АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/73/16 Справа № 199/6989/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого, судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську кримінальне провадження за апеляційними скаргами старшого прокурора прокуратури Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська ОСОБА_10 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2015р., у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000819, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпропетровську, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

був визнаний винним та засуджений за ч. 1 ст. 125 КК України до штрафу в розмірі 510 грн.

В апеляційних скаргах:
прокурор вважає вирок суду незаконним, необґрунтованим, таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю призначеного ОСОБА_9 покарання, тяжкості злочину та особі обвинуваченого, оскільки покарання у вигляді штрафу не сприятиме виправленню обвинуваченого ОСОБА_9 , адже останній вчинив злочин невеликої тяжкості, вину в якому не визнав, у вчиненому не розкаявся, а з`ясування стосунків з боку обвинуваченого продовжилось і у судовому засіданні, що свідчить про необхідність застосування покарання, пов`язаного з суспільно корисним перевихованням. Окрім цього, ОСОБА_9 перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності».

Просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у вигляді 100 годин громадських робіт.

Обвинувачений ОСОБА_9 вважає також вирок суду незаконним, просить його скасувати та закрити відносно нього кримінальне провадження, оскільки вина його вироком суду не доведена, при цьому посилається на те, що судом були порушені засади законності та верховенства права в кримінальному провадженні, встановлені ст.ст.8,9 КПК України. Вважає, що суд поверхово розглянув кримінальне провадження, дав неправильну оцінку добутим доказам, деяким доказам не дав оцінку взагалі, деякі докази проігнорував, в основу вироку поклав припущення, внаслідок чого ухвалив вирок, що суперечить фактичним обставинам справи. Звертає увагу на те, що потерпілий неодноразово змінював покази, проте суд взяв до уваги одні покази, не надавши оцінки іншим його показам. На думку обвинуваченого ОСОБА_9 судом були грубо порушені вимоги ст.94 КПК України, а тому був упередженим та несправедливим, чим грубо порушив засади законності та верховенства права, встановлені ст.ст.8,9 КПК України.

Згідно вироку суду, ОСОБА_9 25.04.2015р. приблизно о 09 годині 35 хвилин знаходився біля свого будинку по АДРЕСА_1 , де зустрів раніше знайомого ОСОБА_8 , з яким у нього склалися неприязні стосунки з приводу собак ОСОБА_8 , бесіда з яким переросла у сварку, в ході якої, обвинувачений ОСОБА_9 спричинив потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження, що за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновок суду про винність ОСОБА_9 в умисному легкому тілесному ушкодженні, заподіяному потерпілому ОСОБА_8 за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, підтверджуються зібраними органами досудового розслідування та дослідженими у судовому засіданні доказами, які отримали належну правову оцінку.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого, повторили доводи, викладені в ній та просили апеляційну скаргу обвинуваченого задовольнити, а в задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити.

На думку прокурора апеляційна скарга обвинуваченого повинна бути залишена без задоволення, так як, доводи викладені в них, є безпідставними та не спростовують винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Потерпілий ОСОБА_8 просив залишити подану обвинуваченим апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення, вказавши, що злочин проти нього вчинив саме ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідача, пояснення учасників апеляційного провадження та їх доводи в судових дебатах, проаналізувавши доводи, які викладені в апеляційних скаргах і спів вставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що принесені апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Так, незважаючи на доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, а саме, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, колегія суддів не вбачає законних підстав для скасування вироку та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_9 , оскільки оскаржуване судове рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права та дотриманням вимог щодо кримінального провадження, які передбачені КПК України.

Свої висновки щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд першої інстанції обґрунтував на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені сукупністю доказів, досліджених під час судового розгляду та які суд оцінив у відповідності до вимог, передбачених ст. 94 КПК України, а тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого про грубе порушення судом вимог ст.94 КПК України є не обгрунтованими.

При цьому, не дивлячись на те, що під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_9 повністю заперечував свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та заявив про те, що потерпілому не спричиняв тілесних ушкоджень, а навпаки потерпілий спричинив йому тілесні ушкодження, його вина у умисному спричиненні легких тілесних ушкоджень потерпілому), тобто у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за обставин, які суд першої інстанції визнав доведеними, повністю підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні та які не викликають жодних сумнівів у своїй достовірності.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 про неповноту та необ`єктивність судового слідства, недоведеність його вини, на яку суд послався у вироку, колегія суддів вважає безпідставними.

Обґрунтовуючи винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України, суд, в якості доказу його вини, перш за все, послався на показання потерпілого ОСОБА_8 , який в суді першої інстанції підтвердив факт та обставини злочину, вчиненого відносно нього обвинуваченим ОСОБА_9 , пояснивши при цьому, що у нього з ОСОБА_9 склались неприязні стосунки із-за вигулу собак біля будинку ОСОБА_9 , бесіда з ним переросла в сварку, в ході якої обвинувачений перший умисно став наносити удари по його голові, тілу і штовхнув його в область грудної клітини, від чого він упав, після чого ОСОБА_9 схватив його за поводок з металевим карабіном, який ОСОБА_8 тримав в руці і умисно протягнув його по покриттю на землі, пошкодивши йому долоню правої руки, після чого умисно почав бити його металевою частиною повідка, в тому числі в область лівого плеча, спричинивши йому тілесні ушкодження. Об`єктивних підстав ставити під сумнів покази потерпілого ОСОБА_8 , як на це вказує обвинувачений, у суду першої інстанції не було, а покази потерпілого повністю узгоджуються з іншими доказами по справі.

В суді апеляційної інстанції потерпілий підтвердив свої покази, уточнивши що дійсно подія мала місце так, як це встановлено судом першої інстанції.

Навівши у вироку в якості допустимого доказу вини обвинуваченого протокол слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_8 , коли останній вказував на місце та обставини злочину, суд першої інстанції перевірив доводи обвинуваченого щодо неправдивості показів потерпілого, та дослідивши протоколи слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_9 та висновки судово-медичних експертиз за результатами протоколів слідчих експериментів за участю вказаних осіб, дійшов до висновку про їх безпідставність.

Щодо інших доказів, на які суд послався у вироку, та які обвинувачений вважає неправдивими, то об`єктивних підстав вважати ці докази такими, що були отримані з порушенням порядку, встановленого кримінально-процесуальним законом, по справі не має.

Крім того, апелянтом до апеляційної скарги додано копії висновку спеціаліста судово-медичного експерта про спричинення обвинуваченому ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень, пенсійного посвідчення та фотознімки, походження яких невідомо(а.с.119-126), які не були предметом дослідження в суді першої інстанції.

Відповідно до ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції, або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Зі змісту доданих документів не вбачається, щоб у судовому засіданні в суді першої інстанції заявлялось клопотання про їх дослідження, що не підтверджується і технічним засобом та журналом судового засідання, а тому колегія суддів вважала за необхідне відмовити обвинуваченому в залученні вказаних доказів до матеріалів кримінального провадження з вищевказаних підстав.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 в частині не визнання вини в умисному нанесенні потерпілому ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень, оскільки вони спростовуються стабільними показаннями потерпілого на досудовому та судовому слідстві, судом не встановлено причин, з яких він міг оговорити засудженого, а фактичні обставини справи підтверджуються висновками судово-медичних експертиз, протоколами слідчих експериментів та іншими матеріалами провадження в їх сукупності.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі обставини, не можуть служити підставою для висновку, що вирок суду є незаконним та підлягає скасуванню із закриттям кримінального провадження.

Що ж стосується інших доводів, на які посилаються у своїй скарзі обвинувачений,у тому числі, що показання потерпілого ОСОБА_8 є недостатніми для ухвалення обвинувального вироку,

то вони взагалі є безпідставними, оскільки не містять в собі будь-яких даних, які б давали підстави для сумніву в тому, що висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, не ґрунтуються на доказах, які були досліджені під час судового розгляду.

За таких обставин колегія суддів не вбачає законних підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та скасування вироку суду щодо ОСОБА_9 і закриття кримінального провадження у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення.

Враховуючи достатність, належність та допустимість доказів, досліджених під час судового розгляду, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Таким чином, підстави для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого відсутні, оскільки вирок суду ухвалений згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги прокурора про м`якість призначеного покарання, то вони є безпідставними, оскільки призначене судом покарання обрано з врахуванням положень п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, вчиненому та особі обвинуваченого; воно є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 та попередження вчинення ними нових злочинів.

Посилання в апеляційній скарзі прокурора на те, що судом неправильно враховано дані про особу обвинуваченого, що не є обставинами, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченими та впливають на пом`якшення їх покарання, є безпідставними.

Як вбачається з мотивувальної та резолютивної частин оскарженого вироку, судом першої інстанції міра покарання відносно обвинуваченого була обрана без застосування положень ст.69 КК України, в межах санкції інкримінованої статті в мінімальному її розмірі тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Так, суд першої інстанції, мотивуючи вид та розмір покарання ОСОБА_9 урахував: тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України відносяться до злочину невеликої тяжкості, особистість винного, який раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, у нарколога перебуває на обліку з діагнозом: «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності», характеризується позитивно.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені обставини у сукупності з даними про особу, давали

підстави вважати можливим його виправлення з призначенням покарання у виді штрафу.

З урахуванням наведеного, обставин вчиненого діяння, враховуючи дані про особу і того, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари як мети покарання, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду в частині призначеного покарання залишити без змін.

Отже, суд першої інстанції вимоги статей 50, 65 КК України не порушив, призначене ОСОБА_9 покарання у виді штрафу у розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Тому, апеляційна скарга прокурора, який приймав участь при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, не підлягає задоволенню.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які відповідно до вимог ст.412 КПК України були би підставою для зміни чи скасування судового рішення, не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги старшого прокурора прокуратури Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_9 , без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня її проголошення.

Судді