Справа № 11-434/2010
Провадження № 11-434/2010
Категорія ч.4 ст.190 КК України
Головуючий у 1 інстанції Максимюк Р.Ю.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2010 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Ткачук Н.В.,

суддів Томенчука Б.М., Хруняка Є.В.,

з участю: прокурора Лободіна О.С .,

потерпілого ОСОБА_2,

його представника ОСОБА_3,

засудженого ОСОБА_4,

захисника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляціями засудженого ОСОБА_4, його захисника ОСОБА_5 та помічника прокурора м. Коломиї ОСОБА_6 на вирок Коломийського міськрайонного суду від 01 липня 2010 року,-

в с т а н о в и л а :

Вказаним вироком ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та житель ІНФОРМАЦІЯ_2, українець, ІНФОРМАЦІЯ_3, розлучений, непрацюючий, раніше не судимий, громадянин України, -

засуджений:

за ст.185 ч.3 КК України на 3 роки позбавлення волі;

за ст.190 ч.2 КК України на 1 рік позбавлення волі;

за ст.190 ч.3 КК України на 3 роки позбавлення волі;

за ст.190 ч.4 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ст.70 КК України визначено остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим пять років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Запобіжний захід засудженому залишено попередньо обраний тримання під вартою. Строк відбування покарання визначено рахувати з 15 січня 2009 року.

Постановлено цивільні позови задовольнити частково і стягнути з ОСОБА_4:

- ОСОБА_7182503,8 грн. матеріальної шкоди;

- ОСОБА_8 59406 грн. майнової шкоди;

- ОСОБА_2 27 160 грн. матеріальної та 8 000 грн. моральної шкоди.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винним і засуджено за те, що він вчинив таємне викрадення чужого майна, що завдало значної шкоди, повторно та заволодів чужим майном шляхом обману та зловживання довірою вчинене повторно, в особливо великих та у великих розмірах.

У квітні 2002 року ОСОБА_4 умисно, з метою заволодіння майном потерпілого ОСОБА_8, зловживаючи його довірою, отримав від потерпілого 6 000 євро під приводом придбання для нього автомобіля. Не маючи наміру ці кошти повертати, привласнив їх і використав на особисті потреби, чим спричинив потерпілому збитки на суму 28 440 грн., в особливо великому розмірі оскільки сума в 600 разів перевищувала неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

У липні цього ж року ОСОБА_4 умисно, з метою заволодіння майном потерпілого ОСОБА_7, зловживаючи його довірою, отримав від потерпілого 4 000 доларів США під приводом придбання земельної ділянки. Не маючи наміру повертати ці кошти потерпілому, привласнив їх і використав на власні потреби, чим заподіяв ОСОБА_7 збитки на суму 21 320 грн., що становило особливо великий розмір.

В березні квітні 2003 року засуджений умисно, з метою заволодіння майном потерпілого ОСОБА_9, зловживаючи його довірою, отримав від потерпілого 2 400 грн. та 450 доларів США під приводом розвитку неіснуючої станції техобслуговування і перепродажу автомобілів. Не маючи наміру ці кошти повертати, привласнив їх і використав на особисті потреби, чим спричинив потерпілому збитки на суму 4 798 грн. 50 коп., чим спричинив потерпілому шкоду у великому розмірі

У вересні 2005 року ОСОБА_4 умисно, з метою заволодіння майном потерпілого ОСОБА_10, зловживаючи його довірою, отримав від потерпілого 1 000 доларів США під приводом розвитку неіснуючої станції техобслуговування і перепродажу автомобілів. Не

маючи наміру ці кошти повертати, привласнив їх і використав на власні потреби, чим спричинив потерпілому збитки на суму 5 550 грн.

15 серпня 2007 року ОСОБА_4 умисно, з метою заволодіння коштами ОСОБА_2, зловживаючи його довірою і спонукавши останнього виступити майновим поручителем, уклав кредитний договір з ЗАТ «Про ОСОБА_11» і на цій підставі шахрайським способом заволодів коштами в сумі 7 000 доларів США, якими розпорядився на власний розсуд.

Крім цього, 6 лютого 2008 року засуджений, зловживаючи довірою ОСОБА_2, вчинив щодо нього аналогічні дії. Заволодівши коштами потерпілого в сумі 4 000 доларів США, використав їх на власні потреби, чим спричинив ОСОБА_2 збитки на загальну суму 22 114 грн.

Продовжуючи злочинну діяльність, ОСОБА_4 у грудні 2007 року, маючи на меті протиправно заволодіти майном ОСОБА_12 та зловживаючи її довірою, отримав від неї під приводом придбання жіночого одягу кошти в сумі 800 доларів США, які використав на власні потреби, спричинивши потерпілій збитки на суму 6 304 грн.

Окрім цього, перебуваючи з потерпілим ОСОБА_7 у товариських стосунках, користуючись ключами від належного потерпілому виробничого приміщення, розташованого в с. Н. Вербіж Коломийського району, таємно викрав у березні 2007 року металевий модуль складу ДОК вартістю 30 964 грн., продав його, заподіявши ОСОБА_7 збитки на зазначену суму.

В поданих апеляціях засуджений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 посилаються на незаконність вироку суду, висновки якого не відповідають фактичним обставинам справи. Вважають, що у справі відсутні докази, які підтверджували б наявність у ОСОБА_4 умислу заволодіти чужим майном без наміру його повернути.

Засуджений ОСОБА_4 з цих підстав просить вирок скасувати і справу повернути органам досудового слідства для проведення додаткового розслідування, а його захисник наполягає на скасуванні вироку та закритті провадження у справі.

Під час апеляційного розгляду справи прокурор, який подав апеляцію на мякість призначеного покарання, відкликав її.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого та його захисника, які підтримали свою апеляцію, думку прокурора, який заперечив проти поданої апеляції, перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції не підлягають до задоволення з таких підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому неправомірних дій по епізодам шахрайства щодо ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_2, ОСОБА_13 та крадіжки у ОСОБА_7 ґрунтується на досліджених судом доказах.

Покликання засудженого ОСОБА_4 в апеляції на те, що злочинів він не вчиняв, суперечать наявним у справі доказам, яким суд дав належну оцінку.

Висновок суду про доведеність вини засудженого ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, за обставин, зазначених у вироку, обґрунтований належно дослідженими доказами, відповідає фактичним обставинам справи і ґрунтується на зібраних досудовим слідством, належно досліджених та правильно оцінених в судовому засіданні доказах.

Посилання засудженого та його захисника ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_4 діяв в межах закону, спростовується матеріалами кримінальної справи.

Суд першої інстанції, належним чином оцінивши зібрані докази, прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою вчинене повторно, в особливо великих та великих розмірах та таємне викрадення чужого майна, що завдало значної шкоди, повторно.

Цей висновок суду підтверджується частково показаннями засудженого ОСОБА_14, показаннями свідків та іншими матеріалами справи.

Зокрема, як вбачається з показань на досудовому слідстві засудженого ОСОБА_4 та з його апеляції він не заперечує самого факту отримання певних сум у потерпілих. Неповернення їх мотивує тим, що при позичках грошей не обумовлювався строк їх повернення. А те що він продав металевий модуль ОСОБА_7 поясним тим, що модуль був його часткою у спільному бізнесі з потерпілим.

Показаннями потерпілих ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_2, ОСОБА_13 встановлено, що засуджений ОСОБА_4 під виглядом різних домовленостей /про перепродажу землі, автомашин, поручительства в банку, придбання інших речей/, зловживаючи довірою отримав у них різні грошові кошти.

Ці показання підтвердили свідки ОСОБА_15, ОСОБА_16 та ОСОБА_17, які зазначили, що потерпілі надали кошти ОСОБА_4 на його прохання протягом 2002-2008 років, однак він отримані гроші не повернув.

З показань свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 охоронців колишньої території хлібокомбінату вбачається, що у вересні 2006 року та лютому 2007 року ОСОБА_4 забирав зі складу ОСОБА_7 великі металеві конструкції, пояснюючи, що він це робить за

вказівкою ОСОБА_7, який у березні 2007 року повернувшись з відрядження виявив крадіжку модуля зі складу.

Ці показання суд правильно визнав такими, що зібрані законним шляхом, є переконливими і підтверджується іншими доказами по справі.

Не заслуговує на увагу твердження ОСОБА_4 про те, що він не повернув борги потерпілим тому, що при позичках грошей не обумовлювався строк їх повернення, а продав металевий модуль тому, що він був його часткою у спільному бізнесі з ОСОБА_7.

При цьому судом правильно зазначено у вироку, що отримання ОСОБА_4 відповідних сум у потерпілих носить систематичний характер, спосіб заволодіння коштами був тотожний, а саме, зацікавлюючи потерпілих перспективою отримання прибутку після повернення боргу, жодний борг не повернуто, а тому його дії свідчать про свідоме небажання повертати борги та спрямовані на вчинення шахрайства.

Неспроможними також є доводи ОСОБА_4 про те, що він не вчиняв шахрайських дій відносно ОСОБА_2, які спростовуються наведеними вище доказами та належним чином умотивовані у вироку.

За таких доказів суд прийшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_4, кваліфікуючи його дії за ст.ст. 185 ч.3, 190 ч.ч. 2,3,4 КК України, тобто що він вчинив таємне викрадення чужого майна, що завдало значної шкоди, повторно та заволодів чужим майном шляхом обману та зловживання довірою вчинене повторно, в особливо великих та у великих розмірах.

Судом вірно оцінено всі докази по справі. Не визнання вини ОСОБА_4 розцінено як намір уникнути відповідальності.

Доводи засудженого та його захисника ОСОБА_5 про недоведеність його вини суд визнає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються наведеними у вироку доказами, визнати які недостовірними немає підстав.

При призначенні покарання засудженому суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, дані про його особу та інші обставини, передбачені ст. 65 КК України та обрав йому відповідне покарання передбачене законом .

Процесуальні порушення, на які покликаються апелянти в своїх апеляціях, судова колегія не вважає такими, що тягнуть за собою зміну чи скасування вироку.

Апеляційних підстав для зміни чи скасування вироку не встановлено.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляції засудженого ОСОБА_4 та в його інтересах захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Коломийського міськрайонного суду від 01 липня 2010 року відносно ОСОБА_4, - без зміни.

Судді: Н.В.Ткачук

ОСОБА_20

ОСОБА_21

Згідно з оригіналом

Суддя: Н.В.Ткачук