АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11сс/796/2538/2015. Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія: скарга Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
9 вересня 2015 року місто Київ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

При секретареві ОСОБА_5 ,

За участю апелянтів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши матеріали провадження у скарзі за апеляційною скаргою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 1 вересня 2015 року, якою відмовлено у відкритті провадження за їхньою скаргою на бездіяльність заступника прокурора Деснянського району міста Києва ОСОБА_8 , -

в с т а н о в и л а :
Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 1 вересня 2015 року відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на бездіяльність заступника прокурора Деснянського району міста Києва ОСОБА_9 .

На обґрунтування слідчий суддя вказав, що положення ст. 303 КПК України, яка передбачає можливість оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого, прокурора, містить вичерпний перелік таких рішень, дій чи бездіяльності. У цьому ж ви падку, наголосив слідчий суддя, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 оскаржують таку бездіяльність прокурора, яка до слідчого судді оскаржена бути не може по закону.

Не погодившись зі вказаними висновками, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подали апеляційну скаргу, в якій зауважують, що, оскільки ст. 303 КПК України надає право оскаржити невиконання слідчим, прокурором «інших процесуальних дій», а вони оскаржують бездіяльність прокурора, яка полягала у не задоволенні їхнього клопотання про накладення арешту на спірну кімнату та не повідомленні про підозру конкретним особам, відносно котрих вони подали заяву про вчинення кримінальних правопорушень, остільки слідчий суддя зобов`язаний був розглянути їхню скаргу і задовольнити її.

На цих підставах вони просять скасувати оскаржену ухвалу слідчого судді, негайно накласти арешт на згадану кімнату розмірами 19,1 кв. м. у квартирі АДРЕСА_1 , зобов`язати слідчого повідомити про підозру членам організованої злочинної групи ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Заслухавши доповідь судді, виступи апелянтів на підтримку апеляційних вимог, перевіривши та обговоривши їхні доводи в сукупності з матеріалами провадження у скарзі та додатково наданими апелянтами матеріалами, судова колегія визнає наступне.

Як правильно визнав слідчий суддя, до слідчого судді можуть бути оскаржені не всі дії, рішення чи бездіяльність слідчого, прокурора, а лише ті, які прямо вказані у ст. 303 КПК України.

При цьому п.1 ч.1 ст. 303 КПК України, зокрема, в частині надання права оскарження бездіяльності слідчого, прокурора, яка полягала у «нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим кодексом строк», а саме на цю правову норму посилаються ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги, прямо передбачає, що може бути оскаржена така бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невиконанні процесуальної дії, яку він зобов`язаний був вчинити у визначений цим кодексом строк.
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ставили перед прокурором, слідчим суддею, колегією суддів апеляційного суду питання про накладення арешту на спірну кімнату та повідомлення групі осіб, стосовно яких вони подали заяву про вчинення кримінальних правопорушень, про підозру.

Відповідно до п. п. 6 та 7 ч.1 ст. 131 КПК України, до заходів забезпечення кримінального провадження відносяться тимчасове вилучення майна та арешт майна, а ст. 132 цього ж кодексу прямо передбачає, що такі заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим кодексом.

При цьому, клопотання про застосування заходів кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування і застосування таких заходів можливе лише у випадках, якщо слідчий, прокурор доведе, що 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи,про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Отже, вказана правова норма взагалі не дає права слідчому, прокурору, самостійно накладати арешт на будь-яке майно чи вилучати його, а також і не встановлює будь-яких термінів для звернення слідчого, прокурора з клопотанням про застосування заходів кримінального провадження.

Ст. 276 КПК України, яка регламентує випадки повідомлення про підозру, прямо застерігає, що про підозру обов`язково повідомляють в порядку, передбаченому ст. 278 цього кодексу осіб, затриманих на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; обрання до особи одного з передбачених цим кодексом запобіжних заходів; наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином, і ця правова норма не встановлює вимог щодо конкретних строків виконання процесуальної дії, проте визначає обов`язковість наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Ст. 278 КПК України зобов`язує вручити повідомлення про підозру в день його складання, або у спосіб, передбачений цим кодексом для вручення повідомлень, однак цей термін починає діяти лише після складення письмового повідомлення про підозру.

Отже, уже зі вказаних підстав, правова позиція апелянтів щодо їхнього права оскаржити бездіяльність прокурора, яка полягає у не накладенні арешту на кімнату та не повідомленні конкретних осіб про підозру до слідчого судді суперечить як положенням ст. ст. 131, 132, 276, 278 КПК України, так і положенням ст. 303 цього ж кодексу, що вірно визначив слідчий суддя, а тому в задоволенні апеляційних вимог в цій частині належить відмовити.

Що ж стосується вимоги до колегії суддів апеляційного суду про накладення арешту на спірну кімнату і зобов`язання слідчого і прокурора повідомити конкретним особам про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, то такі дії і рішення виходять за межі компетенції апеляційного суду, як видно з наведених вище правових норм, а тому і в цій частині апеляційні вимоги слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 1 вересня 2015 року, якою відмовлено у відкритті провадження за їхньою скаргою на бездіяльність заступника прокурора Деснянського району міста Києва ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вказану ухвалу слідчого судді, - без змін.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Судді: