Дата документу Справа № 229/1535/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №229/1535/14-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11кп/778/61/15 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.389 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 серпня 2015 року місто Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000531 від 03 квітня 2014 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Олексієво-Дружківка м.Дружківка Донецької області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції з Дружківським міським судом Донецької області),

ВСТАНОВИЛА:
перший заступник прокурора Донецької області ОСОБА_8 звернувся до Апеляційного суду Запорізької області з апеляційною скаргою на вирок Дружківського міського суду Донецької області від 15 вересня 2014 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.389 КК України до 1 місяця 25 днів арешту; на підставі ст.ст.71, 72 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Дружківського міського суду Донецької області від 03 лютого 2014 року, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді арешту на строк 2 місяці. Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання обвинуваченого.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильність та невідповідність призначеного покарання вимогам ст.ст.60, 73 КК України, просить вирок суду щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати та постановити свій вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч.2 ст.389 КК України у виді арешту на строк 2 місяці; на підставі ст.ст.71, 72 КК України, остаточно призначити покарання у виді 2 місяців 9 днів арешту. В іншій частині вирок суду прокурор просить залишити без змін.
Згідно з оскаржуваним вироком суду першої інстанції, 03 лютого 2014 року Дружківським міським судом Донецької області ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.190 КК України до 150 годин громадських робіт.
12 березня 2014 року він був поставлений на облік і викликаний до КВІ м.Дружківка, де йому 13 березня 2014 року під особистий підпис роз`яснено порядок та умови відбування покарання у виді громадських робіт, про що ним було надано розписку, а також було вручено направлення на КП «Дружківський трамвай» для відбування призначеного судом покарання.
Наказом начальника КП «Дружківський трамвай» №28-о від 17 березня 2014 року ОСОБА_6 залучений для відбування громадських робіт у вільний від основної роботи час, безкоштовно, починаючи з 17 березня 2014 року.
17 березня 2014 року ОСОБА_6 , виконуючи обов`язки засудженого до покарання у виді громадських робіт, приступив до роботи на зазначеному підприємстві.
В період з 19 до 21 березня 2014 року, 27 березня 2014 року, 28 березня 2014 року ОСОБА_6 умисно став на шлях ухилення від відбування покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, допустив прогули, а з 07 квітня 2014 року до роботи в КП «Дружківський трамвай» без поважних причин не приступив.
Станом на 15 вересня 2014 року ОСОБА_6 має 72 години відбутого строку покарання у виді громадських робіт, невідбутий строк покарання становить 78 годин.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_6 , який, за змістом його виступу, не заперечував проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, розглядаючи провадження у межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, зазначеного у вироку, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні, і є обґрунтованими.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 при судовому розгляді повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.389 КК України.
Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.
Покарання обвинуваченому суд призначив у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вказане правопорушення, а також у межах, передбачених Загальною частиною КК України, а саме: ст.60 цього Кодексу. При цьому суд врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке відноситься до злочинів невеликої тяжкості, особу винного, який раніше судимий, вчинив правопорушення в період не відбутої частини покарання, призначеного йому за попереднім вироком суду, не працевлаштований, має на утриманні неповнолітню дитину, за місцем проживання характеризується посередньо. Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття обвинуваченого. Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав рецидив злочину.
З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді арешту в межах санкції статті обвинувачення. Окрім того, на думку колегії суддів, суд правильно застосував положення ст.ст.71, 72 КК України, частково приєднавши до призначеного покарання не відбуте обвинуваченим покарання, призначене йому за попереднім вироком суду.
Щодо доводів прокурора про неправильне застосування судом кримінального закону, колегія суддів доходить наступних висновків.
Відповідно до ст.60 КК України, покарання у виді арешту встановлюється на строк від одного до шести місяців.
Санкцією ч.2 ст.389 КК України передбачено покарання в т.ч. у виді арешту на строк до шести місяців.
За вказані межі суд першої інстанції не вийшов при призначені ОСОБА_6 покарання.
За статтею 73 КК України, на яку також посилається прокурор в своїй апеляційній скарзі, строки покарання обчислюються в роках, місяцях та годинах. При заміні або складанні покарань, а також у разі зарахування попереднього ув`язнення допускається обчислення строків покарання у днях.
Суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_6 остаточне покарання, яке, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Доводи, викладені прокурором в апеляційній скарзі, на думку колегії суддів, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.
Окрім того, прокурор в апеляційній скарзі порушує питання про погіршення становища обвинуваченого і призначення йому більш суворого покарання. Проте будь-якого обґрунтування вказаних вимог прокурор не наводить та не вказує, чому, на його думку, призначене покарання є несправедливим.
У зв`язку з викладеним, вказана апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування або зміну оскаржуваного вироку суду, при апеляційному розгляді не встановлено.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу першого заступника прокурора Донецької області ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Дружківського міського суду Донецької області від 15 вересня 2014 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.389 КК України, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її оголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою - в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4