Справа № 183/6212/15
№ 1-кп/183/743/15
В И Р О К
іменем України
30 грудня 2015 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000670 за обвинуваченням: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Губиниха Новомосковського району Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, молодшого сержанта військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в :
10.03.2015 року наказом № 8 (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_2 молодшого сержанта ОСОБА_5 , призваного на військову службу під час мобілізації, зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду старшого оператора зенітної ракетної обслуги 9 зенітної ракетної батареї 3 зенітного ракетного дивізіону. ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 12, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний суворо дотримуватись вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, свято і непорушно додержуватися Конституції України, військової присяги, чесно і сумлінно виконувати свій військовий обов`язок.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, а згідно зі ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію» від 15.01.2015 року №113-VIII, який набув чинності 20.01.2015 року, в Україні з 20.01.2015 року діє особливий період.

20 липня 2015 року молодший сержант ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від військової служби під час мобілізації на особливий період, самовільно залишив розташування військової частини, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до військової частини, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв. 16.09.2015 року молодшого сержанта ОСОБА_5 було доставлено співробітниками Військової служби правопорядку в розташування військової частини НОМЕР_2 .

Таким чином, у період з 20.07.2015 року по 16.09.2015 року молодший сержант ОСОБА_5 був відсутній у військовій частині НОМЕР_2 , свої службові обов`язки не виконував без поважних причин в умовах особливого періоду.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та показав, що залишив військову частину під дією алкогольних напоїв, та не повернувся до військової частини через необхідність надання допомоги по господарству своїй матері. Обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорює, в скоєному щиро кається.

В судовому засіданні учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали обставини інкримінованого обвинуваченому злочину, тому суд, керуючись ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Учасники судового процесу проти цього не заперечували. Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції. Судом було роз`яснено учасникам процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні злочину встановленою та доведеною, його дії підлягають правовій кваліфікації за ч. 4 ст. 407 КК України як самовільне залишення військовослужбовцем військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду. Вина обвинуваченого підтверджується наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, які досліджені судом за згодою сторін у порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд керуючись ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого. Так, обвинувачений вперше вчинив тяжкий злочин, за місцем служби характеризується посередньо, раніше не судимий, на утриманні має неповнолітню дитину 1999 року народження та непрацездатну мати, на обліку у лікарів не перебуває.

Суд визнає пом`якшуючою покарання обставиною щире каяття, обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Тому, відповідно до ст. 50 КК України щодо поняття покарання та його цілей, суд вважає, що покарання у виді позбавлення волі обвинуваченого на певний строк буде достатнім для його виправлення, і не потребує призначення покарання в межах найбільшої санкції ч. 4 ст. 407 КК України.

Між тим, враховуючи наявність пом`якшуючої покарання обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин, характер та обставини вчиненого злочину, його наслідки, особу винного та його ставлення до вчиненого злочину, суд дійшов до переконання, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання у виді позбавленні волі, і згідно зі ст. 75 КК України він може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 2,3,4 ч.1 ст. 76 КК України.

Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України враховує, що призначення покарання з випробуванням буде достатнім для виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню ним нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Згідно з ч. 2 ст. 76 КК України контроль за поведінкою військовослужбовця ОСОБА_5 покласти на командира військової частини НОМЕР_2 .

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення лише в порядку та з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Копію вироку видати обвинуваченому негайно, після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1