справа № 620/983/15-к
провадження № 1-кп/620/84/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.11.2015 року Зачепилівський районний суд Харківської області

в складі : головуючого голови суду, судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора прокуратури ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Зачепилівського районного суду Харківської області матеріали кримінального провадження № 0000202 по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Леб`яже Зачепилівського району Харківської області, українки, громадянки України, освіта неповна середня., незаміжньої, непрацюючої, має на утриманні двох малолітніх дітей, мешканки АДРЕСА_1 , судимої у 2013 році Зачепилівським районним судом Харківської області за ч.1 ст. 191 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 510 грн., код платника податків .

в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 389 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
22.04.2013 року Зачепилівським районним судом Харківської області ОСОБА_4 було засуджено за скоєний нею злочин передбачений ч.1 ст. 191 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.

22.06.2013 року даний вирок набрав законної сили і тому ОСОБА_4 зобов`язана була сплатити штраф у розмірі 510 грн., до 22.06.2013 року, про що повідомити Зачепилівський районний суд Харківської області шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу.

Відповідно до ухвали Зачепилівського районного суду Харківської області від 14.09.2015 року ОСОБА_4 не сплатила даний штраф у визначений строк тим самим порушила вимоги ч.1 ст. 26 Кримінально виконавчого кодексу України, а саме умисно не сплатила штраф у місячний строк з дня набрання вироком суду законної сили.

Будучи допитаною в судовому засіданні в якості обвинуваченої ОСОБА_4 свою вину в скоєнні кримінального правопорушення визнала повністю, щиро розкаялась в скоєному та підтвердила, що скоїла кримінальне правопорушення при вищевказаних обставинах.

Відповідно до ст. 349 КПК України та приймаючи до уваги повне визнання ОСОБА_4 своєї вини, а також те, що вона не піддає сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумніву в добровільності та істинності позиції обвинуваченої, її вина є доведеною, суд, з урахуванням думки учасників процесу, вважає, що у подальшому дослідженні доказів по справі, отриманих під час досудового слідства, не має потреби, обмежившись дослідженням матеріалів справи, якими характеризуються ОСОБА_4
-Копію паспорта ОСОБА_4 ( а.с. 18 ).,

-довідку лікаря нарколога та психіатра на ОСОБА_4 (а.с. 20).,

-довідку характеристику на ОСОБА_4 ( а.с.25)

-вирок Зачепилівського районного суду Харківської області.,

-ухвалу Зачепилівського районного суду Харківської області.,

-копії свідоцтв про народження дітей.

Суд вважає, що вина обвинуваченої ОСОБА_4 в скоєнні інкримінуємому їй кримінальному правопорушенні доказана повністю і її дії слід кваліфікувати за ч.1 ст. 389 КК України ухилення від покарання не пов`язаного з позбавленням волі, а саме ухилення від сплати штрафу.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 надала до суду квитанцію № 16 від 09.11.2015 року з якої зазначається, що штраф в розмірі 510 грн., до якого була засуджена ОСОБА_4 згідно вироку Зачепилівського районного суду Харківської області від 22.04.2013 року вона сплатила в повному обсязі, тому суд вважає, що ст. 71 КК України до ОСОБА_4 приміняти не має потреби.

При призначенні міри покарання суд враховує невелику тяжкість скоєного кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, особу обвинувачену раніше не судимої, яка за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, яка має на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , які на даний час є малолітніми.

Зважаючи, що санкція ст. 389 ч.1 КК України передбачає покарання у вигляді обмеження волі строком до двох років, а згідно ст. 61 ч.3 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої і другої групи, тому до ОСОБА_4 суд не може застосувати вказану міру покарання, як і виправні роботи так як ОСОБА_4 ніде не працює, а ст. 57 КК України передбачає покарання у виді виправних за місцем роботи засудженого, тому суд з урахуванням вищевикладеного вважає, що ОСОБА_4 слід визнати винною за ст. 389 ч.1 КК України без призначення покарання, так як інших мір покарання за ст. 389 ч.1 КК України не передбачено.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Судові витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, СУД, -

У Х В А Л И В :
Визнати винною ОСОБА_7 за ст. 389 ч.1 КК України без призначення міри покарання.

Вирок може бути оскаржений протягом 30 днів з моменту його проголошення, в кримінальну палату апеляційного суду Харківської області через Зачепилівський районний суд.

Головуючий, суддя ОСОБА_1