Справа № 370/481/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1013/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 20 12.10.2015

УХВАЛА
Іменем України
12 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

законного представника обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_10

секретаря судових засідань ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами, поданими прокурором прокуратури Макарівського району Київської області ОСОБА_12 , захисником обвинуваченого ОСОБА_13 - ОСОБА_7 , захисником обвинуваченого ОСОБА_9 - ОСОБА_6 на вирок Макарівського районного суду Київської області від 15 липня 2015 року, яким ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,

- визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України;

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,

- визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.187, ч.1 ст.304 КК України;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,

- визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Макарівського районного суду Київської області від 15 липня 2015 року ОСОБА_14 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років з конфіскацією майна; ОСОБА_13 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.187, ч.1 ст.304 КК України та призначено йому покарання: за ч.3 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 6 (шість) місяців з конфіскацією майна, за ч.1 ст.304 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, на підставі ст. 70 КК України, ОСОБА_13 визначено покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 6 (шість) місяців з конфіскацією майна, остаточне покарання ОСОБА_13 визначено на підставі ч.4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначеного покарання та покарання, призначеного ОСОБА_13 вироком Макарівського районного суду Київської області від 19 січня 2015 року, у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років з конфіскацією майна; ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років з конфіскацією майна, остаточне покарання ОСОБА_9 визначено на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Макарівського районного суду Київської області від 27 грудня 2013 року, у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 6 (шість) місяців з конфіскацією майна.

За вироком суду, ОСОБА_9 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 визнано винуватими у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, із проникненням у житло, а також ОСОБА_13 у втягненні неповнолітнього у злочинну діяльність, за наступних обставин.

07 січня 2015 року, приблизно о 23 годині 30 хвилин, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_9 , спільно з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , в центрі села Пашківка Макарівського району Київської області, зустріли наглядно знайомого їм місцевого жителя ОСОБА_15 та побачивши що останній перебуває в стані алкогольного сп`яніння, вирішили його пограбувати. Реалізовуючи свій злочинний умисел, переслідуючи корисливий мотив, з метою збагачення за рахунок чужого майна, за попередньою змовою вони зголосились провести ОСОБА_15 додому, де по дорозі ОСОБА_13 запропонував ОСОБА_9 та ОСОБА_14 , що тільки зайдуть до будинку ОСОБА_15 , почнуть наносити йому тілесні ушкодження невизначеного ступеня тяжкості та вимагати при цьому грошові кошти. В подальшому, шляхом вільного доступу, проникнувши до будинку ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вимагали наявні у нього гроші, застосовуючи насильство небезпечне для життя чи здоров`я, яке виразилось у нанесенні ударів ногами та руками по різним частинам тіла, в результаті чого ОСОБА_15 отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта №19/Д від 18 лютого 2015 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, а також внаслідок яких він втратив свідомість так і не віддавши нападникам гроші. Продовжуючи свій злочинний умисел, обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 відкрито заволоділи майном, яке знаходилось в будинку, а саме: бензопилою марки «Дніпро-М БП-4500-1» вартістю 1300 гривень, мобільним телефоном марки «Nokia 1616-2» вартістю 50 гривень, DVD - плеєром марки «Deso» вартістю 100 гривень, камуфляжною курткою вартістю 30 гривень та парою черевик марки «Boha» вартістю 70 гривень, а всього на загальну суму 1 550 гривень.
Крім того, 07 січня 2015 року приблизно о 23 годині, обвинувачений ОСОБА_13 , переслідуючи мету заволодіння чужим майном, поєднаним із застосуванням насильства, достовірно знаючи, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є неповнолітнім, вплинувши на його свідомість шляхом переконання, схилив останнього вчинити розбійний напад на ОСОБА_15 , на що ОСОБА_9 погодився. Після чого, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 07 січня 2015 року приблизно о 23 годині 30 хвилин вчинили напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я ОСОБА_15 , таким чином втягнувши неповнолітнього ОСОБА_9 в злочинну діяльність.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинувачених просить вирок Макарівського районного суду Київської області від 15 липня 2015 року, ухвалений щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Свої апеляційні вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при призначені покарання неповнолітньому ОСОБА_9 за ч.3 ст.187 КК України та при визначенні йому остаточного покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України, всупереч вимогам ч.2 ст.98 КК України безпідставно призначив йому додаткове покарання у виді конфіскації майна.

В апеляційній скарзі, поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , захисник ОСОБА_7 просить скасувати вирок Макарівського районного суду Київської області від 15 липня 2015 року в частині обвинувачення його підзахисного за ч.1 ст. 304 КК України і закрити кримінальне провадження за даною статтею, а також змінити оскаржуваний вирок в частині засудження ОСОБА_13 за ч.3 ст.187 КК України та пом`якшити призначене обвинуваченому ОСОБА_13 покарання за вказаною статтею. На обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник посилається на те, що його підзахисний ОСОБА_13 жодних дій, направлених на втягнення неповнолітнього ОСОБА_9 у злочинну діяльність не вчиняв, про що свідчать його показання, надані в ході судового розгляду та показання самого неповнолітнього ОСОБА_9 . Крім того, апелянт зазначає про те, що судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_13 призначене надмірно суворе покарання за ч.3 ст.187 КК України. Зокрема, на переконання захисника, судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_13 не в повній мірі враховано, що обвинувачений ОСОБА_13 повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, щиро розкаявся у вчиненому та активно сприяв розкриттю злочину.

В поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок Макарівського районного суду Київської області від 15 липня 2015 року змінити, перекваліфікувати дії його підзахисного з ч. 3 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 187 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України. На підтвердження доводів апеляційної скарги захисник обвинуваченого ОСОБА_9 посилається на відсутність об`єктивних даних про те, що умисел на вчинення нападу на потерпілого ОСОБА_15 виник у його підзахисного та інших обвинувачених вже після того, як вони зайшли до будинку потерпілого. Також, захисник в своїй апеляційній скарзі зазначає, що є всі підстави для призначення його підзахисному покарання із застосуванням ст.69 КК України, так як обвинувачений ОСОБА_9 вчинив злочин у неповнолітньому віці, щиро розкаявся у вчиненому та повністю визнав свою вину, тобто наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та на думку апелянта істотно знижують ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину.

Не погоджуючись з апеляційними скаргами захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , прокурор подав на них заперечення, в яких просить подані апеляційні скарги захисників залишити без задоволення, посилаючись на їх необґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав подану прокурором апеляційну скаргу та заперечив проти апеляційних скарг захисників, доводи захисників та законного представника обвинуваченого, які підтримали подані апеляційні скарги, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах та запереченнях на них, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Відповідно до статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_9 у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням в житло, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, а також ОСОБА_13 у втягненні неповнолітнього у злочинну діяльність, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.304 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними у справі доказами, в їх сукупності, які не заперечувались також і обвинуваченими, досліджувались за згодою учасників судового провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому згідно ч. 2 ст. 394 КК України апеляційному оскарженню не підлягають.

Всупереч доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 щодо відсутності в діях його підзахисного ОСОБА_13 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.304 КК України, в ході судового розгляду було встановлено, що саме ОСОБА_13 запропонував неповнолітньому ОСОБА_9 вчинити злочин відносно потерпілого ОСОБА_15 . Зазначені обставини в ході судового розгляду підтверджував як неповнолітній ОСОБА_9 , так і сам обвинувачений ОСОБА_13 . Зокрема, обвинувачений ОСОБА_9 показав, що спочатку він відмовився від пропозиції ОСОБА_13 , так як був судимий та перебував під час іспитового строку, встановленого йому вироком Макарівського районного суду Київської області від 27 грудня 2013 року, однак при повторній пропозиції ОСОБА_13 він погодився взяти участь у вчиненні злочину відносно потерпілого ОСОБА_15 .

Отже, наполегливість дій обвинуваченого ОСОБА_13 по залученню неповнолітнього ОСОБА_9 до скоєння корисливого злочину відносно потерпілого, свідчить про наявність у нього умислу на втягнення неповнолітнього ОСОБА_9 у злочинну діяльність, та безпідставність доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 щодо відсутності в діях ОСОБА_13 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 304 КК України.

На думку колегії суддів, не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_6 щодо необхідності перекваліфікації дій його підзахисного з ч.3 ст.187 КК України на ч.2 ст.187 КК України. За змістом ч.3 ст.187 КК України головним критерієм для кваліфікації дій особи за вказаною частиною статті кримінального закону є наявність умислу у цієї особи на заволодіння чужим майном до моменту проникнення у житло, інше приміщення чи сховище.

Як встановлено судом першої інстанції, умисел на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_15 виник у обвинувачених до проникнення в його будинок. Зазначені обставини підтвердили обвинувачені в ході судового розгляду та їх не оспорювали. При цьому, показання обвинувачених повністю узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_15 .

Всупереч доводів захисників обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , викладених в апеляційних скаргах, покарання обвинуваченим судом першої інстанції призначено у відповідності до вимог ст. 65 КК України. При цьому, місцевим судом враховано ступінь тяжкості вчинених обвинуваченими злочинів, один з яких згідно статті 12 КК України є особливо тяжким, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_9 судом першої інстанції враховано вчинення злочину неповнолітнім та щире каяття, а обвинуваченим ОСОБА_13 та ОСОБА_14 враховано щире каяття. Крім того, при призначенні покарання обвинуваченим судом першої інстанції враховані також дані, що характеризують їх особи.

Колегія суддів погоджується з видом та розміром основного покарання, призначеного обвинуваченим судом першої інстанції, а обвинуваченим ОСОБА_13 та ОСОБА_14 також додаткового покарання, та вважає, що саме таке покарання є необхідним та достатнім для їх виправлення, а також запобігання вчиненню ними нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.
Вчинення неповнолітнім ОСОБА_9 злочину під час іспитового строку, встановленого попереднім вироком суду, свідчить про його стійке небажання стати на шлях виправлення та схильність до вчинення кримінальних правопорушень, а відтак підстав для пом`якшення йому покарання, як того просить в апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 , колегія суддів не вбачає. Також, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_13 , який вчинив новий злочин, будучи притягнутим до кримінальної відповідальності за вчинення інших злочинів.

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при призначенні неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_9 додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч.2 ст.98 КК України, до неповнолітніх, визнаних винними у вчиненні злочину, додаткове покарання у виді конфіскації майна не застосовується.

Між тим, всупереч вимог зазначеної норми кримінального закону, суд першої інстанції при призначенні покарання неповнолітньому ОСОБА_9 за ч.3 ст.187 КК України, а також при визначенні остаточного покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України, призначив йому додаткове покарання у виді конфіскації майна, що відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для зміни вироку.

За таких обставин колегія суддів приходить до необхідності зміни оскаржуваного вироку в частині призначення покарання ОСОБА_9 шляхом виключення призначеного йому додаткового покарання у виді конфіскації майна.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Макарівського районного суду Київської області від 15 липня 2015 року, ухвалений відносно ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 змінити в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 .

Виключити з резолютивної частини вироку вказівку суду про призначення ОСОБА_9 додаткового покарання у виді конфіскації майна за ч.3 ст.187 КК України та з остаточного покарання, визначеного йому за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК України.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Судді:

___________________ ___________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4