Справа № 128/1108/15-к
ВИРОК
Іменем України
02 вересня 2015 року місто Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сосонка, Вінницького району Вінницької області, українця, громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , непрацюючого, інваліда І групи, з неповною середньою освітою, розлученого, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, -
14 вересня 2014 року біля 15 год. 00 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи на території домогосподарства АДРЕСА_1 , в ході словесної суперечки з ОСОБА_4 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин схопив в руки ніж, що знаходився на столі, та за його допомогою спричинив останньому ножове поранення, в результаті чого спричинив тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани грудної клітини по пригрудинній лінії зліва, проникаючу в ліву плевральну та черевну порожнини з пошкодженням 5-6 хрящового з`єднання, міжреберної артерії, лівого купола діафрагми, лівої долі печінки, що призвела до крововтрати та геморагічного шоку 3-4 ступенів, які, згідно висновку експерта № 1840 від 10 листопада-9 грудня 2014 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що являлися небезпечними для життя в момент спричинення і супроводжувались загрозливими для життя явищами.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 за пред`явленим йому обвинуваченням вину визнав повністю при обставинах, викладених в обвинувальному акті. Суду показав, що між ним та ОСОБА_4 сталося непорозуміння, останній замахнувся на нього молотком, а він в свою чергу наніс йому удар ножем. Після спричинення ОСОБА_4 тілесного ушкодження він надавав йому допомогу, його цивільна дружина викликала швидку допомогу та міліцію. У вчиненому щиро розкаюється, зробив для себе належні висновки. З потерпілим примирився, завдану йому шкоду відшкодував. Просить його суворо не карати, не позбавляти його волі.
Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні суду дав аналогічні покази, що і обвинувачений. Просить суд суворо не карати ОСОБА_5 , так як він до нього претензій не має, з ним примирився, обвинувачений повністю відшкодував завдану йому шкоду. Його одяг, який визнаний речовими доказами, просив йому не повертати, а знищити.
Враховуючи думки учасників судового провадження, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд визнав недоцільним досліджувати докази по кримінальному провадженню стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. Суд визнав за необхідне обмежитись допитом обвинуваченого та потерпілого, а також дослідженням доказів стосовно особи обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст встановлених досудовим слідством обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, а також судом роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені можливості оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
На досудовому слідстві дії ОСОБА_5 вірно кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, особу винного, який раніше не судимий, на диспансерному наркологічному обліку не перебуває, знаходився на стаціонарному лікуванні в інсультному відділенні КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І.Ющенка» з діагнозом: «Гостре порушення мозкового кровообігу (06.06.2012 року) по типу геморагії в правій півкулі головного мозку у вигляді лівобічної геміплегії на грунті гіпертонічної хвороби ІІІ ст.», згідно висновку судово-психіатричного експерта № 26 стаціонарної судово-психіатричної експертизи від 26.02.2015 року в період вчинення злочину ОСОБА_5 на хронічне душевне захворювання не страждав, перебував поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, в теперішній час на хронічне психічне захворювання не страждає, перебуває поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності, в нього виявлений легкий когнітивний розлад внаслідок органічного ураження головного мозку судинного генезу, в теперішній час може усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує, за місцем проживання характеризується посередньо, являється інвалідом І групи, шкоду завдану злочином потерпілому відшкодував в повному обсязі, потерпілий до нього претензій не має, думку потерпілого щодо міри покарання.
Обставинами, що відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, суд встановив щире каяття та відшкодування завданої шкоди.
Обставин, які б відповідно до ст.67 КК України обтяжували покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Враховуючи вищевикладене, зважаючи на наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин, відомостей щодо особи обвинуваченого, тяжкість вчиненого ним злочину, позицію державного обвинувача та потерпілого щодо міри покарання обвинуваченому, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_5 не представляє підвищену суспільну небезпеку та його виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, і тому йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій статей обвинувачення з приміненням ст.ст.75, 76 КК України, з випробуванням з встановленням іспитового строку та покладенням відповідно обов`язків, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості.
Суд не вбачає підстав для застосування ст.69 КК України, про що просить захисник обвинуваченого, так як відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
Суд прийшов до переконання, що обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, встановлені судом, - щире каяття та добровільне відшкодування заподіяної шкоди не є обставинами, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і їх недостатньо для примінення ст.69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_5 .
Цивільний позов потерпілим не заявлявся.
Речові докази по кримінальному провадженню ніж зі слідами бурого кольору, одяг ОСОБА_4 (спортивні брюки, футболка) зі слідами бурого кольору, які знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області, - знищити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 373, 374 КПК України, суд
Визнати винним ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
Відповідно до п.п.2, 3 ч.1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 :
- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.
Речові докази по кримінальному провадженню ніж зі слідами бурого кольору, одяг ОСОБА_4 (спортивні брюки, футболка) зі слідами бурого кольору, які знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області, - знищити.
Вирок суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

СУДДЯ: ОСОБА_1