Справа № 354/78/13- к
Провадження № 11-кп/779/401/2015
Категорія ч.2 ст.296 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 жовтня 2015 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Яремчанського міського суду від 14 липня 2015 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 за ч.2 ст.296 КК України,-

в с т а н о в и л а :
вказаним вироком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст.296 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком покаранням у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 22.08.2014 року, остаточне покарання ОСОБА_9 визначено у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць.

У строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховано частково відбуте ним покарання у виді позбавлення волі за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 22.08.2014 року і строк відбуття покарання постановлено обчислювати з 28.05.2014 року.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_2

визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст.296 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ч.4 ст.74 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання внаслідок втрати суспільної небезпечності.

Згідно вироку суду обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнані винуватими та засуджені за те, що групою осіб 01.01.2013 року в м. Яремче грубо порушили громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, за таких обставин.

01 січня 2013 року приблизно о 00:45 год. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прийшли у приміщення кімнат відпочинку вокзалу станції Яремче, де грубо порушуючи громадський порядок, безпричинно, з мотивів явної неповаги до суспільства, ввірвалися до приміщення кімнати №4 шляхом виламування вхідних дверей, де ОСОБА_9 вступив у конфлікт зі ОСОБА_11 , виражався в адресу останнього нецензурною лайкою, чим перешкодили відпочинку ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

В апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_10 та захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просять вирок суду відносно нього скасувати як такий, що винесений з істотними порушеннями процесуального законодавства, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, та постановити виправдувальний вирок. Вважають, що судом не взято до уваги докази, які виправдовують обвинуваченого, а в основу обвинувального вироку покладені неналежні докази, а також не відповідають дійсності докази про пошкодження замка та про те, що двері в кімнату №4 були вибиті.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить вирок суду відносно свого підзахисного скасувати з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а кримінальне провадження - закрити. Вказує, що статусом потерпілих від хуліганських дій, у кримінальному провадженні ніхто не наділений, свідок ОСОБА_13 не була очевидцем подій, а дізналась про них зі слів інших осіб. Просить звернути увагу суду на те, що згідно відповіді начальника станції Яремче на запит адвоката у кімнатах відпочинку станції Яремче з 31.12.2012 р. на 01.01.2013 року проживало 8 осіб в 6 кімнатах, однак жоден із них не подав заяву про порушення громадського порядку. Вважає очевидним той факт, що на прохання працівників міліції для штучного створення доказів чергова ОСОБА_13 умисно відірвала та поклала на підлогу дерев,яну планку, щоб представити цю обставину, як умисне пошкодження вхідних дверей ОСОБА_9 .

Під час апеляційного розгляду провадження захисник ОСОБА_7 вказав на, крім зазначених у апеляційній скарзі підстав для скасування вироку, істотне порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального законодавства. Зокрема, що, прокурор, який приймав участь в суді першої інстанції, заявляв клопотання про відкладення розгляду провадження та надання часу для складання та погодження відповідних процесуальних документів про зміну обвинувачення, однак змін обвинувачення не було проведено, а прокурор ОСОБА_6 і надалі підтримував пред`явлене обвинувачення, що є істотним порушенням вимог ч.2 ст.341 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який вважає вирок законним і просив залишити його без змін, доводи обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_8 , які просили скасувати вирок суду та ухвалити виправдувальний вирок, перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_7 , які просили вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_8 , а також захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 слід задовольнити частково.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Під час досудового розслідування дії ОСОБА_9 та ОСОБА_10 кваліфіковано за ч.2 ст.296 КК України, тобто як порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

Дослідивши відповідно до ст.23 КПК України докази, однак не давши їм належної правової оцінки, суд неправильно встановив фактичні обставини справи, які взяв за основу при ухваленні вироку, та неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що призвело до постановлення незаконного вироку.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.10.2006 року №10 Про судову практику у справах про хуліганство при розгляді кримінальних справ зазначеної категорії суди повинні встановлювати всі фактичні обставини справи, у тому числі спрямованість умислу, мотиви, мету, характер дій кожного з учасників хуліганства, з,ясовувати, чи порушив підсудний своїми діями громадський порядок, чи були вони вчинені з мотивів явної неповаги до суспільства, чи супроводжувалися особливою зухвалістю та винятковим цинізмом.

У пункті 5 цієї постанови вказано, що за ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла.

Як вбачається із вироку суду, ОСОБА_10 визнано винуватим та засуджено саме за грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

Однак переконливих доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, ні в пред`явленому обвинуваченні, ні судом не здобуто та у вироку не наведено.

Так, із показань свідка ОСОБА_11 вбачається, що в новорічну ніч 01.01.2013 року він та ОСОБА_12 перебували у кімнаті відпочинку № 4 вокзалу станції м. Яремче. Приблизно о 02 год. від удару різко відкрилися двері, від яких відпала накладна планка, за допомогою якої закривалися двері на замок, у кімнату увійшов незнайомець, яким виявився ОСОБА_9 . Між ними виник конфлікт, який тривав недовго, оскільки він зрозумів, що ОСОБА_9 помилився номером. Інша особа, тобто ОСОБА_10 у цей час знаходився у коридорі, ніяких дій не вчиняв, а тільки забрав ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_13 дала показання, що вона викликала працівників міліції, які знаходилися на лінійному пункті вокзалу після того, як ОСОБА_11 повідомив про конфлікт між ним та незнайомим чоловіком, яким виявився ОСОБА_9 .

У вироку суд зазначив, що ОСОБА_9 разом із ОСОБА_10 ввірвалися в приміщення кімнати, у якій відпочивали ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , де ОСОБА_9 вступив у конфлікт з останнім та виражався в його адресу нецензурною лайкою, про що ствердив свідок ОСОБА_11 , однак при цьому заперечив про те, що ОСОБА_10 заходив у кімнату та вчиняв будь-які хуліганські дії. Його показання є послідовними і узгоджуються із показаннями ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 .

Таким чином суд не вказав, в яких саме діях ОСОБА_10 чи їх наслідках виразилася особлива зухвалість і чи був у нього умисел на порушення громадського спокою.

Отже, дослідженими по справі доказами встановлено, що обвинувачений ОСОБА_10 двері в кімнату №4 не відкривав і не вступав у конфлікт із людьми, які там проживали, тобто він безпосередньо ніяких хуліганських дій не вчиняв. Тому колегія суддів вважає, що по даному епізоду в діянні обвинуваченого ОСОБА_10 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, а тому провадження в цій частині слід закрити на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, а з обвинувачення ОСОБА_9 слід виключити кваліфікуючу ознаку вчинення групою осіб та його дії перекваліфікувати з ч.2 ст.296 КК України на ч.1 ст.296 КК України.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , то вони є необґрунтованими, виходячи із наступного.

Вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, по епізоду в кімнаті відпочинку №4, незважаючи на заперечення вини обвинуваченим, доводиться доказами, що містяться у матеріалах провадження, зокрема: показаннями свідка ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_14 , даними огляду місця події від 01.01.2013 року про те, що місцем події є приміщення кімнат відпочинку вокзалу станції Яремче та кімната відпочинку №4 до якої були пошкоджені двері, а саме, відірвана накладна планка.

З відповіді начальника станції Яремче на запит адвоката видно, що у кімнатах відпочинку станції ІНФОРМАЦІЯ_2 з 31.12.2012 р. на 01.01.2013 року проживало 8 осіб в 6 кімнатах.

Відповідно до вказаної довідки у кімнаті №4 проживав свідок ОСОБА_11 , хоча в інших матеріалах кримінального провадження вказано ОСОБА_11 .

Твердження захисника ОСОБА_7 про те, що відсутні особи, наділені статусом потерпілих осіб від хуліганських дій, відповідає дійсності.

У повідомленнях про підозру обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також у вироку суду зазначено статус ОСОБА_11 та ОСОБА_14 як свідків, а документи, які б свідчили про визнання потерпілими ні ОСОБА_11 , ні ОСОБА_14 , ні Львівської залізниці у матеріалах кримінального провадження відсутні. При цьому свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 дали показання, що до обвинувачених претензій не мають.

Разом з тим, суспільна небезпечність хуліганства полягає в грубому порушенні громадського порядку, яке вчинене з мотивів явної неповаги до суспільства і супроводжувалося особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, тобто своїми хуліганськими діями ОСОБА_9 порушив право на відпочинок громадян ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Щодо покликання захисника ОСОБА_7 про те, що на його запит Яремчанська центральна міська лікарня повідомила про виїзд 01.01.2013 року о 04:10 год. бригади Швидкої медичної допомоги на залізничний вокзал станції Яремче у зв`язку із викликом ОСОБА_15 та встановленням діагнозу: ссадини правого плеча і грудної клітки справа, однак там же вказано, що від надання допомоги та госпіталізації він відмовився.

Крім того, тексти повідомлень про підозру обом обвинуваченим ідентичні.

Однак вказані обставини не є підставою для скасування вироку суду та закриття кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_9 .

Призначаючи покарання ОСОБА_9 , колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, однак позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Обставин, що пом,якшують покарання, не встановлено. Обтяжуючою покарання обставиною суд визнає вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, що підтверджується висновком щодо результатів медичного огляду.

Покликання під час апеляційного розгляду провадження адвоката ОСОБА_7 на істотне порушення судом вимог ч.2 ст.341 КПК України колегія суддів вважає таким, що не знайшло свого підтвердження, оскільки, хоча прокурор в суді першої інстанції заявляв клопотання про відкладення судового засідання та надання часу для складання та погодження відповідних процесуальних документів, однак фактично зміни обвинувачення не відбулося, жодних процесуальних документів не складалося, а тому прокурор вищого рівня і не усував від участі в судовому розгляді прокурора, який ініціював таке питання.

Зважаючи на вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок в частині засудження ОСОБА_10 за ч.2 ст.296 КК України слід скасувати, а провадження в цій частині закрити на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, тобто за відсутності в його діянні складу кримінального правопорушення, а в частині засудження ОСОБА_9 за ч.2 ст.296 КК України змінити та перекваліфікувати його дії з ч.2 ст.296 КК України на ч.1 ст.296 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_8 в його інтересах, а також захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Яремчанського міського суду від 14 липня 2015 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ч.2 ст.296 КК України в частині засудження ОСОБА_10 за ч.2 ст.296 КК України скасувати, а провадження в цій частині закрити на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, тобто за відсутності в його діянні складу кримінального правопорушення.

Цей же вирок Яремчанського міського суду від 14 липня 2015 року в частині засудження ОСОБА_9 за ч.2 ст.296 КК України змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_9 з ч.2 ст.296 КК України на ч.1 ст.296 КК України та призначити йому покарання за ч.1 ст.296 КК України у виді двох років обмеженням волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком покаранням у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 22.08.2014 року, остаточне покарання ОСОБА_9 визначити у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць.

У строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зарахувати частково відбуте ним покарання у виді позбавлення волі за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 22.08.2014 року і строк відбуття покарання обчислювати з 28.05.2014 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим ОСОБА_9 в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3
ОСОБА_4