В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 січня 2016 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000012 по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Шадрінськ Курганської області Російської Федерації, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, розлученого, має на утриманню трьох неповнолітніх дітей: 1999, 2001, 2008 рр. народження, військовозобов`язаного, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого на АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

встановив:
ОСОБА_6 06.09.2012 року близько 01.30 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в приміщенні однієї з кухонь будинку АДРЕСА_2 , на місцем проживання своєї співмешканки ОСОБА_7 , під час виниклого словесного конфлікту із останньою, керуючись раптово виниклим умислом, спрямованим на спричинення тілесних ушкоджень, долонями обох рук умисно наніс не менше десяти ударів в ділянку голови та обличчя ОСОБА_7 , в результаті чого спричинив їй закриту тупу черепно-мозкову травму у вигляді забою головного мозку, крововиливів у м`які мозкові оболонки справа (субдуральну гематому), що призвело до стиснення речовини головного мозку крововиливом, з порушенням його функцій через порушення кровообігу, з набряком речовини головного мозку, гострою емфіземою та набряком в легенях, яка згідно висновку судово-медичного експерта №928/2012 від 03.10.2012 року є тяжким тілесним ушкодженням за критерієм небезпеки для життя як в час спричинення, так і в післятравматичному процесі, в даному випадку призвела до настання смерті.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.2 ст.121 КК України, визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, та дав суду показання аналогічні фабулі обвинувачення. При цьому зазначив, що дійсно умисно завдав удари ОСОБА_7 , проте не бажав спричинити їй тяжкі тілесні ушкодження, а тим більше спричинити їй смерть, лише хотів припинити її антисоціальну поведінку, подальше надмірне вживання алкогольних напоїв. Шкодує, що все так сталося, у вчиненому щиро розкаюється, просить суд його суворо не карати.

Враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорювались фактичні обставини кримінального провадження, з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою.

Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_6 в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілої, доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.121 КК України.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_6 , є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, вчиненим умисно; конкретні встановлені судом обставини вчинення злочину, поведінку потерпілої і обставини, що передували події злочину; особу винного, який раніше в силу ст.89 КК України не судимий (т.2 а.с.61); розлучений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей 1999, 2001, 2008 рр. народження, не працює, на обліках в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває (т.2 а.с.66, 67), згідно наданої характеристики за місцем проживання характеризується позитивно (т.2 а.с.62).

Виходячи з наведеного, враховуючи думку потерпілої, яка претензій матеріального характеру до обвинуваченого не має, і зазначила, що бажає для обвинуваченого не надто суворого, але справедливого покарання, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч.2 ст.121 КК України.

Підстав для застосування до ОСОБА_6 ст.ст. 69, 75 КК України суд не вбачає, з огляду на відсутність у справі сукупності обставин, що пом`якшують та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, і за переконання, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. З огляду на зазначене, із обвинуваченого ОСОБА_6 підлягають стягненню на користь держави витрати на проведення НДЕКЦ ГУ МВС України у Львівській області експертизи №4/679 від 27.09.2012 року в розмірі 470,40 грн. (т.1 а.с.236), оскільки проведення вказаної експертизи було зумовлене розслідуванням вчиненого обвинуваченим злочину.

На підставі ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Відтак, питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Запобіжний захід обвинуваченому, до вступу вироку в законну силу, необхідно залишити попередній у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до положень ч.5 ст.72 КК України зарахування строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У відповідності до ст.115 КПК України (в редакції 1960 року) ОСОБА_6 був затриманий 07.09.2012 року (т.1 а.с.45) та з 10.09.2012 року постановою Залізничного районного суду м.Львова (т.1 а.с.130) йому було обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту і по теперішній час перебуває під вартою.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, тому на підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_6 слід зарахувати в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 07.09.2012 року по день ухвалення вироку, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-375 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк сім років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту затримання, тобто з 07 вересня 2012 року.

Зарахувати ОСОБА_6 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 07 вересня 2012 року по день ухвалення вироку 21 січня 2016 року, на підставі ч.5 ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишити попередній тримання під вартою.

Стягнути із ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 470,40 грн.

Речові докази: поліетиленові пакети, в яких знаходяться сорочка чоловіча, металева ложка, металева емальована кришка від чайника, шість марлевих тампонів, фрагмент синтетичної тканини, чотири аркуші газети, труси, футболка, чоловіча джинсова сорочка, штани чоловічі типу джинси, пара мешів чорного кольору, які визнано речовими доказами та здано в камеру схову Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області на зберігання (т.2 а.с.50-51), знищити.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1