справа № 462/8320/14-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2015 року колегія суддів Залізничного районного суду м.Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

з участю прокурора ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002715 по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Вільховець Перемишлянського району Львівської області, українки, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, неодруженої, непрацюючої, яка зареєстрована і проживає на АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України,

встановила:
ОСОБА_8 16.08.2014 року близько 01.30 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем проживання в квартирі на АДРЕСА_1 , в ході конфлікту, що раптово виник між нею та її співмешканцем ОСОБА_6 , кухонним ножем, яким різала продукти, умисно нанесла останньому один удар в ліву половину грудної клітки. Після цього ОСОБА_8 залишила місце події, а потерпілий ліг спати і вранці, виявивши у себе на одязі кров, викликав швидку медичну допомогу.

Внаслідок дій ОСОБА_8 , потерпілий отримав колото-різане проникаюче поранення лівої половини грудної клітки з ушкодженням серцевого м`язу, що відноситься до категорії тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_8 свою винуватість у вчиненні інкримінованого їй злочину не визнала та показала суду, що близько трьох років проживала із ОСОБА_6 в належній їй квартирі на АДРЕСА_1 . В ніч на 16.08.2014 року її співмешканець повернувся додому випивший, до цього вдень вона з подругою також випили 0,5 л горілки. У квартирі вони з ОСОБА_6 вдвох розпили пляшку горілки. Близько 01.30 год. між ними почалася сварка через те, що ОСОБА_6 вимагав від неї сходити ще за одною пляшкою спиртного, вона відмовилась. Під час сварки вони почали шарпатись, ОСОБА_6 був агресивний, висловлювався до неї нецензурними словами, двічі вдарив рукою в голову, у потилицю. Після цього вони продовжували сваритись, стояли один навпроти одного, вона схопила правою рукою з журнального столика кухонний ніж, яким до цього різала закуску, і, маючи намір налякати ОСОБА_6 , хотіла порізати йому руку, для чого завдала ножем один удар. Куди саме попала не бачила, побачивши кров, вона злякалась, кинула ніж і пішла з квартири. Коли повернулась біля 09.30 год., в квартирі була міліція, а ОСОБА_6 вже забрала швидка медична допомога. Жалкує, що так сталося із ОСОБА_6 , стверджує, що не бажала настання смерті для потерпілого, як і не мала наміру заподіювати йому тяжке тілесне ушкодження, вона дійсно умисно нанесла ОСОБА_6 один удар ножем, але не розраховувала, що можуть настати такі наслідки. Крім цього зазначила, що повністю оплатила витрати на лікування потерпілого, вибачилась перед ним і вони продовжують жити разом, підтримувати фактичні шлюбні стосунки.

Безпосередньо дослідивши докази у кримінальному провадженні, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_8 об`єктивно підтверджується сукупністю таких доказів.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 дав суду показання, що після робочого дня 15.08.2014 року повернувся додому пізно, близько 01.00 год. Перед тим зі співробітниками випив по 100 грам горілки. Його співмешканка ОСОБА_8 приготувала вечерю, вони разом розпили пляшку горілки. Він попросив ОСОБА_8 сходити ще за однією пляшкою, але вона відмовилася, через що почалася сварка, він наніс їй два удари рукою в голову. Продовжуючи сваритись, вони стояли один навпроти одного, раптом він побачив в руці ОСОБА_8 щось блискуче, вона замахнулася і вдарила його, однак болі після удару він не відчув. ОСОБА_8 пішла з квартири, а він сів дивитися телевізор. Прокинувшись зранку, близько 09.00 год., виявив кров на одязі в районі грудей, тому викликав швидку допомогу. Зазначив, що дії ОСОБА_9 не свідчили про намір позбавити його життя. Жодних претензій матеріального і морального характеру до обвинуваченої у зв`язку з цими подіями в нього немає, вони продовжують підтримувати фактичні шлюбні відносини, просить не притягувати ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду показала, що вранці 16.08.2014 року в складі бригади швидкої медичної допомоги виїжджала на виклик на АДРЕСА_1 . Двері їм відкрив ОСОБА_6 , в квартирі нікого більше не було, на одязі і постільній білизні бачила плями крові. У потерпілого було виявлено ножове поранення грудної клітки зліва, яке, з його слів, він отримав від незнайомого на вулиці. Потерпілому була надана медична допомога і транспортовано в Комунальну 8-у міську клінічну лікарню. Показання свідка відповідає даним карти виїзду швидкої медичної допомоги № 131 від 16.08.2014 року (а.с. 60).

Відповідно до даних протоколу огляду місця події від 16.08.2014 року і фото-таблиці до нього вбачається, що місцем події є однокімнатна квартира по АДРЕСА_1 . В ході огляду місця події працівниками міліції виявлено та вилучено три ножі кухонні, 2 ПЛС зі слідами рук, змиви РБК з унітаза ванної кімнати, з підлоги кухні, рушник, простирадло, наволочку, сорочку (а.с.45-54, 56-59).

Згідно протоколу огляду місця події від 16.08.2015 року (а.с. 62-65) в приміщенні Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області вилучено одяг ОСОБА_8 джинси і футболку, в які вона була одягнена в ніч з 15 на 16.08.2014 року.

З протоколу огляду місця події від 18.08.2014 року вбачається, що в приміщенні адміністративної будівлі Комунальної 8-ї міської клінічної лікарні виявлено і вилучено одяг ОСОБА_6 , а саме: штани і сорочку на короткий рукав зі слідами РБК, туфлі і шкарпетки, а також покривало зі слідами РБК (а.с. 93-96).

Як видно з протоколу огляду предметів від 24.11.2014 року (а.с. 193-195), вилучена сорочка, яка належить ОСОБА_6 , просочена РБК, на лівій полі має наскрізне пошкодження.

Відповідно до даних протоколу проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 від 18.08.2014 року і фото-таблиці до такого вбачається, що обвинувачена добровільно розповіла про обставини події, яка сталась 16.08.2014 року в квартирі АДРЕСА_2 , та показала, як все відбувалось. Показання ОСОБА_8 під час проведення даної слідчої дії про знаряддя і механізм нанесення удару потерпілому, обставини, що передували цьому і її мотиви до вчинення таких дій відповідають тим показанням, які обвинувачена дала в ході судового розгляду (а.с.79-89).

Згідно даних протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_6 від 22.10.2014 року із фото-таблицею до нього (а.с. 101-108), потерпілий добровільно розповів про обставини події, яка мала місце 16.08.2014 року в квартирі на АДРЕСА_1 , та показав, як все відбувалось, що відповідає його показанням, даним під час судового розгляду.

Відповідно до висновків судово-медичної експертизи № 367/14 від 20.08.2014 року і додаткової судово-медичної експертизи № 509/14 від 10.11.2014 року (а.с. 97, 99-100) за даними медичних документів у ОСОБА_6 було одне проникаюче поранення лівої половини грудної клітки з ушкодженням серцевого м`язу, котре заподіяне колюче-ріжучим чи подібним до нього знаряддям незадовго до поступлення в лікарню. Воно було небезпечним для життя на момент заподіяння та відносить до тяжкого тілесного ушкодження. Таке поранення ОСОБА_6 могло бути заподіяне при обставинах, вказаних ним під час слідчого експерименту за його участю від 22.10.2014 року та при обставинах, вказаних ОСОБА_8 під час слідчого експерименту від 18.08.2014 року. Судово-медичних даних про те, що колото-різане поранення грудної клітки у ОСОБА_6 утворилося при самовільному падінні, нема.

Згідно даних висновків судово-імунологічних експертиз № 1131/2014 від 22.08.2014 року (зразка крові обвинуваченої ОСОБА_8 ), № 1187/2014 від 04.09.2014 року (зразка крові потерпілого ОСОБА_6 ), № 1186/2014 від 05.09.2014 року (змивів з обох рук ОСОБА_8 ), №1281/2014 від 18.11.2014 року (сорочки потерпілого), № 1277/2014 від 30.09.2014 року (речей ОСОБА_8 ), №1278/2014 від 26.09.2014 року (речей потерпілого), № 1280/2014 від 14.10.2014 року (рушника, наволочки, підодіяльника), судово-цитологічних експертиз №338/2014 від 07.10.2014 року (змивів РБК) і № 337/2014 від 14.10.2014 року (зрізів нігтьових пластин ОСОБА_8 ) кров ОСОБА_8 відноситься до групи 0 з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В за ізосерологічною системою АВ0, кров ОСОБА_6 до групи В з ізогемаглютинінами анти-А за ізосерологічною системою АВ0. На двох марлевих тампонах зі змивами з правої і лівої рук ОСОБА_8 крові не виявлено. В двох марлевих тампонах, вилучених під час огляду місця події, виявлено кров, яка може походити від потерпілого ОСОБА_6 . У накладеннях речовини сірого кольору в піднігтьовому вмісті зрізів нігтьових пластинок лівої руки ОСОБА_8 виявлено кров, яка може походити від ОСОБА_6 , а в піднігтьовому вмісті зрізів нігтьових пластинок правої руки ОСОБА_8 крові не виявлено. У слідах на футболці ОСОБА_8 виявлена кров, яка може належати потерпілому, в слідах на її штанах крові не виявлено. В слідах на сорочці, штанах, парі туфель, парі шкарпеток ОСОБА_6 , вилучених при огляді місця події 18.08.2014 року у Комунальній 8-й міській клінічній лікарні, на покривалі, рушнику, наволочці, підодіяльнику, вилучених під час огляду місця події 16.08.2014 року по АДРЕСА_1 , виявлена кров, яка може належати потерпілому (а.с. 110-125, 158-180).

За даними висновку дактилоскопічної експертизи № 4/1051 від 14.10.2014 року з ілюстративною таблицею (а.с. 183-191) слід пальця руки перекопійований на відрізку прозорої липкої стрічки, вилучений 16.08.2014 року в квартирі на АДРЕСА_1 , залишений ОСОБА_8 .

Як вбачається з висновків молекулярно-генетичної експертизи № 10/399 від 12.11.2014 року з ілюстративною таблицею (а.с. 128-135) і судової експертизи холодної зброї № 5/1192 від 06.11.2014 року (а.с. 138-140), три ножі, вилучені 16.08.2014 року під час огляду місця події в квартирі на АДРЕСА_1 , холодною зброєю не являються, у змивах з цих ножів слідів крові не виявлено.

Згідно даних висновків судово-медичних криміналістичних експертиз № 264/2014, №265/2014 і № 266/2014 від 18.11.2014 (а.с.142-156) на лівій полі сорочки ОСОБА_6 виявлено одне колото-різане пошкодження, яке, найімовірніше, складається з основного та додаткового прорізів і утворилось від дії плоского колюче-ріжучого предмету типу клинка ножа який мав, як мінімум, одне досить гостре лезо та обух П-подібної форми. Крім того на лівому рукаві сорочки було виявлено розріз суміщений з розривом, який утворився від дії предмету, який мав гостру ріжучу кромку внаслідок розрізання тканини з послідуючим зацепом і перерозтягуванням тканини. Колото-різане пошкодження на лівій полі сорочки відповідає за локалізацією рані на тілі потерпілого ОСОБА_6 на лівій половині грудної клітки по середньо-ключичній лінії на рівні 5-го ребра. Враховуючи результати експериментів, не виключено, що вказане колото-різане пошкодження за певних умов (зміна напрямку дії леза, прокручування клинка під час заподіяння) могло бути заподіяне клинком ножа № 1 чи № 2 наданих на експертизу і не могло бути заподіяне клинком ножа № 3.

Таким чином, досудовим розслідування не встановлено і судом не здобуто в силу не представлення стороною обвинувачення доказів того, яким саме ножем ОСОБА_8 заподіяла тілесне ушкодження потерпілому.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1470 від 21.08.2014 року вбачається, що у ОСОБА_8 виявлені 2 поверхневі рани в стадії гоєння на лівій руці, які утворились від дії загосреного предмета, могли виникнути від дії леза ножа 13.08.2014 року. Крім того, у неї виявлено 2 синці на правій руці, які утворились від дії тупих предметів з малою поверхнею, могли виникнути за 8-14 діб до огляду. Вказані тілесні ушкодження відносяться до легкого ступеня тяжкості (а.с. 90).

Відповідно до даних акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи №603 від 01.09.2014 року, ОСОБА_8 психічним захворюванням не страждає, не страждала таким і у період інкримінованого їй злочину, а тому могла та може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (а.с. 76-78).

Відповідно до висновку медичного огляду для встановлення факту вживання психотропних речовин та стану сп`яніння № 000662 від 16.08.2014 року у ОСОБА_8 виявлено 1,34 ‰ алкоголю, у зв`язку з чим лікарем-наркологом констатовано у останньої алкогольне сп`яніння (а.с. 61).

Щодо допиту в судовому засіданні свідка ОСОБА_11 , то під час такого судом не здобуто належних доказів - даних, які би підтверджували існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для даного кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

З врахуванням фактичних обставин події і досліджених доказів, судом достовірно встановлено, що ОСОБА_8 умисно завдала одного удару ножем потерпілому ОСОБА_6 , який стояв навпроти неї на відстані витягнутої руки. Факт нанесення такого удару підтверджується показаннями потерпілого і вказаними дослідженими судом документами, визнається та не заперечується самою ОСОБА_8 .

Враховуючи наведене, суд вважає, що тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_6 спричинені саме ударом ножем ОСОБА_8 та перебувають в прямому причинному зв`язку з діями обвинуваченої.

Поряд з цим, суд критично оцінює доводи сторони захисту, що ОСОБА_8 умисно заподіяла потерпілому тяжкі тілесні ушкодження при перевищенні меж необхідної оборони, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.3 ст.36 КК України, перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, такої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.
Перевищення меж необхідної оборони свідчить про те, що особа, яка обороняється, знаходячись в стані необхідної оборони, порушила вимогу про співрозмірність захисту.

Тобто спочатку має бути встановлено право особи на необхідну оборону, межі якої перевищено.
Згідно з ч.1 ст.36 КК право на необхідну оборону виникає не за будь-якого суспільно небезпечного посягання, а лише за такого, яке викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання. Така необхідність виникає там і тоді, де і коли зволікання з боку того, хто обороняється, в заподіянні шкоди посягаючому, загрожує негайною і невідворотною шкодою для правоохоронюваних інтересів.
Отже, судом встановлено, що виходячи зі змісту ст.ст. 36, 124 КК України, дії ОСОБА_12 були спрямовані на умисне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , проте не були викликані невідкладною необхідністю у захисті, оскільки ОСОБА_6 більше не наносив їй удари, загрози цього на той час, коли вона схопила ніж, вже не було, крім того, як ствердила сама обвинувачена, вона, беручи ніж, мала намір налякати потерпілого для того, щоб він в подальшому не вчиняв скандалів.

Таким чином, обстановка вчинення злочину, дії потерпілого не свідчать про те, що ОСОБА_8 знаходилась в стані необхідної оборони.

Між тим, згідно обвинувального акту ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що вона своїми умисними діями намагалася скоїти умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, однак не змогла довести свій злочинний умисел до кінця, з причин, які не залежали від її волі, тобто вчинила злочин, передбачений ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.15 КК замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення відповідного злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Згідно з частиною другою статті 24 КК умисел є прямим, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Виходячи з положень кримінального закону при відмежуванні замаху на умисне вбивство (ст.15, ч.1 ст.115 КК України) від умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння (ч.1 ст.121 КК України), необхідно враховувати спрямованість умислу і ставлення винної особи до наслідків свого діяння. Крім того, необхідно брати до уваги, що відповідно до ст.15 КК України та п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» замах на умисне вбивство може бути вчинено лише з прямим умислом, коли винна особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання, але такі наслідки не настали з незалежних від неї причин.

При цьому питання про спрямованість умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події. Визначальним у цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Під час судового розгляду достовірно встановлено, що обвинувачена перебувала із потерпілим у фактичних шлюбних стосунках, станом на 16.08.2014 року вони прожили разом близько трьох років, між ними не було неприязні, конфлікт виник спонтанно, на побутовому ґрунті, його розпочав потерпілий під час спільного вживання з обвинуваченою алкогольних напоїв, при цьому він завдав ОСОБА_8 два удари в голову, а кухонний ніж опинився в руках ОСОБА_8 випадково, удар був одиничний і завданий неприцільно. Одразу ж після завдання цього удару обвинувачена припинила свої протиправні дії і, враховуючи те, що ОСОБА_6 продовжував скандалити, залишила квартиру, а потерпілий, як сам стверджує, ліг спати і зранку самостійно викликав швидку медичну допомогу.

Разом із тим необхідно звернути увагу, що у квартирі обвинувачена і потерпілий знаходились самі, після першого удару ножем ОСОБА_8 припинила нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, бачила, що потерпілий залишився живий, і за наявності можливості довести умисел на вбивство до кінця не робила спроб повторно нанести удар чи в інший спосіб продовжити злочинні дії.

Потерпілий ОСОБА_6 , як на досудовому розслідуванні, так і під час судового розгляду пояснював, що, виходячи з поведінки ОСОБА_8 , вона його вбивати не збиралася.

ОСОБА_8 наполягала на тому, що у неї був відсутній умисел на убивство потерпілого, вона, беручи зі столу ніж, лише хотіла налякати ОСОБА_6 , максимум поранити руку. Такі показання є послідовними, узгоджуються з показаннями потерпілого і не спростовуються іншими дослідженими доказами.

Локалізація тілесного ушкодження та знаряддя його нанесення у сукупності з характером та послідовністю дій, вчинених обвинуваченою щодо потерпілого, вказують на те, що ОСОБА_8 , вчиняючи протиправні дії щодо ОСОБА_6 , не діяла з прямим умислом на позбавлення потерпілого життя, у зв`язку з чим кваліфікувати її дії як замах на умисне вбивство неможливо.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України є невірною, її дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.121 КК України, як вчинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що є повністю доведеним.

При призначенні обвинуваченій виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 суд визнає її активне сприяння розкриттю злочину, повну оплату витрат потерпілого на лікування і реабілітацію, а також щире каяття, оскільки обвинувачена хоча і не погоджується з кваліфікацією її дій стороною обвинувачення, однак фактично визнає свою провину у скоєному, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_8 є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, вчиненим умисно; особу винної, яка раніше не судима (а.с.70), перебуває в громадянському шлюбі з потерпілим, офіційно не працевлаштована, на обліках в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває (а.с.74, 75), згідно наданої характеристики за місцем проживання характеризується позитивно (а.с.73).

Виходячи з наведеного, враховуючи позицію потерпілого ОСОБА_6 , який ствердив, що жодних претензій до своєї цивільної дружини не має і просив її суворо не карати та не позбавляти її волі, суд приходить до висновку, що ОСОБА_8 слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння нею нових злочинів, у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч.1 ст.121 КК України.

Між тим, суд, приймаючи до уваги наведене, відсутність претензій зі сторони потерпілого, ставлення обвинуваченої до вчиненого, ту обставину, що обвинувачена і потерпілий продовжують проживати разом, підтримувати фактичні шлюбні відносини, вважає за можливе застосувати до ОСОБА_8 ст.75 КК України і звільнити її від відбування покарання з випробуванням, оскільки її виправлення можливе без реального відбування покарання, встановивши іспитовий строк тривалістю два роки, який буде оптимальним, покаже стійкість такого виправлення і неможливість вчинення нею в подальшому інших злочинів.

При цьому, суд вважає за необхідне покласти на обвинувачену обов`язки, передбачені п.п. 2, 3 ч.1 ст.76 КК України.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. З огляду на зазначене, із обвинуваченої ОСОБА_8 підлягають стягненню на користь держави витрати на проведення Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром ГУ МВС України у Львівській області судових молекулярно-генетичних експертиз № 10/399 від 12.11.2014 року і № 4/1051 від 14.10.2014 року в розмірі відповідно 1108,80 грн. і 393,12 грн. (а.с.127, 182), експертизи холодної зброї № 5/1192 від 06.11.2014 року в розмірі 245,70 грн. (а.с.137), оскільки проведення вказаних експертиз було зумовлено розслідуванням вчиненого обвинуваченою злочину.

На підставі ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Відтак, питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Підстав, передбачених ст.ст. 176, 177 КПК України, для застосування щодо обвинуваченої запобіжних заходів суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373-375 КПК України, колегія суддів
ухвалила:
ОСОБА_8 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, і призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання із випробуванням протягом іспитового строку тривалістю два роки.

Зобов`язати ОСОБА_8 , відповідно до ст.76 КК України, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Стягнути із ОСОБА_8 на користь держави витрати на проведення експертиз в сумі 1747,62 грн.

Речові докази (а.с. 196, 197):

- одяг потерпілого ОСОБА_6 , в який він був одягнений при госпіталізації в лікарню, а саме: чоловічі штани із поясом чорного кольору, чоловічу сорочку на короткий рукав та чорні туфлі із шкарпетками чорного кольору, які передано в камеру зберігання Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області, - повернути потерпілому;

- одяг ОСОБА_8 , а саме: чорні штани та різнокольорову футболку, і три кухонні ножі, які передано в камеру зберігання Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області, - повернути ОСОБА_8 ;

- рушник, простирадло та наволочку, змиви з обох рук ОСОБА_8 , зрізи нігтьових пластин ОСОБА_8 , два змиви РБК, чоловічу сорочку ОСОБА_6 , в якій він був одягнутий в момент вчинення злочину, які передано в камеру зберігання Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області, знищити.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно.

Головуючий: ОСОБА_1