ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 1-97/2010 р

14 грудня 2010 року Козівський районний суд

Тернопільської області

в складі: головуючого Боднарук Б.В.

при секретарі: Сташків О.С.

з участю прокурора: Ярема П.М.

підсудного: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Козова справу про обвинувачення: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина України, освітою середньо-спеціальною, одруженого, згідно закону не судимого, пенсіонера,

за ч. 3 ст. 365 та ч. 1 ст. 240 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 обвинувачується в тому, що будучи службовою особою у звязку з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, всупереч вимогам Кодексу України про надра, Водного кодексу України та «Порядку погодження та видачі дозволів на спеціальне водокористування» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2002 року № 321, якими передбачено, що видобування підземних прісних вод здійснюється виключно на підставі спеціальних дозволів, умисно вийшов за межі наданих йому, як голові правління Садівницького товариства «Текстильник» прав та повноважень і, не маючи владних функцій щодо вирішення питання вилучення корисних копалин загальнодержавного значення, достовірно знаючи про відсутність спеціального дозволу на користування надрами та дозволу на спеціальне водокористування, незаконно протягом періоду з 25 серпня 2009 року по 16 серпня 2010 року із однієї артезіанської свердловини організував видобування корисних копалин загальнодержавного значення в кількості 5639 метрів кубічних, чим спричинено державним інтересам тяжкі наслідки у вигляді матеріальної шкоди на суму 152 196.61 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, щиро розкаявся і пояснив, що на посаді голови правління садівницького товариства «Текстильник» він працює з 2008 року на яку був обраний за рішенням загальних зборів учасників товариства. Свердловину на території садівничого товариства «Текстильник» було зроблено 1987 році. Коли він приступив до виконання своїх обовязків, оглянув всі установчі та дозвільні документи, які стосуються діяльності товариства, то побачив, що є дозвіл на користування надрами (підземною водою), який був виданий у 1988 році. Про те, що цей дозвіл був виданий тільки на рік він не знав, оскільки у самому дозволі не було вказано строку дії. Використання води у садівничого товариства «Текстильник» не обліковувалося, лічильника на воду немає. На даний час він виготовив дозвіл на спеціальне водокористування строком на три роки.

Крім повного визнання підсудним своєї вини у вчиненні інкримінованих йому злочинів, підсудній повністю погодився зі всіма доказами по справі, які були зібрані в ході досудового слідства та підтверджували його винність у вчинені злочинів згідно пред'явленого обвинувачення, відмовившись від їх дослідження під час судового розгляду.

Таким чином проаналізувавши зібрані по справі докази, суд, приходить до висновку про доведеність вини підсудного ОСОБА_1 у вчиненні злочинів передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є: перевищення службових повноважень, що спричинило тяжкі наслідки, та ч. 1 ст. 240 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є: незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення.

Підходячи до обрання покарання ОСОБА_1 суд, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також особу підсудного, що щиро розкаюється у вчиненому злочині, позитивно характеризується, самостійно виготовив дозвіл на спеціальне водокористування строком на три роки, 11 листопада 2010 року Господарським судом Тернопільської області прийнято рішення про стягнення з садівницького товариства «Текстильник» спричинених збитків в повній сумі, а тому приходить до переконання, що виправлення та перевиховання підсудного можливе без його ізоляції від суспільства і йому слід призначити покарання за вчинений злочин у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі встановленою санкцією статті без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, та із застосуванням ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробовуванням.

Разом з тим, суд вважає, що з метою забезпечення належної поведінки підсудного ОСОБА_1, в період дії випробувального терміну відповідно до п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України на нього слід покласти обов'язки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи та повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання.

Керуючись ст. ст. 323-324 КПК України, суд,-

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 365 та ч. 1 ст. 240 КК України, призначивши покарання:

- за ч. 3 ст. 365 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 3 /трьох/ років позбавлення волі без позбавлення права обіймати посади повязані з організаційно - розпорядчими функціями;

- за ч. 1 ст. 240 КК України у вигляді 2 /двох/ років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_1 остаточне покарання у вигляді 3 /трьох/ років позбавлення волі без позбавлення права обіймати посади повязані з організаційно - розпорядчими функціями.

На підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбуття покарання з випробувальним строком 1 (один) рік.

Відповідно до вимог п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України зобов'язати ОСОБА_1 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи та повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання

Міру запобіжного заходу ОСОБА_1 підписку про невиїзд з постійного місця проживання, залишити до вступу вироку в законну силу без змін.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Тернопільської області через Козівський районний суд протягом 15 діб з моменту проголошення.

Суддя: підпис

з оригіналом вірно