Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
21 жовтня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000268 за апеляційною скаргою прокурора прокуратури м.Кузнецовська та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Кузнецовського міського суду від 15 липня 2015 року ,-

в с т а н о в и л а:
Цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, не одружений, не працюючий, з середньою освітою, зареєстрований у АДРЕСА_1 , проживаючий в АДРЕСА_2 раніше судимий,

- засуджений, за ч.3 ст.185 КК України на три роки позбавлення волі.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 7500 гривень на відшкодування майнової шкоди та 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання стосовно речових доказів.

За вироком суду 13 квітня 2015 року приблизно о 11 годині 12 хвилин, ОСОБА_6 з метою крадіжки чужого майна, через незамкнуті на замок двері проник в будинок АДРЕСА_3 , звідки умисно, діючи з корисливих мотивів, таємно, повторно, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, шляхом вільного доступу, із жіночої сумки викрав 7500 грн., чим завдав потерпілому ОСОБА_8 майнової шкоди на вищевказану суму.

Не погоджуючись із вироком суду, прокурором та захисником обвинуваченого подано апеляційні скарги.

В своїй апеляційній скарзі прокурор, вважає що вирок суду підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Покликається на те, що судом не вірно кваліфіковано дії ОСОБА_6 , як крадіжка, оскільки така не була закінчена на момент коли обвинуваченого побачили потерпілий та його родичі, а відтак оскільки реальної можливості розпорядитись викраденими коштами у ОСОБА_6 ще не було, його дії слід кваліфікувати як грабіж поєднаний з проникненням в житло. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_6 за ч.3 ст.186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ставиться питання про зміну вироку у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону. При цьому апеллянт зазначає, що дії ОСОБА_6 необхідно кваліфікувати за ч.2 ст.185 КК України, а саме як крадіжка чужого майна вчинена повторно. Стверджує, що у справі не здобуто переконливих доказів, які б доводили наявність в обвинуваченого умислу на проникнення у житло потерпілого саме з метою вчинення крадіжки. Просить призначити обвинуваченому мінімальне покарання передбачене санкцією ч.2 ст.185 КК України.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали свою скаргу, думку прокурора який просив задовольнити скаргу прокурора та відмовити в задоволенні скарги захисника, дослідивши доводи апеляцій та матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 пояснив, що він перебуваючи в будинку переконався у відсутності сторонніх осіб. Це свідчить про направленість умислу ОСОБА_6 на вчинення саме крадіжки, а не грабежу. Заволодівши грошовими коштами, обвинувачений поклав їх до кишені свого одягу ще в будинку потерпілого, після чого вийшов із приміщення. Отже, судом зроблено правильний висновок про те, що крадіжка є закінченою, оскільки ОСОБА_6 уже заволодів чужим майном та мав можливість ним розпорядитися. З показань потерпілого, а також інших наданих суду стороною обвинувачення доказів, не встановлено, що ОСОБА_6 розпочавши викрадення майна таємно у разі його виявлення потерпілим продовжив свої діяння з метою заволодіння майном. Крім того, апелянтом прокурором не спростовано доводи обвинуваченого, який заперечив відкритий спосіб вчиненого ним викрадення грошей потерпілого. З показань потерпілого ОСОБА_8 також вбачається, що він та його родичі побачили ОСОБА_6 коли він вже залишив їх будинок, тобто коли обвинувачений вже повністю виконав об`єктивну сторону крадіжки. Крім того, прокурором не спростовані твердження ОСОБА_6 про те, що він не чув і не бачив, що його хтось намагався зупинити, коли він залишив будинок потерпілого та вже перебував на вулиці. За таких обставин, колегія суддів вважає доводи прокурора про наявність в діях ОСОБА_6 складу злочину передбаченого ч.3 ст.186 КК України не обґрунтованими.

Голослівними є твердження апелянта-захисника та обвинуваченого про відсутність у ОСОБА_6 умислу на проникнення у житло потерпілого саме з метою вчинення крадіжки.

Як вбачається з протоколу огляду та даних відеозапису з камер відео нагляду з подвір`я потерпілого, у зазначений в обвинуваченні час, ОСОБА_6 , шляхом переміщення металевого засуву хвіртки, проник на територію будинковолодіння та зайшов у будинок. Через деякий час він підбігцем вийшов за територію подвір`я та повернувши на ліво пішов дорогою. Згодом до фіртки вибіг потерпілий та його родичі і озиряючись навкруги когось шукали.

Наведене свідчить про направленість умислу обвинуваченого на вчинення крадіжки чужого майна, саме шляхом проникнення у житловий будинок потерпілого.

Покликання обвинуваченого та його захисника про те, що ОСОБА_6 не знав чого він їде до будинку потерпілого є голослівними.

Порушень кримінально-процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість ОСОБА_6 та на кваліфікацію його дій, не виявлено.

Кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 3 ст.185 КК України, судом першої інстанції є правильною.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 65 КК України, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене ОСОБА_6 покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що апеляційних підстав для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції немає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407,418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 15 липня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3