АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 548/162/14-к Номер провадження 11-кп/786/583/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч. 2 ст. 286 КК України ТЗ
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 листопада 2015 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2
Суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4
з секретарем ОСОБА_5 ОСОБА_6
з участю прокурора ОСОБА_7
обвинуваченої ОСОБА_8 захисника ОСОБА_9
потерпілої ОСОБА_10 представника ОСОБА_11
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , потерпілої і законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 , старшого прокурора відділу прокуратури Полтавської області на вирок Хорольського районного суду від 4 червня 2015р.

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Дніпропетровськ, громадянка України, проживає в АДРЕСА_1 , українка, розлучена, освіта вища, працює заступником начальника відділу фізичного захисту оперативного управління ГУ Міндоходів у Харківській області, не судима, -
- засуджена за ст.286 ч.2 КК України на 3 роки 10 місяців позбавлення волі;
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_10 55 000 моральної шкоди та на її користь, як законного представника неповнолітнього 115000 гр. моральної шкоди і процесуальні витрати а сумі 2184 гр. 92 коп.
Як зазначено у вироку суду, обвинувачена визнана винною у вчиненні злочину за наступних обставин .
« ОСОБА_8 порушила правила безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_12 за слідуючих обстановин.
05.07.2013 року близько 07 години 00 хвилин на 220 км автошляху "Київ-Харків" ОСОБА_8 , керуючи технічно-справним автомобілем "HYUNDAI" модель "ACCENT 1.4 4АТ2". д.н.з. НОМЕР_1 , перевозячи в салоні автомобіля на передньому пасажирському сидінні пасажира ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рухалася в напрямку м. Київ.
ОСОБА_8 не обрала безпечну швидкість руху та не врахувала дорожню обстановку, внаслідок чого не впоралася з керуванням і з`їхала в кювет, через що відбулося перевертання автомобіля.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_12 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 68 від 24.07.2013 року трупа ОСОБА_12 , смерть останнього наступила від крововиливів в мозок та під його оболонки внаслідок перелому кісток основи черепа, які явились результатом тупої травми голови. Вищеописані тілесні ушкодження утворилися в короткий проміжок часу незадовго до смерті, яка наступила майже миттєво.
Відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи № 898 від 04.10.2013 року, за вказаних дорожніх обставин водій автомобіля марки Хюндай Акцент д. н. з. НОМЕР_1 ОСОБА_8 повинна була діяти відповідно до п. 12.1 "Правил дорожнього руху України", який вказує, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
За вказаних дорожніх обставин водій автомобіля марки Хюндай Акцент ОСОБА_8 мала технічну можливість запобігти даній дорожньо-транспортній пригоді, шляхом дотримання нею вимог п. 12.1 "Правил дорожнього руху України".
За вказаних дорожніх обставин її дії не відповідали вимогам п. 12.1 "Правил дорожнього руху України" і з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою.
Своїми умисними діями ОСОБА_8 порушила п. 12.1 "Правил дорожнього руху «України", а саме під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахувала дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним. »
В апеляційних скаргах :
- захисник ОСОБА_9 стверджує про невинуватість ОСОБА_8 в інкримінованому їй правопорушенні та неправильність встановлених судом обставин дорожньої пригоди, вказує про допущені порушення з цього приводу вимог закону досудовим слідством та судом, неправильність висновків суду по результатам судового розгляду і просить вирок скасувати, виправдавши ОСОБА_8
- прокурор вважає призначене обвинуваченій покарання м`яким і з цих підстав просить вирок суду скасувати, засудивши ОСОБА_8 до покарання у вигляді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки :
- з підстав, наведених в апеляційній скарзі прокурора, просить скасувати вирок суду і потерпіла та законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 , визначивши ОСОБА_8 , зазначене прокурором покарання. Крім того, розмір стягнутої моральної шкоди вважає недостатнім і просить його збільшити, стягнувши на її користь, як потерпілої 200 000 гр. і як законного представника неповнолітнього сина - 300 000 гр.
Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченої, її захисника на підтримання поданої ним апеляційної скарги, пояснення потерпілої і прокурора на підтримання своїх апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 задоволенню не підлягає, а апеляційні скарги потерпілої та законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 і старшого прокурора відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав .
Висновок районного суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненому злочині, колегія суддів вважає правильним, оскільки він ґрунтується на перевірених в судовому засіданні та наведених у вироку доказах .
Так, факт порушення ОСОБА_8 при керуванні транспортним засобом правил безпеки дорожнього руху, що потягло за собою смерть потерпілого підтверджується даними протоколу огляду місця пригоди та доданими до нього схемою і фототаблицею, зокрема про місце дорожньої пригоди, розташування в кюветі пошкодженого автомобіля обвинуваченої з загиблим ОСОБА_12 в салоні легковика та слідами перевертання автомашини (а.с 166-250 том 1); показаннями потерпілої ОСОБА_10 про смертельне травмування її чоловіка ОСОБА_12 в результаті дорожньої пригоди з участю водія ОСОБА_8 , показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 про відомі їм обставини дорожньої пригоди; висновком судово-медичної експертизи за №68 від 14.08.2013 р. про характер, механізм спричинення загиблому ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, які наведені у вироку та причину його смерті (а.с.120 т.2); висновком судової автотехнічної експертизи за №898 від 4.10.2013 р. про невідповідність дій водія ОСОБА_8 , яка мала технічну можливість запобігти даній дорожно-транспортній пригоді шляхом дотримання вимог п.12.1 «Правил дорожнього руху України», вимогам цього пункту «Правил….» і які з технічної точки зору перебували в причинному зв`язку з пригодою .
(а.с. 171-172 том 2).
Доводи апеляційної скарги захисника про утворення аварійної ситуації на автомобільній дорозі пішоходом з собакою, які раптово опинилися на проїзній частині, утворивши перешкоду для руху, внаслідок чого з метою уникнення наїзду на них, обвинувачена вимушена була зманеврувати, в результаті чого автомобіль став некерованим, з`їхавши в кювет, а пасажир ОСОБА_12 був смертельно травмований неспроможні .
Доводи апеляційної скарги в цій частині та пояснення, які надавала обвинувачена ОСОБА_8 про причину автоаварії перевірялися як органами досудового слідства, так і судом першої інстанції, та правильно визнані такими, що не відповідають дійсності.

Так, очевидно, що твердження обвинуваченої про те, що причиною з`їзду керованого нею автомобіля в кювет, та його наступного перевертання, є раптовий вихід на полосу її руху автомобіля пішохода з собакою, є суперечливі і непереконливі, та спростовані сукупністю доказів досліджених у судовому засіданні.

Так, у судовому засіданні як суду першої, так і апеляційної інстанцій обвинувачена ОСОБА_8 визнала, що у перших своїх поясненнях вона дійсно стверджувала, що причиною зміни напрямку руху керованого нею автомобіля, була поява на шляху її руху собаки, потім органам досудового слідства, а також у суді вона стверджувала, що це відбулося через вихід на проїзну частину дороги пішохода з собакою. Зміну своїх пояснень вона обґрунтовувала тим, що безпосередньо після ДТП, коли вона давала перші пояснення вона була у збудженому стані і не змогла правильно відтворити обставини події.

Заперечуючи таку позицію захисту потерпіла ОСОБА_10 як у суді першої, так і апеляційної інстанції засвідчила, що при спілкуванні з обвинуваченою ОСОБА_8 з приводу події ДТП, остання прохала залагодити справу без притягнення її до кримінальної відповідальності та стверджувала, що автоаварія відбулася через те, що руху її автомобіля перешкодила велика собака, що перебігала дорогу.

Згідно з показаннями свідка ОСОБА_18 , сільського голови та протоколу огляду місця пригоди вбачається що дорожньо-транспортна пригода сталася поза межами населених пунктів, при цьому мешканці навколишніх сіл описаних обвинуваченою собак не мають та не вигулюють їх поза межами населених пунктів.

Слідством вживалися заходи для встановлення інших очевидців події, однак таких встановлено не було.

Як видно із наданих стороною обвинувачення доказів, така позиція обвинуваченої, щодо появи на смузі руху керованого нею автомобіля людини з собакою виникла за збігом значного проміжку часу, зокрема ще 30.07.2014р. у своєму поясненні при проведенні службового розслідування за місцем несення служби в податковій міліції ОСОБА_8 не згадувала про пішохода, який ніби то з собакою переходив їй дорогу.

(а.с.240 т.2).

Твердження обвинуваченої щодо наявності як перешкоди для руху людини з собакою спростовується і протоколом огляду місця пригоди, з якого видно, що водій ОСОБА_8 стала вживати заходів для виправлення положення автомобіля лише тоді, коли він став виїжджати за межі дорожнього полотна, що видно із сліду юзу коліс автомобіля переднього лівого розпочинається біля смуги, яка визначає край проїзної частини дороги, а лівого - за її межами вже на узбіччі дороги (а.с.166-250 том 1).

Вбачається, що до цього не зафіксовано будь-яких спроб водія зупинити автомобіль, чи об`їхати перешкоду, яка ніби то була на полосі руху, та яку, як стверджує обвинувачена, вона виявила за 100 метрів, а вживати заходи до його зупинки - за 45 метрів.

Із наданих стороною захисту письмових доказів (а.с.82-125 том.1) вбачається, що звертаючись із клопотанням про проведення автотехнічної експертизи до Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз захисник ОСОБА_9 надав у розпорядження експерта копії матеріалів досудового слідства, а саме: пояснення ОСОБА_8 у якому вона вказувала про те, що причиною, з якої вона не справилася з керуванням автомобілем було те, що на дорогу вибігла велика собака (а.с.95 т.1); протокол допиту свідка ОСОБА_19 та ОСОБА_20 згідно з яких вбачається що причину автоаварії обвинувачена пояснила з`їздом автомашини в кювет (а.с.103-108 т.1); протокол слідчого експерименту з участю підозрюваної ОСОБА_8 від 13.01.2014 р. згідно з яким вона вказує причиною автоаварії вихід на смугу руху автомобіля пішохода з собакою. Згідно з вказаним протоколом пішохід на відстані 45 м від автомобіля став рухатися за собакою на повідку на полосу руху автомобіля обвинуваченої.

Як видно останні твердження обвинуваченої стороною захисту надавалися експерту, як вихідні дані, при цьому були залишені без уваги інші докази наведені вище. Хоча саме вони об`єктивно встановлюють обставини дорожньо-транспотної пригоди, згідно з якими пішохода з собакою на смузі руху керованого обвинуваченою автомобіля не було.

Судом апеляційної інстанції за клопотанням сторони захисту був допитаний як свідок підприємець з Харківської області ОСОБА_21 , про якого стало відомо вже після постановлення судом обвинувального вироку, тобто майже через 2 роки після події ДТП. Як пояснив останній у судовому засіданні апеляційного суду, він зранку 5 липня 2013 року на власному автомобілі рухався з м. Харкова до м. Києва. Проїзджаючи ділянку дороги у Хорольському районі він помітив як по узбіччю дороги йшов пішохід з собакою на повідку. Після цього приблизно через кілометр він зупинився на місці аварії автомобіля "HYUNDAI" та допоміг витягти водія, якою як виявилося пізніше була ОСОБА_8 . Ні тоді, ні в даний час він не пов`язував з подією ДТП пішохода з собакою, однак прочитавши оголошення ОСОБА_8 у газеті «Харківський кур`єр» зустрівся з нею та захисником, погодившись дати суду свідчення.

Однак такі показання названого свідка, судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються, так як вони не конкретні.

Під час допиту стороною обвинувачення та потерпілою ОСОБА_22 свідок путався в деталях, впевнено підтверджуючи інформацію в інтересах захисту, яку він спостерігав незначний проміжок часу (кілька секунд), в той же час не міг повідомити про обстановку на місці ДТП - де він перебував протягом тривалого часу.

Так, пояснив в деталях про пішохода й собаку, яку ніби-то бачив на узбіччі дороги, але не зміг достовірно вказати, зокрема час свого виїзду з місця проживання, за який проміжок часу по автотрасі Київ-Харків дістався місця пригоди, час її виявлення та його приїзду в кінечний населений пункт, дату коли прочитав оголошення в газеті, а також не в змозі був повідомити про ряд достовірних обставин ДТП, що могло б вказувати про його дійсне перебування на місці пригоди, проявляючи тим самим намагання підігнати свої пояснення під фактичні обставини справи .

Вбачається, що органами досудового слідства вживалися заходи для встановлення очевидців ДТП (а.с.163-164 т.2 а.с.34-37 т.3) а також ще до завершення слідства подавалося оголошення в засобах масової інформації, однак встановити додаткових свідків події не видалося за можливе. Про це було відомо і стороні захисту, оскільки їй було надано доступ до матеріалів кримінального провадження. Однак, нею своєчасно не було заявлено клопотання про проведення додаткових оголошень. Не здійснено своєчасно таких оголошень і самою стороною захисту. Тому спроба це зробити майже через два роки після події ДТП та після постановлення вироку, є намаганнями сторони захисту ввести суд в оману.

Таким чином, повністю перевіривши версію обвинуваченої суд першої інстанції суд обґрунтовано її відхилив, та прийшов до правильного висновку, що обвинувачена ОСОБА_8 , керуючи автомашиною порушила п.12.1 Правил дорожнього руху, рухаючись по автодорозі Харків Київ, не вибрала в установлених межах безпечної швидкості руху та не врахувала дорожню обстановку з тим, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, внаслідок чого керований нею автомобіль виїхав за межі дороги та перевернувся, а пасажир ОСОБА_12 від отриманих травм загинув.

Такий висновок, крім вказаних вище доказів підтверджується і даними вищенаведеного висновку автотехнічної експертизи № 898 від 4.10.2013 р. (а.с.172т.2) та показаннями експерта ОСОБА_23 , який підтвердив висновки експертизи .

Судом першої інстанції також обґрунтовано відхилено наданий стороною захисту, як доказ висновок автотехнічної експертизи № 595 від 3.02.2014 р., проведеної експертом ОСОБА_24 , оскільки він обґрунтований вихідними даними, які не ґрунтуються на достовірних доказах.

Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_8 , керуючи транспортним засобом, порушила правила безпеки дорожнього руху , що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_25 , її дії за ст.286 ч.2 КК України кваліфіковані правильно .

Покарання останній визначено судом в межах санкції закону, за яким вона засуджена у виді реального відбуття позбавлення волі і є таким, що відповідає вимогам ст. 65 КК України .
Надмірно м`яким його колегія суддів не вважає. Доводи апеляційних скарг прокурора і потерпілої ОСОБА_10 з цього приводу непереконливі, а тому на увагу не заслуговують.
В той же час, є обґрунтованими їхні ж доводи про необхідність визначення ОСОБА_8 додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, передбаченого санкцією ст. 286 ч.2 КК України, яке вироком суду, враховуючи ступінь тяжкості злочину та грубе порушення обвинуваченою правил дорожнього руху, що потягло смерть потерпілого, не призначено безпідставно, хоча суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність призначення такого покарання, про що й зазначив в мотивувальній частині вироку .
В даному випадку закон України про кримінальну відповідальність застосований судом неправильно .
Вирішення питання судом про визначення додаткового покарання обвинуваченій шляхом виправлення описки в резолютивній частині вироку в порядку ст.379 КПК України не ґрунтується на вимогах цього Закону, а тому ухвала районного суду від 4.06.2015 р., якою вирішено вважати призначеним ОСОБА_8 додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на 1 рік підлягає скасуванню, як необгрунтована .
Заслуговують на увагу і доводи ОСОБА_10 про необхідність збільшення розміру стягнутої на її користь, як потерпілої та законного представника неповнолітнього потерпілого моральної шкоди, приймаючи до уваги характер та обсяг понесених ними моральних страждань у зв`язку з загибеллю близького родича - чоловіка й батька .
При вирішення цивільного позову судом в повній мірі не враховані негативні наслідки, що настали в результаті смерті близької людини та пов`язані з цим психологічні переживання потерпілих, у зв`язку з суттєво порушеними їхніми усталеними родинними стосунками з загиблим, який зокрема проявляв відносно свого неповнолітнього сина повноцінну турботу й опіку, належно виконуючи батьківські обов`язки по його вихованню, чого обоє потерпілі в результаті вчиненого злочину були позбавлені .
У відповідності до вимог ст.407 ч.1 п.3 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

За таких обставин, з підстав, передбачених ст. 409 ч.2 КПК України за неправильністю застосування закону України про кримінальну відповідальність вирок суду в частині призначенні ОСОБА_8 покарання та в частині вирішенні цивільного позову ОСОБА_10 підлягає скасуванню з постановленням в цій частині нового вироку, за яким обвинуваченій слід визначити додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, збільшивши розмір стягнутої на користь потерпілих моральної шкоди.

На підставі викладеного керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 420 КПК України колегія суддів апеляційного суду, -

З А С У Д И Л А :
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення .

Апеляційні скарги прокурора відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_7 та потерпілої і законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 задовольнити частково .

Вирок Хорольського районного суду від 4 червня 2015 р. відносно ОСОБА_8 в частині призначення їй покарання за ст. 286 ч. 2 КК України скасувати.

Ухвалу цього ж суду від 4 червня 2015 р., ухвалену в порядку ст.379 КПК України про виправлення описки в резолютивній частині вироку, якою визнано вважати ОСОБА_8 засудженою до додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на 1 рік скасувати .

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ст. 286 ч. 2 КК України покарання у вигляді 3 років 10 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки .

Стягнути на користь ОСОБА_10 , як потерпілої 100 000 гривен моральної школи .

Стягнути на користь ОСОБА_10 , як законного представника неповнолітнього потерпілого 250 000 гривен моральної шкоди

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

ОСОБА_8 взяти під варту в залі суду негайно .

Вирок набирає чинності з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той же самий строк з дня вручення йому копії судового рішення .

С У Д Д І :
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3