Кримінальне провадження № 1-кп/331/73/2015
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 березня 2015 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд міста Запоріжжя у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

За участю прокурора ОСОБА_3

Потерпілої ОСОБА_4

Обвинуваченої ОСОБА_5

Захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Запоріжжі кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпропетровськ, гр. України, освіта середня, офіційно не працевлаштованої, заміжньої, зареєстрованої та фактично мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засуджену.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,
ВСТАНОВИВ:
28.03.2014, приблизно об 11.30 годин, громадянка ОСОБА_5 , 1975 р.н., знаходячись на сходовому майданчику біля квартири АДРЕСА_2 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, шляхом нанесення ударів мішком із будівельним сміттям, нанесла громадянці ОСОБА_4 , 1951 р.н., численних ударів по голові, обличчю та тулубу потерпілої. В результаті умисного нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 заподіяла ОСОБА_4 згідно висновку судово-медичної експертизи № 1429 від 07.05.2014 року - струс головного мозку, синець з набряком м`яких тканин і садна в лобовій області зліва, синець з набряком м`яких тканин у вилочній ділянці зліва, синці в області лівої молочної залози, в ділянці передньої черевної стінки, в області плечового суглоба - дані тілесні ушкодження кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Обвинувачена ОСОБА_5 повністю визнала свою вину та щиросердно покаялася у скоєному, пояснивши при цьому, що 28.03.2014 року близько 09-00 год. ранку їй зателефонувала її мати та сказала, що її сусідка ОСОБА_4 , яка мешкає під її квартирою завдала їй тілесних ушкоджень. Приїхавши до своєї матері вона побачила у неї тілесні ушкодження. Вона пішла до ОСОБА_4 та взяла з собою пакет зі сміттям, який в подальшому хотіла викинути по дорозі. Вона подзвонила в двері ОСОБА_4 та коли остання вийшла з квартири вона нанесла їй декілька ударів пакетом зі сміттям. Що стосується цивільного позову, вона визнає його частково, лише в частині відшкодування матеріальних затрат на лікування потерпілої. В іншій частині позов не визнає.

Суд, керуючись ст. 349 КПК України, враховуючи думку учасників судового провадження, ухвалив визнати недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Обсяг доказів підлягаючих дослідженню обмежено судом допитом обвинуваченої, потерпілої та дослідженням матеріалів, що підтверджують цивільний позов та характеризують особу обвинуваченої.

Суд кваліфікує дії обвинуваченої:

- за ч. 2 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров*я.

Як пом*якшуючі відповідальність обставини суд враховує щире каяття, та активне сприяння розкриттю злочину. Обтяжуючих відповідальність обставин суд не вбачає.

При призначені покарання, обвинуваченій суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини як пом*якшуючі так і обтяжуючі покарання, особу обвинуваченої, яка раніше не засуджена, має постійне місце проживання, заміжня, на момент скоєння кримінального правопорушення мала утриманні неповнолітню дитину, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку в наркологічному та психіатричному диспансерах не перебуває.

В судовому засіданні захисником обвинуваченої ОСОБА_5 адвокатом ОСОБА_6 заявлено клопотання про застосування у відношенні обвинуваченої ЗУ «Про амністію у 2014 році» у зв`язку з наявністю у обвинуваченої ОСОБА_5 на момент скоєння кримінального правопорушення та прийняття ЗУ «Про амністію у 2014» неповнолітньої дитини. Обвинувачена ОСОБА_5 підтримала клопотання свого захисника та дала суду письмову згоду про застосування до неї ЗУ «Про амністію у 2014 році».

Згідно ст. 1 п. «в» ЗУ «Про амністію у 2014 році» підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов*язаних з позбавленням волі, засуджені за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими осіб не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

ОСОБА_5 має на утриманні доньку ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на момент скоєння кримінального правопорушення не досягла 18 років. ОСОБА_5 скоїла кримінальне правопорушення яке не є тяжким, або особливо тяжким, а тому підпадає під дію ЗУ «Про амністію у 2014 році».

Згідно ст. 3 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Розглядаючи питання стосовно цивільного позову заявленого потерпілою ОСОБА_4 суд виходить з наступного. Потерпілою ОСОБА_4 заявлений позов про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_5 витрат на стаціонарне лікування в розмірі 661 гривня, витрат на ремонт пошкоджених дверей в сумі 4000 гривень, витрат з надання юридичної допомоги в сумі 200 гривень та відшкодування моральної шкоди в сумі 7000 гривень.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та (або) моральної шкоди має право пред`явити цивільний позов.

Відповідно до наданих суду документів потерпілою на лікування витрачено 661 гривня. Цивільний позов в цій частині визнаний обвинуваченою, підтверджений матеріалами справи та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 124 КПК України в разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійсненні ним документально підтверджені процесуальні витрати. Процесуальні витрати складаються згідно з п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України в тому числі з витрат на правову допомогу. Потерпілою надана квитанція про сплату 200 гривень за складання позовної заяви, а тому позов в частині відшкодування витрат на правову допомогу підлягає задоволенню.

Що стосується стягнення з обвинуваченої 4000 гривень за пошкоджені двері суд вважає, що в цій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки потерпілою не надано жодного доказу в підтвердження пошкодження дверей, а також витрат затрачених на її відновлення.

Вирішуючи питання, щодо відшкодування моральної шкоди суд вважає, що позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров*я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

Як на спричинення обвинуваченою потерпілій моральної шкоди, остання посилається на те, що вона протягом тривалого часу страждала на сильний головний біль, запаморочення, загострення хронічних захворювань, у зв`язку з тяжким матеріальним станом вона не в змозі продовжувати медикаментозне лікування.

За таких обставин, суд находить вимоги потерпілої в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 7000 гривень не обґрунтовано завищеними та, з урахуванням розумності, достатності та співмірності вважає за необхідне зменшити розмір відшкодування моральної шкоди до 1000 гривень.

Речових доказів та судових витрат по справі не має.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, керуючись ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, ст. 1 п «в» ЗУ «Про амністію у 2014 році» суд
ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_5 винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити їй покарання у вигляді 200 годин громадських робіт.

На підставі ст.1 п «в» ЗУ « Про амністію у 2014 році» звільнити ОСОБА_5 від відбуття призначеного покарання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили у вигляді особистого зобов*язання залишити без зміни. Після набрання вироком законної сили запобіжний захід скасувати.

Цивільний позов ОСОБА_4 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 661 гривню відшкодування витрат на стаціонарне лікування, 200 гривень витрат за надання правовою допомоги та 1000 гривень як відшкодування моральної шкоди, а всього стягнути 1861 (оду тисячу вісімсот шістдесят одну) гривню.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Запорізької області через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня проголошення вироку.

Суддя: