Справа № 1 711 /10 р.
ЛЕНІНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2010 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд. м.Миколаєва в складі:

головуючого по справі судді - Олефір М.В.,

при секретарі судового засідання - Семенової О.О.

з участю прокурора Касьяненко Т.М.,

захисника ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальну справу по обвинуваченню:

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, в злочині передбаченому ст.ст.186 ч.1, 190 ч.2 КК України,

В С Т А Н О В И В :

11 серпня 2008 року, близько 19 год. 30 хв. в лісопосадці «Дубки», що розташована по вул. Кірова в м. Миколаєві, неповнолітній ОСОБА_2, діючи з корисних намірів, шляхом вільного доступу, відкрито викрав у неповнолітнього ОСОБА_3 мобільний телефон марки «Нокія» вартістю 870 грн. зі стартовим пакетом оператора мобільного звязку вартістю 25 грн., завдавши потерпілому матеріальні збитки на загальну суму 895 грн.. З місця події ОСОБА_2 зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

19 червня 2010 року, близько 15 год. 00 хв. ОСОБА_2, діючи повторно, по вул. Електронна в м. Миколаєві, підійшов до неповнолітнього ОСОБА_4 та зловживаючи довірою, шляхом шахрайства, заволодів мобільним телефоном марки «Самсунг» вартістю 700 гривень, зі стартовим пакетом оператора мобільного звязку вартістю 25 грн., завдавши своїми діями потерпілому матеріальні збитки на загальну суму 725 грн. З місця події ОСОБА_2 зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_2 свою вину у предявленому обвинуваченні визнав повністю, суду пояснив, що 11 серпня 2008 року він у свого знайомого ОСОБА_3 попросив мобільний телефон, щоб продзвонити, але так як останній повідомив, що не має телефону, він не повірив та сказав, що коли знайде телефон, то забере його. ОСОБА_5 дістав свій телефон, він його забрав та в подальшому продав.

19 червня 2010 року він попросив у свого знайомого ОСОБА_4 його мобільний телефон, ніби то на певний час, та ОСОБА_4 повіривши йому дав телефон, але вказаний телефон він не мав наміру повертати та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд.

Суд вважає, що вина підсудного ОСОБА_2 у скоєні злочинів передбачених ст. 186 ч.1, 190 ч.2 КК України, крім його власного визнання підтверджується письмовими доказами:

-Протоколом виїмки від 17 серпня 2008 року /а.с.15/, відповідно до якого ОСОБА_3 добровільно в присутності понятих видав працівникам міліції мобільний телефон;

-Протоколом виїмки від 17 серпня 2008 року /а.с.19/, відповідно до якого ОСОБА_6 добровільно в присутності понятих видав працівникам міліції мобільний телефон марки «Нокія 3250»;

-Протоколом огляду предметів від 17.08.2008 року /а.с.27/, відповідно до якого в присутності понятих оглянуто вилучені к ОСОБА_3 та ОСОБА_6 мобільні телефони;

-Накладною про придбання мобільного телефону марки «Нокія 3250» від 10.07.2008 року /а.с.23/, відповідно до якої телефон придбано за 870 грн.;

-Розпискою потерпілого ОСОБА_3 /а.с.25/, відповідно до якої він отримав від працівників міліції викрадений у нього мобільний телефон;

-Протоколом виїмки від 21.06.2010 року /а..с58/, відповідно до якого в присутності понятих ОСОБА_7 видала працівникам міліції мобільний телефон марки «Самсунг С 3010»;

-Протоколом огляду предмета від 22.06.2010 року /а..с69/, відповідно до якого в присутності понятих оглянуто вилучений у ОСОБА_7 мобільний телефон;

-Розпискою потерпілого ОСОБА_8 від 22.06.2010 року /а..с76/, відповідно до якої він отримав від працівників міліції належний йому мобільний телефон;

А тому суд вважає, що дії ОСОБА_2, органами досудового слідства кваліфіковані вірно за ст.186. ч.1 КК України, так як він вчинив відкрите викрадення чужого майна /грабіж/ та за ст. 190 ч.2 КК України, так як він вчинив заволодіння чужим майном шляхом обману /шахрайства/ вчинене повторно, а тому по даних статтях він і повинен нести кримінальну відповідальність.

При призначенні підсудному ОСОБА_2 покарання, суд вважає, що ним скоєно злочини, які відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості, характеризується він позитивно.

Враховуючи сукупність обставин, що помякшують покарання, а саме те, що він щиро розкаялися у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, повне відшкодування матеріальної шкоди; обставини, що обтяжують покарання не встановлені.

А тому, суд вважає, що виправлення ОСОБА_2 можливе з застосуванням до нього ст. ст. 75 та 76 КК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. 186 ч.1 та ст. 190 ч. 2 КК України та призначити йому покарання по ст. 186 ч. 1 КК України у виді двох років позбавлення волі, по ст.. 190 ч. 2 КК України один рік позбавлення волі

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_2 призначити два роки позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 104 КК України ОСОБА_2 звільнити від відбування покарання з іспитовим строком на один рік.

На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_2 покласти обовязок періодично зявлятися для реєстрації в органи КВІ.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_2 до вступу вироку в законну силу залишити підписку про невиїзд.

Вирок суду може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду в 15 діб з дня його проголошення.

Головуючий по справі суддя: М.В.ОЛЕФІР