Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
5-2185км15: не визначено.
Надіслано судом: не визначено. Зареєстровано: 19.11.2015. Забезпечено надання загального доступу: 19.11.2015.
Номер судового провадження: не визначено
Номер кримінального провадження в ЄРДР: не визначено
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_13, суддів:ОСОБА_14, ОСОБА_15, при секретарі ОСОБА_16, за участю прокурора ОСОБА_17,потерпілого ОСОБА_6,захисників ОСОБА_7, ОСОБА_8,засуджених ОСОБА_9, ОСОБА_10,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000334 за касаційними скаргами захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8, засудженого ОСОБА_9 на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 27 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 05 березня 2015 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Вишгородського районного суду Київської області від 27 листопада 2014 року засуджено:

ОСОБА_9,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України,

такого, що не має судимості,

- за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього майна;

- за ч. 3 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 3 місяці з конфіскацією всього майна.

На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_9 за сукупністю злочинів визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 3 місяці з конфіскацією всього майна;

ОСОБА_10,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

громадянина України, не судимого,

- за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього майна;

- за ч. 3 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 3 місяці з конфіскацією всього майна.

На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_10 за сукупністю злочинів визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 3 місяці з конфіскацією всього майна.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 05 березня 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 змінено, виключено обтяжуючу їх покарання обставину - скоєння злочину в стані алкогольного сп'яніння.

Згідно з вироком суду з урахуванням змін, внесених ухвалою апеляційного суду, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнано винними та засуджено за те, що вони близько 00 год. 07 березня 2014 року біля станції метро «Берестейська» у м. Києві за попередньою змовою між собою, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом зупинили автомобіль «Опель» реєстраційний номер НОМЕР_1, за кермом якого знаходився потерпілий ОСОБА_6, і який за винагороду повіз засуджених до м. Вишгорода Київської області.

В подальшому біля магазину «Об'єктив» на вул. І. Мазепи у м. Вишгороді ОСОБА_9 лівою рукою схопив ОСОБА_6 за шию, а правою, в якій був пістолет (пневматичний газобалонний багатозарядний) «KWC MADE IN TAIWAN» калібром 4,5 мм, став погрожувати останньому, приставивши пістолет до його голови. Потім ОСОБА_10 обмотав руки та рот потерпілого липкою стрічкою, яку вони заздалегідь мали з собою. Після цього ОСОБА_9 сів за кермо автомобіля, а ОСОБА_6 за наказом нападників пересів на переднє пасажирське сидіння, тоді ж ОСОБА_10 ззаду став йому погрожувати, приставивши пістолет до голови потерпілого.

За таких умов ОСОБА_9 розпочав рух і керував вказаним автомобілем до вул. Набережної неподалік АЗС «ВОГ» у м. Вишгороді, де нападники наказали ОСОБА_6 залізти в багажник автомобіля. У такий спосіб вони заволоділи автомобілем потерпілого.

Після чого ОСОБА_9 та ОСОБА_10, застосовуючи насильство, що є небезпечним для життя та здоров'я ОСОБА_6, заволоділи його телефоном «Самсунг GT-S3650» вартістю 800 грн. та карткою «Київстар» вартістю 40 грн.

Далі засуджені продовжили рух автомобілем, в багажнику якого був потерпілий. Під час руху останній звільнився та повідомив про скоєний злочин працівникам міліції, а засуджені залишили автомобіль у несправному стані на вул. Шевченка в с. Булахів Козелецького району Київської області.

У касаційних скаргах засуджений ОСОБА_9 та захисник ОСОБА_7, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, порушують питання про зміну судових рішень та призначення ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України. Зазначають, що місцевим судом при призначенні покарання не в повній мірі враховано, що засуджений визнав вину, щиро розкаявся, позитивно характеризується, відшкодував заподіяні злочином збитки, а судом апеляційної інстанції при розгляді справи порушено принцип рівності сторін та розглянуто справу за відсутності засудженого.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_8, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_10 та призначення нового розгляду у суді першої інстанції. Зазначає, що засуджений ОСОБА_10 не брав участі у викраденні телефону, а також судами йому призначено занадто суворе покарання за ч. 3 ст. 289 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8, засуджених ОСОБА_9 та ОСОБА_10, потерпілого ОСОБА_6 на підтримання касаційних скарг, при цьому всі вони просили застосувати до засуджених положення статей 69, 75 КК України, думку прокурора, який заперечував проти їх задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені в касаційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що скарги підлягають частковому задоволенню на таких підставах.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, за які його засуджено, та ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, та кваліфікація їх дій за цими статтями в касаційних скаргах не оскаржуються.

Доводи захисника ОСОБА_8 щодо невинуватості ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, не ґрунтуються на матеріалах провадження і є безпідставними.

Так, винуватість ОСОБА_10 у скоєнні розбою, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, підтверджується:

- показаннями засудженого ОСОБА_9, який повідомив, що за його вказівками ОСОБА_10 зв'язав руки потерпілого ОСОБА_6 липкою стрічкою, а неповнолітній свідок ОСОБА_11 обшукав останнього та забрав у нього мобільний телефон;

- показаннями потерпілого ОСОБА_6, який повідомив, що доїхавши до автозаправки ВОГ на вул. Набережній у м. Вишгороді, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, погрожуючи пістолетом, змусили залізти його у багажник автомобіля, вилучивши в нього мобільний телефон «Самсунг GT-S3650».

Ці показання повністю узгоджуються між собою, є послідовними й підтверджуються: матеріалами кримінального провадження, зазначеними в реєстрі матеріалів досудового розслідування, зокрема даними протоколу огляду, відповідно до якого свідок ОСОБА_12 - співмешканка ОСОБА_9 добровільно видала мобільний телефон «Самсунг GT-S3650» співробітникам міліції; даними протоколів пред'явлення осіб для впізнання та іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При цьому суд дійшов правильного висновку про те, що дії ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під час нападу охоплювалися єдиним умислом, про що свідчить той факт, що вони мали із собою заздалегідь підготовлену липку стрічку для вчинення злочину та застосували її під час нападу на потерпілого, синхронний характер дій засуджених, спрямований на досягнення спільної мети, повна взаємоузгодженість та одночасне вчинення дій по нападу на потерпілого, вилучення його майна та подолання опору.

Таким чином, повністю доведена винуватість ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 187 КК України, і його дії кваліфіковані правильно.

Не знайшли свого підтвердженні і доводи касаційних скарг захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_9 про порушення права на захист останнього, оскільки він не звертався до апеляційного суду з клопотанням про виклик його в судове засідання.

Разом із тим, доводи захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8, засудженого ОСОБА_9 про суворість призначеного ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покарання заслуговують на увагу.

Так, відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Частиною 3 цієї статті встановлено, що підстави для призначення більш м'якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинений злочин, визначаються ст. 69 КК України.

Статтею 69 вказаного Кодексу передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Призначаючи ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покарання суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, не повною мірою дотримався вищенаведених вимог закону.

Враховуючи те, що ОСОБА_10 вперше притягується до кримінальної відповідальності, а ОСОБА_9 вважається таким, що не має судимості, що вони вчинили тяжкий та особливо тяжкий злочини, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість призначення їм покарання в межах санкцій частин статей, за якими їх визнано винними. Апеляційний суд, хоча і виключив з вироку посилання на обставину, що обтяжує покарання засуджених, проте залишив призначене ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покарання без зміни.

Однак суди не взяли до уваги того, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 повністю відшкодували заподіяну злочинами матеріальну та моральну шкоду, ОСОБА_9 має на утриманні малолітню дитину, думку потерпілого ОСОБА_6, який їх пробачив.

За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне змінити судові рішення і пом'якшити засудженим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 цього Кодексу до 4 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, за ч. 3 ст. 289 КК України із застосуванням ст. 69 цього Кодексу до 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна та на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів визначити ОСОБА_9 та ОСОБА_10 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією всього майна. Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та попередження вчинення ними нових злочинів.

Враховуючи конкретні обставини справи, а також те, що засуджені вчинили тяжкий та особливо тяжкий злочини, колегія суддів не знаходить підстав для звільнення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, про що ставиться питання в касаційних скаргах.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для скасування судових рішень, у провадженні не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436-438 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Касаційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8, засудженого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Вишгородського районного суду Київської області від 27 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 05 березня 2015 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 змінити.

Застосувати ст. 69 КК України та призначити засудженим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (кожному) покарання у виді позбавлення волі:

- за ч. 2 ст. 187 КК України на строк 4 роки з конфіскацією всього майна;

- за ч. 3 ст. 289 КК України на строк 5 років з конфіскацією всього майна.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів призначити ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (кожному) остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією всього майна.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_18 ОСОБА_19 ОСОБА_20

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...