У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_7
суддів: ОСОБА_8., ОСОБА_9.,
при секретарі за участю прокурора ОСОБА_10., ОСОБА_11.,
розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001587, за обвинуваченням

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и л а:

Вироком Сихівського районного суду м. Львова від 18 грудня 2014 року ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладено певні обов'язки передбачені ст. 76 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 20 березня 2015 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 2 липня 2014 року приблизно о 08.00 год., знаходячись поблизу території ТзОВ «ЛАЗ», що по вул. Стрийська, 45 у м. Львові, через віконну раму проник у приміщення колишнього виробничого цеху, звідки викрав дві металеві плити, вартістю 400 грн., після чого через вікно залишив приміщення цеху, та пройшовши територію ТзОВ «ЛАЗ», вийшов на вул. Стрийську та пішов в напрямку перехрестя вул. Стрийська - вул. Наукова. Однак, проходячи по вул. Стрийській, був помічений працівниками охорони ТзОВ «ЛАЗ», які виявивши викрадене, викликали працівників міліції, якими був затриманий ОСОБА_6

В касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6, посилаючись на істотне порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону, вважає, що судами неправильно кваліфіковані його дії за ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки вважає, що в його діях відсутня така кваліфікуюча ознака, як проникнення у приміщення. Просить скасувати судові рішення щодо нього в частині його засудження за ч. 3 ст. 185 КК України та закрити кримінальне провадження.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_11., яка підтримала касаційну скаргу засудженого частково та просила перекваліфікувати його дії з ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 185 КК України з призначенням покарання відповідно до санкції статті, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга засудженого підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до п. 22 Постанови пленуму Верховного суду України № 10 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» під приміщенням належить розуміти певне місце, яке включає різноманітні постійні, тимчасові, стаціонарні або пересувні будівлі чи споруди, призначені для розміщення людей або матеріальних цінностей (виробниче або службове приміщення підприємства, установи чи організації, гараж, інша будівля господарського призначення, відокремлена від житлових будівель, тощо).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 обвинувачувався та визнаний винним за те, що знаходячись поблизу території ТзОВ «ЛАЗ», через віконну раму проник у приміщення колишнього виробничого цеху, звідки викрав дві металеві плити.

Разом з тим, така кваліфікуюча ознака, як проникнення у приміщення, на думку колегії суддів, не доведена оскільки дана будівля напівзруйнована і не придатна для постійного чи тимчасового зберігання майна, про що пояснював ОСОБА_6 та що підтверджується фототаблицями до протоколу слідчого експерименту (а.с. 47-60).

Дані, які б свідчили про те, що зазначена будівля є охоронюваним об'єктом в матеріалах провадження відсутні.

Крім того, такі обставини в обвинувачення ОСОБА_6 не вмінялись.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інтонації в межах апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні скарги, апеляційний суд обмежився лише посиланням на те, що винність ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину за обставин, що наведені у вироку повністю підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, яким дана правильна юридична оцінка. При цьому в ухвалі апеляційний суд навів лише перелік доказів, не перевіривши їх та не проаналізувавши, не перевірив правильність кваліфікації дій ОСОБА_6, та не навів всіх відповідей на доводи апеляції засудженого.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судові рішення щодо ОСОБА_6 підлягають зміні, а дії ОСОБА_6 перекваліфікації з ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна.

Призначаючи покарання ОСОБА_6, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого засудженим злочину, дані про його особу, характер посягання, наслідки вчиненого і вважає за необхідне ОСОБА_6 від призначеного звільнити на підставі ст. 75 КК України з встановленням іспитового строку.

З урахуванням наведеного та керуючись ст. ст. 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Сихівського районного суду м. Львова від 18 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 20 березня 2015 року щодо засудженого ОСОБА_6 змінити.

Дії ОСОБА_6 перекваліфікувати з ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покласти на засудженого обов'язки передбачені п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ______________________ ___________________

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9