Ухвала

іменем україни

10 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_6,

суддів ОСОБА_4 та ОСОБА_5,

при секретарі ОСОБА_7,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження №0001056 щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1, такий, що судимості не мав,

за участю

прокурора ОСОБА_8,

представника

потерпілого ОСОБА_2,

в с т а н о в и л а:

у касаційній скарзі представник потерпілого ставить вимогу про скасування ухвали суду апеляційної інстанції та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м'якості.

Свої вимоги представник обґрунтовує тим, що судом апеляційної інстанції взято до уваги обставини, які були враховані судом першої інстанції, тоді як не враховано того, що засудженим заперечувалася винуватість у вчиненні кримінального провадження під час досудового та судового провадження, щиро не розкаявся, вибачення перед потерпілим не попросив та вів себе зухвало, а також обтяжуючу покарання обставину - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

У запереченнях захисник засудженого вважає за необхідне касаційну скаргу представника потерпілого залишити без задоволення, а ухвалу суду апеляційної інстанції - без зміни.

Вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 28 жовтня 2014 року ОСОБА_1 визнаний винуватим і засуджений за частиною 1 статті 121 КК України на 5 років позбавлення волі.

Згідно з вироком, ОСОБА_1 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 21 вересня 2013 року о 19 годині 00 хвилин, перебуваючи в неприязних відносинах з односельчанином ОСОБА_3 в с. Більче Миколаївського району Львівської області, неподалік буд. №148 по вул. Шевченка, умисно наніс два удари кулаком лівої руки у праве око останнього, спричинивши останньому тяжке тілесне ушкодження по ознаці стійкої втрати працездатності більш ніж на 1/3. Вказані тілесні ушкодження призвели до втрати ОСОБА_3 зору на праве око і визнання інвалідом безтерміново.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 20 лютого 2015 року вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 28 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_1 змінено в частині призначеного покарання. На підставі статті 75 КК України ОСОБА_1 звільнений від відбування покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з випробуванням з встановленням іспитового строку 1 рік та покладенням обов'язків, передбачених пунктами 2-4 частини 1 статті 76 цього Кодексу.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи представника потерпілого, який підтримав касаційну скаргу, прокурора, яка заперечувала проти задоволення касаційної скарги та вважала постановлені у кримінальному провадженні судові рішення законними і обґрунтованими, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з касаційної скарги, представником потерпілого не оскаржуються подія кримінального правопорушення, доведеність винуватості та правильність кваліфікації судом за частиною 1 статті 121 КК України дій ОСОБА_1, а також розмір та вид призначеного покарання.

Що стосується доводів представника потерпілого щодо обрання засудженому форми відбування покарання, то вони є безпідставними.

Відповідно до статті 65 КК України при призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з частиною 1 статті 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п'яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так, суд першої інстанції при призначенні засудженому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років враховував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке є тяжким, дані про його особу, котрий раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, пом'якшуючі покарання обставини, до яких відніс його вік, позитивну характеристику, наявність на утриманні хворої дружини, та обтяжуючу покарання обставину - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Тоді як, суд апеляційної інстанції з визначеною формою відбування засудженим покарання не погодився, зважуючи на відсутність обтяжуючих покарання обставин, поведінку потерпілого під час події, дані про особу засудженого, котрий раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, відсутність будь-яких претензій з боку потерпілого, пом'якшуючі покарання обставини - позитивну характеристику з місця проживання та колишнього місця роботи. Вважав, що засуджений не заслуговує на ізоляцію від суспільства.

Попри форму та зміст доводів касаційної скарги представника потерпілого на противагу наведеним обставинам, колегія суддів не може визнати таку форму відбування покарання несправедливою або не виваженою внаслідок суворості.

Тобто, призначене засудженому покарання апеляційним судом відповідає вимогам статті 65 КК України та принципу індивідуалізації покарання, є виваженим, необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Сам же апеляційний розгляд справи проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статті 419 КПК України.

За таких обставин, ухвала суду апеляційної інстанції є законною і обґрунтованою, призначене покарання ОСОБА_1 справедливим, а відтак касаційна скарга представника потерпілого не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 20 лютого 2015 року щодо засудженого ОСОБА_1 залишити без зміни, а касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_3 - ОСОБА_2 - без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

_____________________ _______________________ ____________________

ОСОБА_6 ОСОБА_4 ОСОБА_5