новий конфлікт між ним та ОСОБА_11 розпочався перед зупинкою на заправці. ОСОБА_11 оскорбляв його, виводив з себе. ОСОБА_6 в конфлікт не вступав. На заправці він купив ще дві пляшки пива, одну себе, іншу віддав ОСОБА_13 . Вже в Хортицькому районі міста, коли проїхали якесь кільце та ОСОБА_6 зібрався повернути на іншу вулицю, він затримав своєю рукою кермо та наказав їхати прямо, сказавши, що так буде коротше дорога, хоча дорогу не знав. В цей момент він вирішив та мав намір «провчити» ОСОБА_11 за його слова, а попереду було темне місце. Коли доїхали до заводу, то почали розвертатися, оскільки потрапили в тупік. В цей час ОСОБА_11 попросив зупинитись і після зупинки авто вийшов з машини. Він вийшов за потерпілим з наміром його побити за образливі слова. В зв`язку з цим, він підійшов до ОСОБА_11 , який стояв біля багажнику автомобілю з правої сторони, та вдарив його правою рукою в обличчя в область щелепи зліва, від чого ОСОБА_11 , перечепившись через бордюр, впав обличчям донизу. Після цього він сильно вдарив потерпілого ногою в голову в область обличчя також зліва. ОСОБА_11 закривав обличчя руками. ОСОБА_6 також вийшов з машини, підійшов до нього та відштовхнув від ОСОБА_11 , але він накричав на ОСОБА_6 , сказав, щоб той повернувся до машини, що останній і зробив. Він ще декілька раз «провчив» ОСОБА_11 ударами, на що останній сказав, щоб він забирав все, що побажає, але перестав бити. Тоді він оглянув його кармани та з карману брюк забрав мобільний телефон. У внутрішньому кармані одягнутого на потерпілому пальто він знайшов паспорт з документами, але викинув його на місці. Після цього сів в машину та з ОСОБА_6 поїхали до центра міста, а саме до торгівельного центру «Україна». Там він в магазині «Сільпо» ще купив собі пляшку пива, ОСОБА_6 чекав його в машині. Не пам`ятає, щоб виключав мобільний телефон потерпілого або щоб він дзвонив, при цьому вирішив його продати. Тоді він попросив ОСОБА_6 відвезти його до ринку на вул.Анголенко, за що пообіцяв дати 50 грн. за бензин. ОСОБА_6 погодився, вони приїхали на пр.Театральний та пішли до кіосків, які розташовані на ринку. В одному з кіосків він намагався закласти телефон, але з покупцем не домовились про ціну, заклав телефон в іншому кіоску, отримав гроші, з яких 50 грн. віддав ОСОБА_6 за бензин. ОСОБА_6 не знав який телефон він продає. Після цього, приблизно о 5-й годині, вони поїхали додому в Заводський район міста. В ніч подій він випив приблизно 0,5 л. коньяку, 3-4 пляшки пива, пляшку слабоалкогольного напою «Шейк» ємкістю 0,5л. Також пояснює, що ОСОБА_11 спровокував його на напад, оскільки висловлювався на його адресу неприємними та образливими для нього словами, а під час того, як бив ОСОБА_11 , у нього виник намір заволодіти і його телефоном. ОСОБА_6 участі в нападі на потерпілого не приймав. Він щиро кається в скоєному, при цьому вважає невірною кваліфікацію кримінального правопорушення, яке йому інкриміновано, оскільки розбійний напад він вчиняв один, тобто його дії повинні бути кваліфіковані за ч.1 ст.187 КК України. Просив виправдати його за ч.2 ст. 187 КК України. Цивільний позов потерпілого визнавав частково.

Судом за погодженням з учасниками судового розгляду безпосередньо були досліджені докази, надані сторонами.

Судом встановлено, що інформація по факту розбійного нападу на ОСОБА_11 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, 01.02.2015р. внесена до ЄРДР за № 0000392 і проводилось досудове розслідування (а.с.135 т.1).

Про підозру у вчиненні даного кримінального правопорушення повідомлено ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.89-100 т.2).

Потерпілий ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснював, що він 01 лютого 2015 року приблизно о 04-й годині виходив з нічного клубу «Орбіта», який розташований на вул.Лермонтова м.Запоріжжя, щоб повернутись до дому на бул.Будівельників в м.Запоріжжя. На сходинах при виході з клубу зіткнувся плечима із раніше йому незнайомим ОСОБА_7 , який запропонував йому послуги таксі, на що він погодився, повідомивши, що мешкає в Хортицькому районі міста. Вони пішли до автомобілю марки ВАЗ-2101 білого кольору, біля якого стояв раніше йому незнайомий ОСОБА_6 . Вони втрьох сіли до автомобілю, ОСОБА_6 сів за кермо, ОСОБА_7 на переднє пасажирське сидіння, він сів позаду. Коли їхали в машині конфліктів між ними не було, про щось говорили, в тому числі про автомобілі, зупинялись на АЗС, щоб заправитись, потім він відволікся на свій мобільний телефон, тримав його в руках, дивився на екран. Коли машина зупинилась, подумав, що вони приїхали, але побачив, що вони зупинились біля заводу «Весна» в темному місті. Тоді вони втрьох вийшли з машини. Він знаходився праворуч від машини, спиною до багажника та запитав чому вони зупинились. Ліворуч від нього знаходився Сабалдашний, позаду біля багажника був Кочержин. Вони нічого не відповіли на його запитання. Через декілька секунд після свого запитання, він відчув ззаду удар рукою в потиличну частину голови, а саме праворуч від центру потилиці, від чого почав втрачати рівновагу та падати вперед, але відразу відчув удар рукою в обличчя зліва від ОСОБА_7 . Від таких дій, інтуїтивно виставивши руки вперед, він впав на землю на живіт обличчям донизу, але об землю сильно не вдарився. Коли він впав, то розумів, що ОСОБА_6 в цей час знаходився праворуч від нього, а ОСОБА_7 ліворуч. Вони відразу одночасно стали бити його ногами по голові, в тому числі, в обличчя. Він закривав голову руками, просив їх не бити, пропонував забрати його речі, щоб його перестали бити. Після того, як йому нанесли по 4-5 ударів ногами кожний, хтось з обвинувачених почав нишпорить по його карманам. З переднього лівого карману одягнутих на нього брюк, хтось з обвинувачених, імовірно ОСОБА_7 , забрав його мобільний телефон марки «Леново», з внутрішнього карману одягнутого на ньому пальто забрав паспорт на його ім`я, в якому були військовий квіток та картка соціального страхування, а з правого наружного карману пальто ключі від квартири, де він мешкає. Після цього обвинувачені нанесли ще декілька ударів ногами в голову, потім сіли до свого автомобілю та уїхали. Він піднявся з землі, дійшов до квіткового павільйону, що десь на відстані 1,5 км. від міста подій, де попросив допомоги викликати швидку, оскільки погано почувався, в нього боліла щелепа. Швадка приїхала приблизно через 10 хвилин та відвезла його до лікарні, де йому зробили знімок голови, сказали яке потрібно лікування. Оскільки він не мав грошей та ключів від своєї квартири, то після надання першої медичної допомоги, поїхав до своєї сестри ОСОБА_14 , у якої він помився, переодягнувся, взяв гроші та знов поїхав на таксі до лікарні, де йому шинували щелепу. Потім він поїхав додому, щоб поміняти замок на вхідній двері, а вранці знов звернувся до лікарні. Знаходився на стаціонарному лікуванні до 5 або 6 лютого 2015р., потім лікувався амбулаторно. Під час досудового розслідування йому стало відомо, що його паспорт з вкладеними в ньому військовим квитком та карткою соціального страхування було знайдено на місці події іншими людьми, передані до Хортицького РВ. Він проходив судово-медичну експертизу за направленням слідчого, де розказував експерту про події нападу на нього двома чоловіками.

Крім того, ним було заявлено цивільний позов про солідарне стягнення з обвинувачених матеріальних збитків в сумі 59111,57 грн., який він обґрунтовував витратами на отримане та майбутнє лікування та стягнення моральної шкоди в сумі 500 000 грн., який обґрунтовував душевними стражданнями, яких зазнав в зв`язку з протиправною поведінкою обвинувачених щодо нього, приниженні його честі та гідності та змінами в емоційного стані, перешкоджаючих активному соціальному функціонуванню, як особистості. Також просив стягнути з обвинувачених солідарно витрати на правову допомогу в розмірі 3360 грн.

Згідно актового запису про смерть №8263 від 01.12.2015р., та копії свідоцтва про смерть, потерпілий ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , причина смерті травмований водій легкового автомобіля (а.с. 34, 47 т.2).

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що вона є двоюрідною сестрою потерпілого ОСОБА_11 , який 01.02.2015р. приблизно о 7-й годині ранку прийшов до неї додому, мав брудний одяг, закривавлене обличчя, тримався за обличчя двома руками, у нього була пошкоджена нижня щелепа, він був в шоковому стані. Попросив грошей, щоб розрахуватись за таксі, на якому приїхав, після чого пояснив їй, що вночі на якомусь пустирі біля заводу в Хортицькому районі міста був побитий двома невідомими йому молодими чоловіками, які спочатку запропонували його підвезти, а потім побили, забрали мобільний телефон, документи та ключі від квартири. Говорив він невиразно, мова була утруднена, але вона його розуміла. Вона запропонувала йому помитись, дала чистий одяг, гроші на таксі, мобільний телефон. ОСОБА_11 поїхав приблизно о 9-й годині знов до лікарні, щоб отримати медичну допомогу, коли повернувся, скаржився на сильний головний біль та біль в області щелепи, йому було проведено шинування щелепи, він майже не міг говорити. Приблизно о 15-й годині він уїхав до себе до дому, щоб замінити замок у вхідній двері, зібрати речі в лікарню та взяти гроші на лікування.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив, що 01.02.2015р. приблизно о 4-й годині ранку йому подзвонив його товариш ОСОБА_11 та попросив гроші, щоб дістатися з нічного клубу до дому. Вони домовились, що ОСОБА_11 на таксі заїде по дорозі до нього додому, візьме гроші, розрахується за таксі. Приблизно через годину, коли ОСОБА_11 не приїхав, він сам подзвонив на його мобільний телефон, але дзвінок був відхилений, а на другий його дзвінок мобільний телефон потерпілого вже був відключений. Протягом дня він намагався додзвонитися ОСОБА_11 , але його телефон весь час був відключений. Потім від спільного друга дізнався, що ОСОБА_11 побили та він в лікарні. Ввечері 01.02.2015р. йому зателефонував ОСОБА_11 з невідомого номеру та попросив допомогти поміняти замок на вхідній двері в його квартирі, оскільки, коли його побили, то забрали ключі. Він зустрівся з ОСОБА_11 , купив та допоміг поміняти вхідний замок. Коли побачив ОСОБА_11 , той мав побитий вигляд, погано говорив, але повідомив, що двоє невідомих йому раніше чоловіків запропонували спочатку підвезти додому, але біля заводу Весна побили, забрали мобільний телефон, ключі від квартири. Характеризує потерпілого з позитивної сторони, як неконфліктну та неагресивну людину.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що він знає потерпілого ОСОБА_11 біля двадцяти років, вони товаришують. Вранці 01.02.2015р. йому подзвонив спільний друг - ОСОБА_15 та запитав, чи знає він де ОСОБА_11 , а також повідомив, що вночі ОСОБА_11 йому дзвонив, просив гроші на таксі, але не приїхав та не передзвонив. В той же день після обіду йому з невідомого номеру подзвонив ОСОБА_11 та попросив прийти до нього додому. Коли він прийшов до нього, у нього на вхідних дверях міняли замок. ОСОБА_11 мав побитий вигляд, на обличчі подряпини, у нього була шинована щелепа. Останній повідомив йому, що біля нічного клубу двоє раніше йому невідомих чоловіка запропонували його підвезти, а потім біля заводу Весна в Хортицькому районі міста побили ногами, забрали мобільний телефон, документи та уїхали.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що вона знайома з матір`ю потерпілого ОСОБА_11 , від якої дізналась, що її сина побили. Точну дату не пам`ятає, можливо 2 чи 3 лютого 2015 року приблизно о 16й годині до неї прийшов ОСОБА_11 за запасними ключами від квартири, які в неї зберігаються. Він мав побитий вигляд, дуже погано говорив, в нього були зціплені зуби, вона його погано розуміла, лише зрозуміла, що його побили та забрали мобільний телефон, ключі.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснив, що точної дати не пам`ятає, можливо 01.02.2015р. приблизно о 6.00 годині ранку він торгував квітами в павільйоні на АДРЕСА_3 . До нього підійшов незнайомий молодий чоловік, який мав побитий вигляд, кров на обличчі в районі зубів, попросив викликати швидку. Він викликав швидку, яка приїхала через декілька хвилин.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснив, що він працює виїзним лікарем Хортицької підстанції Запорізької станції екстреної (швидкої) медичної допомоги. Точну дату не пам`ятає, в холодну пору року, він приїхав із бригадою швидкої допомоги в район павільйону квітів на перехресті вул.Лахтінська та АДРЕСА_3 . До них підійшов молодий хлопець, можливо потерпілий ОСОБА_11 , який повідомив, що його десь побили і він пішки прийшов до павільйону квітів. На що саме скаржився потерпілий не пам`ятає, все було відображено в карті виїзду. Більш детальних обставин щодо вказаного виклику не пам`ятає, оскільки працює лікарем швидкої допомоги понад 30 років, а такі випадки не поодинокі, при цьому сплило багато часу з моменту вказаних подій.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснив, що він точної дати не пам`ятає, можливо в ніч з 31.01.2015р. на 01.02.2015р. був на робочому місці в кіоску на ринку «Анголенко», де працює продавцем, а також приймає в заставу телефони та інші речі. ОСОБА_7 в темний час доби приніс мобільний телефон марки «Леново Р780» сірого кольору, але вони не зійшлись в ціні, і ОСОБА_21 пішов до іншого кіоску, де продав телефон іншому продавцю на ім`я ОСОБА_22 , який працює в кіоску неподалік від нього. Коли ОСОБА_7 пропонував придбати у нього телефон, сказав, що це його власний телефон, а він потребує грошей. На відстані 5-6 метрів від них стояв ще один молодий хлопець, який прийшов із ОСОБА_7 , але участі в їх розмові не приймав. Коли ОСОБА_7 відходив від нього, інший чоловік пішов разом з ним. Як потім він дізнався, це був ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні пояснив, що він працював о/у кримінального розшуку Хортицького РВ ЗМУ, 27.02.2015р. приймав участь в якості статиста під час проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_11 , а також під час проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 . Перед початком слідчих експериментів усім учасникам були роз`яснені процесуальні права та обов`язки. Він був присутній від початку слідчих дій до їх закінчення. Слідчі експерименти були зафіксовані у відповідних протоколах, які підписувались усіма учасниками. Відсутність його підпису в протоколі проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_11 пояснює великим обсягом роботи, та тим, що це могло статися машинально.

Свідок ОСОБА_24 в судовому засіданні пояснила, що вона була присутня в якості понятої під час проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 , була ознайомлена з протоколом проведення слідчого експерименту, підписувала його без зауважень.

Згідно з даними, що містяться в карті виїзду швидкої медичної допомоги КУ «ТМО «ОЦЕМД та МК» ЗОР №7/1 від 01.02.2015р., приводом для виклику швидкої о 05.36 год. на зупинку вул.Лахтінська - квітковий павільйон, був дзвінок ОСОБА_11 про його побиття. За результатами виїзду, у ОСОБА_11 було встановлено попередній діагноз: перелам нижньої щелепи та додатково зазначено, що ОСОБА_11 мав невиразну мову через травму, був в стані алкогольного сп`яніння, повідомив, що його побили ногами на кінцевій зупинці 36 маршруту по вул.Новобудов, свідомість не втрачав (а.с.78 т.2).

Згідно даних медичних документів, а саме: журналу №4 обліку прийому хворих в стаціонар КУ «ЗМКЛЕ ШД» за формою 001-1/о, журналу №1 обліку осіб, які звернулися до медичної установи з тілесними ушкодженнями кримінального характеру МКЛЕ та ШМД м.Запоріжжя, журналу №7 відмов від госпіталізації МКЛЕ та ШМД м.Запоріжжя, ОСОБА_11 був доставлений до стаціонару КУ «ЗМКЛЕ ШД» м.Запоріжжя 01.02.2015р. о 6.25 год. ШМД-7 Узбек з діагнозом двосторонній перелам нижньої щелепи, в стані алкогольного сп`яніння, пояснював, що «01.02.2015р. о 5.00 поб. невід. вул.Новобудов», від лікування в стаціонарі відмовився (а.с.113-123 т.1).

Згідно даних, які містяться в рапорті чергового Хортицького РВ ЗМУ ГУМВСУ в Запорізькій області, 01.02.2015р. о 06.42 год. до Хортицького РВ надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що до 5-ї міської лікарні о 06.25 год. доставлено на ШМД-7 лікарем Узбеком гр. ОСОБА_11 , д/з відкритий перелам нижньої щелепи з права, 01.02.2015р. о 05.00 по вул.Новобудов на кінцевій зупинці маршруту №36 побив невідомий (а.с.134 т.1).

Про вказаний факт, згідно даних телеграм Хортицького РВ №1 та №2 від 01.02.2015р. о 9.15 годин та о 13.10 годин відповідно, було повідомлено УВС Запорізької області. Також зазначено, що зі слів лікаря Узбек, ОСОБА_11 з лікарні пішов, від лікування відмовився, знаходився в алкогольному сп`янінні. При виїзді за місцем мешкання потерпілого вдома його виявлено не було. Заява від потерпілого за даним фактом на той час не надходила (а.с.81 т.2).

Згідно даних протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, ОСОБА_11 звернувся до Хортицького РВ з заявою про те, що 01.02.2015р. приблизно о 05.00 год. невідомі особи відкрито заволоділи мобільним телефоном Леново Р780 в корпусі чорного кольору, документами та ключами від квартири (а.с.250 т.1).

Згідно даних, які містяться в рапорті чергового Хортицького РВ ЗМУ ГУМВСУ в Запорізькій області, 01.02.2015р. о 23.00 до Хортицького РВ звернувся ОСОБА_11 із заявою про те, що 31.01.2015р. у нічний час біля нічного клубу «Орбіта» по вул.Лермонтова сів в автомобіль ВАЗ 2106 білого кольору, у якому знаходились два чоловіка, з яким домовився доїхати до місця свого мешкання за 50 грн. В ході поїздки його завезли до вул.Новобудов біля заводу «Весна» та нанесли тілесні ушкодження. З кишені відкрито заволоділи мобільним телефоном, паспортом, приписним свідоцтвом, соціальною карткою страховика. У заявника на час написання заяви була зламана щелепа (а.с.159 т.1).

Згідно даних медичної карти хворого №1424/189 та виписного епікризу з історії хвороби №1424 від 06.02.2015р., потерпілий ОСОБА_11 перебував на стаціонарному лікуванні у КУ «МКЛЕ та ШМД» м.Запоріжжя з 02.02.2015р. 08.10 год. по 06.02.2015р. 10.00 год. з діагнозом двосторонній перелам нижньої щелепи в області суглобного відростку зліва та зправа між 4-5 зубами. Було проведено шинування щелепи потерпілого (а.с.123-130 т.1).

Відповідно до даних листка непрацездатності серії АГВ №379862, ОСОБА_11 перебував на стаціонарному лікуванні з 02.02.2015р. по 06.02.2015р., з 07.02.2015р. по 09.02.2015р. на амбулаторному лікуванні (а.с.133 т.1).

Згідно висновку експерта №494 від 09.02.2015р. закритий двосторонній перелам нижньої щелепи з ліва в області суглобного відростку та з права в області 4 та 5 зубів, синець в області правого кута нижньої щелепи у ОСОБА_11 , кваліфікуються як тілесне пошкодження середньої тяжкості, яке не є небезпечним для життя, але спричинило за собою тривалий розлад здоров`я, більше 21 дня. Синець на нижньому віці лівого ока у ОСОБА_11 кваліфікується як легке тілесне ушкодження. Ці пошкодження виникли від дії тупого (тупих) предмета. Давніть утворення тілесних пошкоджень не суперечить строку, вказаному піддослідним (01.02.2015р.). Тілесні пошкодження, спричинені ОСОБА_11 01.02.2015р., небезпечними для життя в момент їх спричинення не були (а.с.109-110 т.1).

Згідно висновку експерта №495-д від 09.02.2015р. характер та давність утворення пошкоджень, спричинених 01.02.2015р. потерпілому ОСОБА_11 , не суперечить обставинам справи, на які вказує ОСОБА_11 (а.с.111-112 т.1).

Експерт ОСОБА_25 в судовому засіданні підтвердила складені нею висновки судово-медичних експертиз відносно потерпілого ОСОБА_11 та пояснила, що у потерпілого було виявлено двосторонній перелам нижньої щелепи та синець на нижньому віці лівого ока, що свідчить про те, що йому нанесли не менше двох травматичних ударів з двох сторін обличчя. При цьому сказати, що нанесені вони однією чи кількома особами вона не може, оскільки це не належить до її компетенції. Двосторонній перелам щелепи за тими пошкодженнями, які були виявлені в даному випадку, могли утворитися і від одного удару, але з правої сторони щелепи. При падінні з власного зросту такі пошкодження малоймовірні. Згідно медичних документів потерпілого, а саме записів нейрохірурга від 03.02.2015р. пошкоджень на голові потерпілого виявлено не було. Такі пошкодження не були виявлені і під час проведення медичної експертизи, але припухлості на голові, які зникають через одну добу не кваліфікуються як тілесні ушкодження.

Згідно даних протоколу пред`явлення особи для впізнання від 10.02.2015р. з фототаблицею до нього, ОСОБА_11 впізнав ОСОБА_6 як хлопця, з яким він 01.02.2015р. їхав на автомобілі марки ВАЗ 2101 (а.с.186-188 т.1).

Згідно даних протоколу пред`явлення особи для впізнання від 10.02.2015р. з фототаблицею до нього, ОСОБА_11 впізнав ОСОБА_7 як хлопця, який наносив йому тілесні ушкодження та забрав мобільний телефон (а.с.189-191 т.1).

Згідно з даними, які містяться в протоколі проведення слідчого експерименту від 27.02.2015р. за участю потерпілого ОСОБА_11 , останній докладно розказав, а потім показав на місці подій про обставини скоєння двома чоловіками (раніше йому невідомими - Сабалдашним та ОСОБА_26 ) протиправних дій щодо нього, а саме про те, як скориставшись запропонованими послугами таксі, він приїхав з ними на автомобілі на місце подій, вони всі вийшли з автомобілю, він стояв з правої сторони автомобілю спиною до багажника, водій ( ОСОБА_27 ) вдарив його ззаду в голову з правої сторони, а інший ( ОСОБА_28 ) відразу наніс удар в голову збоку зліва, від чого він впав та став відчувати удари ногами одночасно в голову з правої та з лівої сторони. Нанесли ударів вісім. Потім чоловік, який їхав на передньому пасажирському сидінні ( ОСОБА_28 ) обшукав його кармани, з внутрішнього карману витягнув паспорт, також забрав телефон, після чого вони сіли до машини та уїхали (а.с.91-98 т.1).

В судовому засіданні було відтворено та безпосередньо досліджено відеозапис вказаного слідчого експерименту, з`ясовано, що зміст відеозапису відповідає даним, зафіксованим у згаданому протоколі (а.с.99 т.1).

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 27.02.2015р. за участю обвинуваченого ОСОБА_7 , останній розказав про обставини скоєння ним протиправних дій щодо потерпілого ОСОБА_11 , при цьому пояснював, що ділянку місцевості, де відбувались події, він не знає, зупинились на його прохання, удари потерпілому наносив лише він, в тому числі ногами, після чого забрав у нього мобільний телефон. Потім обвинувачений ОСОБА_7 показав у дворі Хортицького РВ за допомогою статистів обставини скоєння ним протиправних дій щодо потерпілого, зокрема, механізм нанесення йому ударів (а.с.100-105 т.1).

В судовому засіданні було відтворено відеозапис вказаного слідчого експерименту (а.с.106 т.1).

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 11.12.2015р. за участю обвинуваченого ОСОБА_6 , останній розказував та показував на місці подій про те, де перебував під час нанесення ОСОБА_7 першого удару ОСОБА_11 ,а саме залишався в салоні автомобілю, а також як після удару ОСОБА_29 впав, а він підійшов до ОСОБА_7 , але останній на нього накричав, в зв`язку з чим він повернувся до автомобіля. Також показав, де стояв потерпілий ОСОБА_11 перед ударом ОСОБА_7 та пояснив, що в даному випадку виключено нанесення ним ОСОБА_11 удару ззаду в ліву сторону потиличної частини голови (а.с.44-45 т.2).

В судовому засіданні було відтворено відеозапис вказаного слідчого експерименту (а.с.46 т.2).

Згідно заяви ОСОБА_30 від 04.02.2015р., остання добровільна видала працівникам міліції паспорт громадянина України ОСОБА_11 , тимчасове посвідчення № НОМЕР_4 (замість військового квитка), свідоцтво на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, картку платника податків на ім`я ОСОБА_11 (а.с.178 т.1).

Згідно протоколу огляду речей від 04.02.2015р., за участю ОСОБА_30 було проведено огляд паспорта громадянина України ОСОБА_11 , тимчасове посвідчення № НОМЕР_4 (замість військового квитка), свідоцтво на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, картку платника податків на ім`я ОСОБА_11 (а.с. 136-140 т.1).

Згідно постанови про визнання речовим доказом від 04.02.2015р., наданні ОСОБА_30 добровільно для огляду паспорт громадянина України ОСОБА_11 , тимчасове посвідчення № НОМЕР_4 (замість військового квитка), свідоцтво на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, картку платника податків на ім`я ОСОБА_11 , визнані речовими доказами по кримінальному провадженню та передані на зберігання потерпілому ОСОБА_11 (а.с. 142 т.1).

Згідно письмової заяви ОСОБА_31 від 10.02.2015р., останній добровільно видав працівникам міліції мобільний телефон «Леново Р780» (а.с. 146 т.1).

Згідно протоколу огляду речей від 10.02.2015р. з фототаблицею до нього, в присутності понятих, було проведено огляд мобільного телефону «Леново Р780» (а.с.143-144 т .1).

Згідно постанови про визнання речовим доказом від 10.02.2015р., наданий ОСОБА_32 мобільний телефон «Леново Р780» визнаний речовим доказом по кримінальному провадженню та переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_11 (а.с. 145т.1).

З протоколу огляду речей від 20.02.2015р. та доданого до нього диску з відеозаписом з камер зовнішнього та внутрішнього відеонагляду АЗС №04006 ТОВ «ВОСТОК», розташованої за адресою: м.Запоріжжя, вул.Північне шосе, 1-Б, який був відтворений в судовому засіданні, вбачається, що 01.02.2015р. о 04.28 год. до заправного баку АЗС під`їхав автомобіль марки ВАЗ білого кольору, з водійських дверей вийшов ОСОБА_6 , пішов до магазину АЗС, о 04.29 год. вийшов з магазину, розплатившись за бензин та повернувся до машини, сів на водійське сидіння. О 04.31 год. з передніх пасажирських дверей вийшов ОСОБА_7 , пішов до магазину АЗС, з якого повернувся з двома пляшками, однією світлого, іншою - темного кольору (а.с 162-167 т.1).

Згідно даних протоколу пред`явлення особи для впізнання від 10.02.2015р. з фототаблицею до нього, ОСОБА_20 впізнав ОСОБА_7 як хлопця, який 01.02.2015р. пропонував придбати йому мобільний телефон «Леново Р780» (а.с.169-171 т.1).

Згідно даних протоколу пред`явлення особи для впізнання від 10.02.2015р. з фототаблицею до нього, ОСОБА_33 не впізнав серед осіб, пред`явлених йому для впізнання, в тому числі ОСОБА_7 , хлопця, який 01.02.2015р. приблизно о 5.00 год. заклав йому мобільний телефон «Леново Р780» (а.с.172-174 т.1).

Згідно даних протоколу пред`явлення особи для впізнання від 10.02.2015р. з фототаблицею до нього, ОСОБА_33 впізнав ОСОБА_6 як хлопця, який 01.02.2015р. продав йому мобільний телефон «Леново Р780» (а.с.175-177 т.1).

Дослідивши всебічно, повно, об`єктивно та неупереджено всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний із зазначених доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності та сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд прийшов до висновку, що, незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченими ОСОБА_6 та часткове визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_7 , їх вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, знайшла своє повне підтвердження в ході судового провадження.

При цьому, оцінивши безпосередньо досліджені під час судового розгляду докази, суд вважає, що досудове розслідування по даному кримінальному провадженню було проведено з дотриманням норм процесуального законодавства після внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР, уповноваженими посадовими особами, з дотриманням правил та процедур, встановлених для проведення слідчих дій. У суду немає сумнівів в його об`єктивності та достовірності, а добуті в його ході докази є належними та допустимими, повністю узгоджуються між собою, і в достатній мірі підтверджують вину обвинувачених в скоєнні вказаного кримінального правопорушення, у зв`язку з чим суд приймає їх за основу при постановленні даного вироку.

Доводи захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що слідчий у даній справі ОСОБА_34 зареєстрована у друзях потерпілого ОСОБА_11 на сторінці «Вконтакті» в соціальній мережі «Інтернет», в силу чого досудове розслідування проведено необ`єктивно, суд вважає безпідставними, оскільки ці доводи сукупністю будь-яких допустимих доказів не підтверджені. Наданий суду скріншот сторінки соціальної мережі «Вконтакті» таким доказом не є. Знаходження особи в друзях такої соціальної мережі не є беззаперечним свідченням дійсних дружніх відносин між слідчим та потерпілим, що в судовому засіданні підтвердив останній, пояснивши, що в ніяких дружніх стосунках з слідчим ОСОБА_35 він фактично не знаходиться.

Суд враховує, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не оспорювали дату, час та місце подій, що відбувались за їх участю та участю потерпілого ОСОБА_11 . Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні визнав, що в зазначений день, час та місці здійснив напад на потерпілого ОСОБА_11 , наніс при цьому йому декілька ударів в область голови, забрав телефон потерпілого, який потім продав. Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_28 не оспорювали, що на місці цих подій знаходився ОСОБА_6 , однак пояснили, що останній участі в нападі на потерпілого не приймав, ніяких протиправних дій щодо нього не вчиняв. Таким чином, обвинувачені та їх захисники оспорюють причетність обвинуваченого ОСОБА_6 до скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, а відносно ОСОБА_7 - правильність кваліфікації за ознакою «за попередньою змовою групою осіб».

Вирішуючи це питання, суд бере до уваги показання потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_23 , експерта ОСОБА_25 , та письмові докази дані, викладені в рапортах працівників міліції, медичних документах, висновках судово-медичних експертиз, протоколі слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_11 та його відеозаписі, протоколах огляду та постановах про визнання речовими доказами речей, протоколах впізнання, які є належними та допустимими, сумнівів в достовірності яких у суду немає.

Так, суд бере за основу надані в судовому засіданні показання потерпілого ОСОБА_11 , зокрема, в частині нападу на нього та механізму нанесення йому тілесних ушкоджень обома обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , обставин заволодіння його майном під час нападу. Ці показання потерпілого узгоджуються з його показаннями під час проведення слідчого експерименту за його участю, що з`ясовано під час відтворення в судовому засіданні відеозапису слідчого експерименту.

Доводи сторони захисту адвоката ОСОБА_8 , що протокол та відеозапис слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_11 не може бути прийнятий судом як належний та допустимий доказ через те, що вказаний відеозапис при відкритті матеріалів кримінального провадження не надавався для ознайомлення обвинуваченому ОСОБА_6 , суд не приймає, оскільки під час досудового розслідування, на переконання суду, докази стороною обвинувачення зібрані у спосіб, передбачений вимогами КПК України. Крім того, в даному кримінальному провадженні дотримано вимоги ст.290 КПК України та сторонам кримінального провадження надано доступ до всіх матеріалів досудового розслідування. Зокрема, в протоколі про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 02.04.2015р. підозрюваний ОСОБА_6 засвідчив своїм підписом факт ознайомлення в повному обсязі з матеріалами провадження, зауважень не мав.

Доводи захисника ОСОБА_8 про те, що показання потерпілого ОСОБА_11 в ході слідчого експерименту відрізняються від його показань в судовому засіданні, зокрема, в тій частині, що потерпілий на слідчому експерименті невірно вказав імена обвинувачених, кількість ударів та як ОСОБА_7 витягував речі з його карманів, суд знаходить безпідставними та необґрунтованими, такими, що не спростовують винуватість ОСОБА_21 та ОСОБА_26 . Суд безпосередньо в судовому засіданні дослідив показання потерпілого, ніяких істотних суперечностей в його показаннях, які могли вплинути на висновки суду, не виявив.

Не можна вважати істотним порушенням норм КПК відсутність в протоколі проведення слідчого експерименту від 27.02.2015р. за участю потерпілого ОСОБА_11 підпису одного зі статистів ОСОБА_23 . Ніким із учасників цієї слідчої дії не оспорювався факт перебування вказаного статиста під час проведення слідчого експерименту. ОСОБА_23 був допитаний в судовому засіданні в якості свідка і підтвердив свою участь у слідчому експерименті. Крім того, його перебування під час проведення слідчого експерименту підтверджено відеозаписом, який був відтворений в ході судового розгляду.

Крім того, суд не приймає до уваги доводи захисника ОСОБА_9 про недопустимість як доказу слідчого експерименту за участю потерпілого через відсутність під час його проведення захисників обвинувачених, що позбавило їх права задавати питання та уточнювати обставини події, оскільки такі доводи не є підставою для визнання доказів недопустимими .

Також суд враховує, що показання потерпілого узгоджуються з протоколами впізнання, відповідно до яких він в присутності понятих впізнав ОСОБА_6 та ОСОБА_7 як осіб, які вчинили проти нього 01.02.2015р. протиправне діяння.

Крім того, показання потерпілого ОСОБА_11 узгоджуються з висновками судово-медичних експертиз від 09.02.2015р., відповідно до яких виявлені у потерпілого закритий двосторонній перелам нижньої щелепи зліва в області суглобного відростку та зправа в області 4 та 5 зубів, синець в області правого кута нижньої щелепи, кваліфікуються як тілесне пошкодження середньої тяжкості, яке не є небезпечним для життя, але спричинило за собою тривалий розлад здоров`я, більше 21 дня. Синець на нижньому віці лівого ока у ОСОБА_11 кваліфікується як легке тілесне ушкодження. Ці пошкодження утворились від дії тупого (тупих) предмета, а характер та давність утворення пошкоджень, не суперечить обставинам, на які вказує саме потерпілий ОСОБА_11 , а саме про те, що 01.02.2015р. о 05.00 год. на вул.Новобудов в районі заводу «Весна» був побитий двома невідомими чоловіками, які наносили удари руками і ногами по обличчю, голові, від чого впав на землю, продовжували наносити удари ногами по обличчю, голові.

Показання потерпілого ОСОБА_11 також узгоджуються з показаннями експерта ОСОБА_25 , допитаної в судовому засіданні, зокрема в частині наявності у потерпілого ряду тілесних ушкоджень, їх локалізації та механізму нанесення, а саме, що потерпілому було нанесено не менше двох ударів з двох сторін обличчя, від чого утворились синець під лівим оком та двосторонній перелам щелепи, утворення їх при падінні з висоти власного зросту малоймовірно.

Жодних суперечностей у показаннях потерпілого із висновками судово-медичної експертизи щодо кількості, локалізації та механізму нанесення йому ударів, зокрема, в тій частині, що удари ногами потерпілий відчував одночасно з двох сторін, суд не встановив.

Даних про те, що потерпілий ОСОБА_11 тілесні пошкодження міг отримати за інших обставин, зокрема, лише від протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_7 , в ході судового розгляду не встановлено.

При цьому суд враховує, що учасники судового розгляду не заперечували тієї обставини, що обвинувачений ОСОБА_7 при виході з автомобілю знаходився ліворуч від потерпілого ОСОБА_11 , в той час з пояснень експерта ОСОБА_25 вбачається, що потужний удар, який спричинив двосторонній перелам щелепи потерпілого був нанесений саме в праву сторону обличчя, де, за словами ОСОБА_11 , знаходився ОСОБА_6 .

Таким чином, локалізація та механізм нанесення тілесних ушкоджень у потерпілого свідчать про їх майже одночасне спричинення саме двома особами, які знаходились по різні сторони від потерпілого.

Суд не бере до уваги доводи сторони захисту про те, що потерпілий ОСОБА_11 в момент вчинення протиправного діяння проти нього знаходився в стані алкогольного сп`яніння, тому не міг адекватно сприймати обставини подій та реально оцінити їх, зокрема, що напад на нього було вчинено однією особою, а не двома.

Ці доводи спростовуються показаннями потерпілого, який послідовно на протязі усього часу, починаючи безпосередньо з моменту подій і закінчуючи в судовому засіданні, пояснював, що напад на нього та нанесення тілесних ушкоджень було вчинено двома особами. Той факт, що потерпілий дійсно знаходився в стані алкогольного сп`яніння, не спростовує ці обставини і не виключає можливість їх об`єктивного сприйняття та оцінку. В судовому засіданні встановлено, що пам`ять потерпілий не втрачав, після того, як обвинувачені покинули місце події, він піднявся з землі та пішов до кіосків на вул.Лахтінську, де попросив викликати швидку допомогу, тобто орієнтувався на місцевості та в обстановці.

Також суд не бере до уваги доводи сторони захисту про відсутність будь-яких тілесних ушкоджень на голові потерпілого ОСОБА_11 , які могли виникнути від удару обвинуваченого ОСОБА_6 за тих обставин, на які вказує потерпілий.

Суд вважає, що відсутність таких тілесних ушкоджень не виключає неможливість нанесення удару, враховуючи, зокрема, що удар було нанесено рукою, а не будь-яким предметом з травматичними поверхнями. Експерт ОСОБА_25 в судовому засіданні пояснювала, що припухлість, яка могла виникнути від удару в голову, у випадку, якщо вона зникає через одну добу, не є тілесними пошкодженнями. Таким чином, не можна достовірно стверджувати, що удар в потиличну праву частину голови потерпілому ОСОБА_6 не наносився.

Доводи сторони захисту про те, що потерпілий ОСОБА_11 оговорив обвинуваченого ОСОБА_6 з метою отримання певної матеріальної вигоди, суд вважає голослівними. Такі доводи нічим не підтверджені і спростовуються, на думку суду, тим, що потерпілий до 01.02.2015р. не був знайомий з обвинуваченими, конфліктних стосунків з ними не мав, свої пояснення про напад на нього двох осіб надавав до виявлення та впізнання обвинувачених, зокрема, під час надання йому швидкої медичної допомоги, що підтверджується карткою виїзду ШМД №7/1 від 01.02.2015р. Крім того, інформація про кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_11 внесена в ЄРДР відразу 01.02.2015р., до виявлення осіб, причетних до його вчинення, вже за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, як розбійний напад групою осіб.

Цивільний позов потерпілим був заявлений до обох обвинувачених, спричинена йому шкода до постановлення вироку ніким із обвинувачених добровільно не відшкодована. Ніяких доказів про те, що обвинувачений ОСОБА_6 мав більш ймовірну, ніж обвинувачений ОСОБА_7 , можливість відшкодувати спричинену шкоду, і що потерпілий ОСОБА_11 був обізнаний про таку можливість, суду не надано. Намагання потерпілого вирішити в позасудовому порядку питання відшкодування спричиненої йому шкоди і відмова обвинуваченого ОСОБА_6 в задоволенні таких вимог не є беззаперечним свідченням того, що потерпілий оговорює обвинуваченого.

З приводу протиправного вимагання потерпілим ОСОБА_11 грошових коштів у обвинуваченого ОСОБА_6 , то останній до правоохоронних органів з відповідною заявою не звертався, цей факт не перевірявся, чого він не оспорював в судовому засіданні.

Таким чином, суд вважає, що показання потерпілого ОСОБА_11 є логічними. Останній послідовно, починаючи безпосередньо з моменту подій і закінчуючи в судовому засіданні, пояснював, що напад на нього та нанесення тілесних ушкоджень було вчинено двома особами, що підтверджується, зокрема, медичними документами, карткою виїзду швидкої допомоги, витягом з ЄРДР, з яких вбачається, що його побили невідомі йому особи і заволоділи його майном.

Не довіряти цим показанням у суду немає підстав, оскільки потерпілий та обвинувачені раніш знайомі не були, в конфліктних чи навпаки дружніх відносинах до вказаних подій не перебували, підстав оговорювати обвинувачених у потерпілого не було. Його показання узгоджуються з даними, що містяться в протоколі слідчого експерименту, протоколах впізнання, висновках судово-медичної експертизи, поясненнях експерта ОСОБА_25 , які в сукупності підтверджують причетність обвинуваченого ОСОБА_6 до вказаних подій.

Суд не бере до уваги доводи захисника ОСОБА_8 про те, що потерпілий відразу після подій нападу пояснював медичним працівникам, що його побив один невідомий, а не група осіб, що було відображено в медичних документах, зокрема, в виписному епікризі №1424 від 06.02.2015р., в рапорті працівника Хортицького РВ, складеного 01.02.2015р. за повідомленням зі служби 102, в телеграмах про вчинений злочин до УВС Запорізької області від 01.02.2015р., оскільки такі дані спростовуються безпосередніми поясненнями потерпілого ОСОБА_11 в судовому засіданні та відомостями, що містяться в картці виїзду ШМД, яка була складена відразу після вчинення щодо нього протиправного діяння, в порядку надання первинної медичної допомоги.

Крім того такі доводи спростовується іншими безпосередньо дослідженими судом доказами.

Виправлення, які, зі слів захисника ОСОБА_8 , містяться в протоколі прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, і потягли внесення неправдивих відомостей до ЄРДР, не спростовують пояснення потерпілого ОСОБА_11 , надані в ході судового розгляду і не впливають на висновки суду щодо доведеності вини обвинувачених.

При постановленні вироку суд бере до уваги показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_36 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 в тій частині, що безпосереднього після нічних подій 01.02.2015р. у потерпілого ОСОБА_11 були наявні тілесні ушкодження на обличчі, з приводу яких він звертався до лікарні. Також свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_36 , ОСОБА_17 підтвердили, що в результаті нападу на ОСОБА_11 01.02.2015р., у останнього було викрадено мобільний телефон та ключі від квартири. Крім того, суд бере до уваги показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_36 в тій частині, що напад на потерпілого ОСОБА_11 було вчинено двома особами.

Показання вказаних свідків узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_11 , висновками судово-медичних експертиз, даними, що містяться в рапорті працівника міліції за заявою ОСОБА_11 , картці виїзду швидкої медичної допомоги. Не довіряти показанням цих свідків у суду немає підстав. Доказів, які б спростовували ці показання, суду не надано.

Доводи сторони захисту, що свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_36 є друзями потерпілого ОСОБА_11 , а ОСОБА_14 його сестрою, тому є заінтересованими на користь потерпілого, суд не приймає до уваги.

Вирішуючи питання про допустимість цих пояснень як доказів, суд на підставі ст.97 КПК України, виходить з того, що ці показання підтверджують причетність обох обвинувачених до вчинення протиправного діяння проти ОСОБА_11 в сукупності з іншими належними та допустимими доказами, які прийняті судом за основу при винесенні вироку.

Крім того, суд враховує, що пояснення потерпілого надані цим особам безпосередньо після подій, до того, як в ході досудового розслідування були встановлені особи обвинувачених, з якими потерпілий раніш не був знайомий і в неприязних стосунках не знаходився. Пояснення вказаних свідків щодо обставин надання потерпілим первинних пояснень є переконливими, не викликають сумнівів в їх правдивості.

Сторона захисту ніяких доказів на спростування цих пояснень суду не надала і суд вважає, що ніяких складностей в цьому у сторони захисту немає.

У суду немає підстав вважати, що показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_36 безпосередньо співвідносяться з заінтересованістю потерпілого ОСОБА_11 у збільшенні вірогідності виплати йому спричиненої шкоди за рахунок ОСОБА_6 , оскільки такі доводи сторони захисту не знайшли свого підтвердження і є голослівними.

При постановленні вироку суд також бере до уваги показання свідка ОСОБА_20 , який в судовому засіданні підтвердив те, що 01.02.2015р. обвинувачений ОСОБА_7 намагався продати йому телефон «Леново Р780» і, що на відстані від нього стояв обвинувачений ОСОБА_6 , який в їх розмову не втручався. Пояснення цього свідка узгоджуються з протоколом впізнання від 10.02.2015р., згідно з яким ОСОБА_20 впізнав ОСОБА_7 як хлопця, що пропонував йому вказаний телефон. Також пояснення цього свідка узгоджуються з поясненнями обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в цій частині.

Крім того, свідок ОСОБА_20 в суді пояснив, що телефон у ОСОБА_7 він не придбав, тому останній підійшов до іншого кіоску, де знаходився ОСОБА_33 , який і придбав телефон у ОСОБА_7 . Ці пояснення узгоджуються з даними, що містяться в заяві ОСОБА_31 від 10.02.2015р. та протоколі огляду речей від 10.02.2015р., відповідно до яких ОСОБА_33 добровільно видав працівникам міліції мобільний телефон «Леново Р780».

В той же час, свідок ОСОБА_33 в ході досудового розслідування не впізнав ОСОБА_7 як особу, що продала йому телефон «Леново Р780», а впізнав в якості цієї особи обвинуваченого ОСОБА_6 . Однак свідок ОСОБА_33 в судовому засіданні не допитувався, тому суд позбавлений можливості безпосередньо дослідити та оцінити його показання та усунути вищевказані протиріччя.

За таких обставин, суд не бере до уваги протоколи впізнання свідком ОСОБА_32 осіб, які продали йому вищевказаний мобільний телефон, від 10.02.2015р., а оцінивши показання свідка ОСОБА_20 , обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , вважає встановленим та доведеним, що викрадений у потерпілого ОСОБА_11 мобільний телефон був проданий 01.02.2015р. безпосередньо обвинуваченим ОСОБА_7 ОСОБА_37 , обвинувачений же ОСОБА_6 знаходився лише поруч.

Доводи захисника ОСОБА_8 про те, що між обвинуваченими заздалегідь не була досягнута домовленість про спільне вчинення злочину, суд не бере до уваги, оскільки вважає, що така домовленість мала місце у вигляді мовчазної згоди від початку реалізації об`єктивної сторони злочину до його завершення. До таких висновків суд приходить через те, що ОСОБА_7 скерував рух автомобілю в темне місце, яке знаходиться не в напрямку руху на вул.Рубана, дорогу на яку знав ОСОБА_6 , останній як водій не заперечував зміну напрямку руху, зупинив автомобіль, обидва обвинувачених вийшли з автомобілю, і одночасно наносили удари потерпілому з двох сторін, ОСОБА_28 в присутності ОСОБА_6 обнишпорив кармани потерпілого, витягнув його майно, таким чином обвинувачені заволоділи майном потерпілого, разом покинули місце подій, разом розпорядились цим майном, отримали гроші, які розподілили.

Той факт, що ОСОБА_6 не приймав участі у конфлікті, який відбувався між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_11 під час їх поїздки в салоні автомобілю, ніяким чином не спростовує висновок суду про причетність ОСОБА_6 до нападу на потерпілого з метою заволодіння його майном.

При цьому, суд не бере до уваги доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він не причетний до нападу на потерпілого ОСОБА_11 і у нього не було попередньої змови з ОСОБА_7 на вчинення нападу з метою заволодіння майном, оскільки він не приймав участь в реалізації викраденого телефону.

Суд вважає, що такі доводи не спростовують причетність ОСОБА_6 до протиправного діяння і відсутність зговору між ним та ОСОБА_7 . Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_6 знаходився поруч із ОСОБА_7 , коли той продавав телефон, був обізнаний про намір ОСОБА_7 , отримав від нього частину грошей, виручених від реалізації телефону. Беззаперечних доказів того, що ці гроші були отримані як плата за бензин, використаний під час спільної поїздки, суду не надано.

Оцінюючи доводи ОСОБА_6 про непричетність до протиправного діяння проти ОСОБА_11 і відсутність зговору між ним та ОСОБА_7 , суд враховує, що ОСОБА_6 , повідомивши про те, що погодився підвезти потерпілого ОСОБА_11 до дому у віддалений район міста з метою допомогти йому і чув конфлікт між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 під час поїздки, не зміг логічно пояснити, чому не припинив протиправне посягання з боку ОСОБА_7 , покинув потерпілого, лежачого в темному місці на землі у дощову погоду.

При цьому, суд враховує, що ОСОБА_6 в момент подій був в тверезому стані, візуально на вигляд він є більш міцної статури, ніж ОСОБА_38 , навчався на юридичному факультеті вищого навчального закладу, тому, на думку суду, мав реальну можливість не допустити чи своєчасно припинити протиправне посягання на потерпілого ОСОБА_11 , яке, за його словами, мало місце з боку ОСОБА_7 , надати потерпілому допомогу, чого не зробив і що, в свою чергу, свідчить про спільність та узгодженість дій обох обвинувачених проти потерпілого ОСОБА_11 .

Пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 з приводу того, що він злякався ОСОБА_7 , суд знаходить нелогічними, оскільки він продовжив з ним спілкування тією ж ніччю, вже після подій з потерпілим, чекав його біля ТЦ «Україна» коли той купував та продовжував вживати спиртні напої, відвіз його на ринок, де ОСОБА_7 продав телефон, перебував з ним до ранку.

Таким чином, суд вважає, що про наявність попередньої змови між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 свідчить єдність та злагодженість їх дій, спрямованих на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень з метою заволодіння його майном, а також доводиться мовчазною згодою на вчинення злочину.

Крім того, суд вважає, що мета і мотиви дій обвинувачених були спрямовані саме на заволодіння майном потерпілого. Своєї мети вони досягли, майном потерпілого заволоділи, реалізували його та поділили виручені гроші.

Суд не бере до уваги доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він одноособово вчинив злочин і не мав попередньої змови з ОСОБА_6 , оскільки вони спростовуються поясненнями потерпілого, висновками судово-медичних експертиз та іншими вищеописаними доказами, які прийняті судом за основу.

При постановленні вироку суд не бере до уваги доводи представника потерпілого адвоката ОСОБА_12 про те, що обвинувачений ОСОБА_7 дає суду неправдиві показання в частині нанесення потерпілому тілесних ушкоджень лише ним одноособово, оскільки безпосередньо після вчиненого діяння він в інтерв`ю журналістці ТРК «Алекс» ОСОБА_39 , яке вийшло в телевізійний ефір ІНФОРМАЦІЯ_4 , повідомив, що спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_6 .

В судовому засіданні за клопотанням представника потерпілого було відтворено вказаний відеорепортаж і з`ясовано, що невідома особа, обличчя якої скрито, дійсно надала певні пояснення, але суд вважає, що ці дані не є допустимим доказом, оскільки джерело походження даного запису суду невідоме, даний запис здобуто не у порядку, визначеному КПК України, тобто даний доказ отримано з порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Крім того, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.

При постановленні вироку суд не бере до уваги доводи захисника ОСОБА_9 в частині визнання недопустимими доказами протоколу слідчого експерименту з участю обвинуваченого ОСОБА_7 через те, що слідчий експеримент відбувався не за дійсним місцем події, не в нічний час, тобто не в умовах за яких вчинено злочин, оскільки судом встановлено, що під час проведення слідчого експерименту, після надання ОСОБА_7 показань про вчинене ним відносно потерпілого ОСОБА_11 протиправного діяння, йому було запропоновано показати місце події. Однак ОСОБА_7 показати, де відбувались події не зміг, посилаючись на те, що він не знає району та як проїхати до місця подій з Хортицького РВ пояснити не може. В зв`язку з чим слідчий експеримент проводився у дворі Хортицького РВ, де ОСОБА_7 за допомогою автомобіля показував та розказував, як він наносив удари потерпілому ОСОБА_11 . Ніхто з учасників даної слідчої дії ніяких заяв та зауважень не мав. ОСОБА_7 в судовому засіданні не спростовував ці обставини. Проведення слідчих дій в нічний час не передбачено чинним законодавством.

Таким чином, показання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , надані в судовому засіданні та під час слідчих експериментів з обвинуваченими, про те, що ОСОБА_6 не приймав участі у нападі на потерпілого, не наносив потерпілому удари, не приймав участі у заволодінні майном потерпілого, а ці дії були вчинені лише ОСОБА_7 , суд оцінює критично і розцінює їх як спосіб захисту, обраний обвинуваченим ОСОБА_6 з метою уникнення від відповідальності за вчинене, а обвинуваченим ОСОБА_7 з метою пом`якшення своєї відповідальності. Ці показання об`єктивно спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_11 та іншими вищеописаними доказами, прийнятими судом за основу при постановленні вироку, не довіряти яким у суду немає підстав.
Належних та допустимих доказів, які б спростували причетність ОСОБА_6 до вказаного протиправного діяння, судом під час судового розгляду не добуто.

Доводи обвинувачених та їх захисників, що ОСОБА_6 слід виправдати у зв`язку з тим, що він не вчиняв кримінального правопорушення, а ОСОБА_7 виправдати у зв`язку з неправильною кваліфікацію його дій за ч.2 ст. 187 КК України, а не за ч.1 ст.187 КК України, суд знаходить безпідставними.

На підставі викладеного, суд вважає встановленим та доведеним, що своїми умисними діями обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скоїли напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, тобто вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ст.187 ч.2 КК України, у вчиненні якого суд визнає їх винуватими.

При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення, а саме те, що скоєний ними злочин відноситься до категорії тяжких, враховує особи кожного з обвинувачених, а саме те, що:

ОСОБА_6 вину не визнав та не розкаявся в скоєному, раніше не судимий, не працює, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей та інших утриманців не має, в червні 2015 року отримав базову вищу освіту, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем мешкання та навчання, має батька інваліда третьої групи.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , судом не встановлено.

ОСОБА_7 визнав вину частково, не судимий в силу ст.89 КК України, не працює, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей та інших утриманців не має, за місцем мешкання характеризується позитивно, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд визнає вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

На підставі викладеного, суд вважає, що виправлення обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та попередження вчиненням ними нових кримінальних правопорушень неможливе без їх ізоляції від суспільства, в зв`язку з чим вважає необхідним призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді позбавлення волі з конфіскацією майна, що є його особистою власністю; обвинуваченому ОСОБА_7 також у вигляді позбавлення волі з конфіскацією майна, що є його особистою власністю.

При цьому, обираючи обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 конкретний розмір покарання у вигляді позбавлення волі, суд вважає можливим застосувати до обвинувачених вимоги ст.69 КК України і призначити їм покарання у вигляді позбавлення волі в розмірі, нижчому від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, оскільки:обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем мешкання та навчання, має базову вищу освіту за кваліфікацією юрист, має батька інваліда третьої групи, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; обвинувачений ОСОБА_7 є несудимим в силу ст.89 КК України, позитивно характеризується за місцем мешкання, частково визнав свою вину, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Вказані дані про особи обвинувачених в сукупності з конкретними обставинами вчинення ними кримінального правопорушення, на думку суду, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кожним з них злочину.

За наявності зазначених конкретних обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину кожним з обвинувачених, з урахуванням осіб обвинувачених, суд вважає можливим призначити обвинуваченим основне покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Застосування в даному випадку вимог ст.69 КК України, на думку суду, буде відповідати меті кримінального покарання, направленого на перевиховання та виправлення кожного з обвинувачених, а також принципам законності, справедливості та доцільності.

При цьому суд враховує, що невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 та часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини є способом реалізації ними свого права на захист, і це за законом не може враховуватись як обставина, яка впливає на розмір призначеного покарання чи обтяжує його.

З метою забезпечення належної процесуальної поведінки до набрання вироком законної сили, з урахуванням того, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 мають постійне місце мешкання, з`являлись на виклики суду, судовому розгляду не перешкоджали, суд вважає необхідним обрати їм запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладанням обов`язку на першу вимогу прибувати до суду; не відлучатися з населеного пункту, в якому вони зареєстровані та проживають без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

При цьому, суд вважає недоцільним обрання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту, оскільки постановлення судом обвинувального вироку за тяжким злочином не може бути єдиною виправданою підставою для взяття та тримання обвинувачених під вартою або під домашнім арештом до набранням вироком законної сили.

По кримінальному провадженню заявлений цивільний позов потерпілим ОСОБА_11 до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про солідарне стягнення матеріальних збитків в сумі 59 111,57грн., моральної шкоди в сумі 500 000,00грн., витрат на правову допомогу в розмірі 3360,00грн.

Суд вважає необхідним провадження за вказаним цивільним позовом закрити, оскільки судом встановлено, що позивач - потерпілий ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а відповідно до п.6 ч.1 ст.205 ЦПК України, суд закриває провадження у справі, якщо померла фізична особа, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва. Спірні правовідносини про стягнення з обвинувачених у відшкодування матеріальної шкоди на лікування та моральної шкоди на користь ОСОБА_11 не допускають правонаступництва згідно положень ст.1219 ЦК України.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України. Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст. 368, 370 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.187 ч.2 КК України, та призначити йому покарання за даною статтею, із застосуванням ст.69 КК України, у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності.

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.187 ч.2 КК України та призначити йому покарання за даною статтею, із застосуванням ст.69 КК України, у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили обрати у вигляді особистого зобов`язання, поклавши на нього обов`язки: з`являтися до суду за першим викликом і у призначений час; не відлучатися з населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Строк покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту фактичного його затримання в порядку приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили обрати у вигляді особистого зобов`язання, поклавши на нього обов`язки: з`являтися до суду за першим викликом і у призначений час; не відлучатися з населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Строк покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту фактичного його затримання в порядку приведення вироку до виконання.

Провадження за цивільним позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, витрат на правову допомогу - закрити.
Речові докази диск з відеозаписом з камер відеоспостереження АЗС №04006 від 01.02.2015 року, долучений до матеріалів кримінального провадження, залишити в матеріалах кримінального провадження; документи, видані на ім`я ОСОБА_11 , а саме: паспорт громадянина України, свідоцтво про загальнообов`язкове державне страхування, тимчасове посвідчення № НОМЕР_4 , довідка про ідентифікаційний код, мобільний телефон «Lenovo P780», imei НОМЕР_5 , які передані потерпілому ОСОБА_11 , - залишити за належністю родичам померлого потерпілого ОСОБА_11 , пробка жерстяна, зв`язка ключів, скляна пляшка з прозорого скла об`ємом 0,27 літрів, скляна пляшка з скла темного кольору об`ємом 0,5 літрів, паперова коробка з цигарками «Parlament», ґудзик чорного кольору, передані на зберігання до камери схову речових доказів Хортицького РВ, - знищити; автомобіль ВАЗ 2101, державний номер НОМЕР_1 , переданий на зберігання обвинуваченому ОСОБА_6 , залишити йому за належністю.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Суддя ОСОБА_1