17.02.2016
Провадження 1-кс/522/2803/16
УХВАЛА
17 лютого 2016 року м. Одеса
Під час досудового розслідування встановлено, що невстановленими особами налагоджено незаконне виробництво товарів підакцизної групи, зокрема тютюнових виробів та збут їх громадянам під виглядом сигарет різних марок, які обклеюються підробленими марками акцизного збору, а також незаконне ввезення на територію України тютюнових виробів закордонного виробництва.
Разом з тим встановлено, що співробітниками ОУ Білгород-Дністровської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області спільно з ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 (автобусний парк) виявлено автомобіль марки «Мерседес Спринтер» білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який завантажувався в філії логістичної компанії «Делівері» тютюновими виробами іноземного виробництва, які були незаконно переміщені через державний кордон України.
Згідно з наявною інформацією автомобіль «Мерседес Спринтер», реєстраційний номер НОМЕР_1 зареєстрований за ОСОБА_6 .
Враховуючи те, що у вищезазначеному автомобілі знаходились тютюнові вироби іноземного виробництва без марок акцизного податку, незаконно переміщені через державний кордон України, а автомобіль «Мерседес Спринтер» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) є знаряддям вчинення злочину, він має істотне значення по даному кримінальному провадженню та є достатні підстави вважати, що не накладення арешту може призвести до його зникнення, втрати або пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, слідчий просив клопотання задовольнити.
Розглянувши клопотання, вивчивши надані до нього матеріали, заслухав думку учасників процесу, суд вважає необхідним у задоволенні клопотання відмовити з наступних підстав.
Так, згідно ч.2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Однак, клопотання слідчого зазначеній вимозі закону не відповідає.
Ст. 17 Загальної декларації прав людини, проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення. Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції встановлено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права».
Відповідно до ч.2 ст. 170 КПК України, метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.
Вивченням матеріалів наданих до клопотання встановлено, що у кримінальному провадженні, ОСОБА_6 , яка згідно з наявною інформацією, є власником автомобілю «Мерседес Спринтер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , про підозру не повідомлено та ніяких відомостей про вчинення кримінального правопорушення відносно неї, до ЄРДР внесено не було.
Крім того, у даному кримінальному провадженні цивільний позов заявлений з боку будь-якої юридичної або фізичної особи не був.
У зв`язку з чим, доводи слідчого про те, що на вказане майно слід накласти арешт є необґрунтованими.
Задоволення клопотання про накладення арешту, може призвести до суттєвого порушення Конституційних прав та інтересів його законних власників, що є неприпустимим.
На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що клопотання є необґрунтованим, не повним, не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, а тому задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.170-173 КПК України, -
Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.
Слідчий суддя: