Справа № 11-1543/12 Головуючий у І інстанції Шевчук
Провадження № 11/1090/8175/12 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 18 21.11.2012
УХВАЛА

Іменем України

«21» листопада 2012 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого ЛІТВІНОВА Є.В.,

суддів МАТЮШКА М.П. та ЗАГОРУЙКА В.В.,

за участю прокурора КРАСКІВСЬКОГО В.П., захисників-адвокатів ОСОБА_2, ОСОБА_3, потерпілої ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляцію адвоката ОСОБА_2 на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2012 року, за яким

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, раніше судимого 08.02.2012 року за вироком Броварського міськрайонного суду за ст. 185, ч.1 КК України до 1 року позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік,

засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до даного покарання приєднано частково невідбуте покарання за вироком суду від 08.02.2012 року, та остаточно визначено ОСОБА_3 покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

За цим же вироком засуджено ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, та звільнено його від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки 6 місяців. Стосовно даного засудженого вирок не оскаржувався.

Колегія суддів

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно з вироком,16 липня 2012 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 близько 17 години з подвіря домоволодіння № 58 у садовому товаристві «Ялинка» в Броварському районі, куди вони проникли через замкнені ворота, таємно викрали чуже майно чавунну ванну вартістю 500 грн., яка належала потерпілій ОСОБА_4 Вказану ванну вони здали до пункту прийому металолому.

Не погоджуючись з даним вироком, адвокатом ОСОБА_2 подано апеляцію, в якої він просить вирок щодо його підзахисного ОСОБА_5 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд, змінивши останньому запобіжний захід на підписку про невиїзд. В обґрунтування цього він вказує, що в діях ОСОБА_5 відсутні кваліфікуючи ознаки завдання потерпілому значної шкоди, та проникнення у житло, інше приміщення чи сховище, оскільки вартість ванни складає лише 500 грн., і не доведено факт проникнення. Крім того, в справі відсутні правовстановлюючі документи на домоволодіння № 58, невідомо кому належить земля, на якій лежала ванна, не встановлена правомірність встановлення воріт і огорожі, як невідомо кому належить і сама ванна. До початку розгляду справи, до апеляційного суду надійшли зміни до апеляції, в яких захисник просить вирок змінити, помякшити призначене ОСОБА_5 покарання, і за ст. 69 КК України призначити більш мяке покарання, ніж передбачено Законом, та за ст. 75 КК України звільнити його від покарання, оскільки засуджений позитивно характеризується за місцем проживання, примирився з потерпілою, яка просить не позбавляти його воли.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який вважав за можливе покарання засудженим помякшити, виступ адвоката ОСОБА_2, який просив його апеляцію зі змінами задовольнити, виступ адвоката ОСОБА_3, який підтримав апеляцію адвоката ОСОБА_2, та просив також помякшити покарання, призначене його підзахисному - ОСОБА_6, звернення до суду потерпілої, яка просила апеляцію адвоката задовольнити, апеляційний суд, обговоривши доводи апеляції, та вивчивши матеріали справи, знаходить вирок таким, що підлягає зміні, виходячи при цьому з наступного.

Висновки суду 1-ї інстанції про доведеність вини засуджених ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах, яки достатньо викладені у вироку, та їм дана належна оцінка.

Так, в основу вироку покладені покази самого засудженого ОСОБА_5, який в повному обсязі визнав свою вину, та показав яким саме чином він разом з ОСОБА_6 викрав ванну. Аналогічні покази дав і другий засуджений по даній справі. Саме за їх клопотанням справу було розглянуто в порядку ч. 3 ст. 299 КПК України, та їм було розяснено наслідки такого розгляду, з чим вони погодились, а тому доводи автора апеляції щодо однобічності та неповноти досудового та судового слідства не можуть бути предметом розгляду в апеляційній інстанції.

Не відповідає матеріалам справи і вимога адвоката щодо зміни кваліфікації дій його підзахисного, оскільки кваліфікуюча ознака спричинення потерпілому значної шкоди потерпілому ОСОБА_5 не була йому інкримінована на досудовому слідстві, а також за це він не був засуджений. Що ж стосується кваліфікуючої ознаки ч. 3 ст. 185 КК України проникнення в сховище, яка дійсно інкримінована ОСОБА_5, то в даному випадку доводи автора апеляції не ґрунтуються на вимогах Закону, оскільки ОСОБА_5 разом з ОСОБА_6 проникли на огороджену територію домоволодіння потерпілої, відкривши зачинену браму, та викрали з подвіря саме цього домоволодіння належне їй майно, а тому суд 1-ї інстанції цілком вірно кваліфікував дії ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185 КК України, вказавши при цьому і інші кваліфікуючи ознаки даного злочину таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Дії другого засудженого судом кваліфіковані також вірно.

Призначаючи винному покарання, суд 1-ї інстанції прийняв до уваги, але належним чином не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини справи, що помякшують покарання.

Так, ОСОБА_5 працює в комунальному підприємстві на посаді водія, характеризується виключно з позитивної сторони, як порядний та доброзичливий працівник. За місцем проживання громадський порядок він не порушував, хуліганських дій не вчиняв, заяв та скарг на нього не надходило, на обліку у лікарів психіатрів та наркологів він не перебуває. Незважаючи на те, що ОСОБА_5 скоїв злочин в період іспитового строку, колегія суддів приймає до уваги і обставини злочину, за який він був засуджений раніше крадіжка мобільного телефону вартістю разом з сім картою на загальну суму 296 грн.

На даний час ОСОБА_3 притягнутий до кримінальної відповідальності за крадіжку старої розбитої чавунної ванни, вартість якої 500 грн. - встановлена довідкою фізичної особи-підприємця. З урахуванням наведених обставин справи, даних про особу засудженого ОСОБА_5, наполегливого прохання потерпілої про помякшення йому покарання, колегія суддів приходить до переконання, що судом 1-ї інстанції ОСОБА_5 призначено явно несправедливе покарання внаслідок його суворості, а тому вважає за необхідне застосувати до нього вимоги ст. 69 КК України, задовольнивши в цій частині апеляцію адвоката.

Крім того, колегія суддів не може не звернути уваги на той факт, що судом 1-ї інстанції, по суті, порушено вимоги ст. 65 КК України. Так, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 скоїли злочин за попередньою змовою групою осіб, виконавши кожен практично ідентичний обсяг дій, направлених на незаконне заволодіння майном потерпілої, а тому невмотивоване призначення покарання у вигляді позбавлення волі ОСОБА_6 строком на 3 роки 6 місяціів, а ОСОБА_5 3 роки, при однакових помякшуючих обставинах, та відсутності обтяжуючих, є явно несправедливим. В звязку з цим у відповідності до ст. 365 КПК України, ці обєктивні дані вимагають прийняття відповідного рішення і на користь засудженого, щодо якого апеляція не подавалась.

Таким чином, з урахуванням обставин справи, вартості викраденого майна, та мети, для якої воно використовувалось потерпілою зберігання води для поливу квітів, та яка потерпілій повернута в тому ж стані, наявності значної кількості обставин, що помякшують покарання, прохання потерпілої, яка в судовому засіданні апеляційного суду просила не карати винних так суворо, як це зробив суд 1-ї інстанції, що підтримав прокурор, колегія суддів вважає за справедливе та доцільне застосувати до обох засуджених ст. 69 КК України, призначивши їм покарання нижче від найнижчої межи, встановленої санкцією ч. 3 ст. 185 КК України.

Підстав для скасування вироку, на чому наполягав адвокат в апеляції, колегія суддів не знаходить, а його вимога про застосування до його підзахисного ст. 75 КК України не ґрунтується на вимогах Закону, оскільки положення даної статті вже були до ОСОБА_5 застосовані вироком від 08.02.2012 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 365, 366, 372 КПК України, колегія суддів апеляційного суду Київської області,

У Х В А Л И Л А

Апеляцію адвоката ОСОБА_2 задовольнити частково.

Вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2012 року стосовно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - змінити: за ч. 3 ст. 185 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України, призначити кожному покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

Звільнити засудженого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 (два) роки, зобовязавши його, у відповідності до ст. 76 КК України, в цей період повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, періодично зявлятися для реєстрації в ці органи.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного ОСОБА_5 за даним вироком, частково приєднати невідбуте ним покарання за вироком Броварського міськрайонного суду від 08.02.2012 року 6 (шість) місяців позбавлення волі, та остаточне покарання ОСОБА_5 визначити у вигляді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

ГОЛОВУЮЧИЙ

СУДДІ