Справа № 183/4574/15
№ 1-кп/183/585/15
В И Р О К
іменем України
20 листопада 2015 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

в присутності обвинуваченого ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Гиряві Ісківці Лохвицього району Полтавської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в:
02 квітня 2014 року наказом № 71 (по стройовій частині) командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 зараховано до списків особового складу частини, та призначено на посаду водія танку танкового батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

Солдат ОСОБА_2 , будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 12, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.

09 жовтня 2014 року солдат ОСОБА_2 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , умисно самовільно залишив розташування військової частини, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, про своє місце знаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, не приймаючи мір для повернення до військової частини.

12 січня 2015 року солдат ОСОБА_2 самостійно прибув до військової частини польова пошта НОМЕР_1 та заявив про себе.

Таким чином, у період з 09 жовтня 2014 року по 12 січня 2015 року солдат ОСОБА_2 самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 та без поважних причин ухилявся від проходження військової служби понад 1 місяць.

Дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ч.3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.

Обвинувачений в судовому засіданні вину в пред`явленому обвинуваченні визнав у повному обсязі, обставини вчинення ним кримінального правопорушення не оспорював, у скоєному обвинувачений кається. При цьому обвинувачений показав, що він дійсно самовільно залишив розташування військової частини після того, як отримав звістку про те, що його співмешканка разом з малолітнім сином проживають в будинку, в якому терміново необхідно було проводити капітальні ремонтні роботи з полагодження даху. Окрім нього, його дружина не має інших близьких родичів, які б змогли допомогти їй виконати такі роботи та забезпечити фінансово, вони разом виховують її малолітню дитину. Як тільки він виконав всі необхідні роботи, він одразу повернувся до військової частини та заявив про себе.

В судовому засіданні обвинувачений не оспорював обставини, при яких ним скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає не доцільним досліджувати докази, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч.3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_2 є встановленою, його дії належить кваліфікувати за ч.3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.

При призначенні покарання ОСОБА_2 суд, у відповідності до ст.65 КК України враховує, що обвинувачений вчинив злочин середньої тяжкості, раніше не був судимим, за місцем служби характеризується позитивно, також суд бере до уваги позитивну характеристику з місця проживання. Як службова характеристика, так і характеристика, видана від імені громадськості, свідчать про те, що ОСОБА_2 гідно поводив себе на службі, та з повагою ставиться до суспільства, в якому проживає.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Обставинами, що пом`якшують покарання, визнається щире каяття обвинуваченого, з`явлення із зізнанням та активне сприяння розкриттю злочину.

При цьому суд вважає, що щире каяття обвинуваченого, в даній ситуації, ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки і характеризується щирим осудом цієї поведінки, визнанням своєї провини з самого початку досудового розслідування, добровільним та самостійним поверненням до військової частини, бажанням виправити ситуацію, а також готовністю підлягати кримінальній відповідальності.

У відповідності до ст. 50 КК України щодо поняття покарання та його цілей, позбавлення волі обвинуваченого на певний термін буде достатнім для його виправлення, і не потребує покарання в межах найбільшої санкції ч.3 ст. 407 КК України.

Між тим, з урахуванням характеру скоєного злочину та його наслідків, з урахуванням обставин, при яких сталося самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, з урахуванням особи винного, який раніше не був судимим, суд вважає, що виправлення засудженого можливе без відбування покарання у виді позбавленні волі, ОСОБА_2 , у відповідності до вимог ст. 75 КК України, може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.2,3,4 ч.1 ст. 76 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в :
ОСОБА_2 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання за ч.3 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_2 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.

Копію вироку вручити засудженому негайно.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів.

Суддя ОСОБА_1