Справа № 452/2504/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/945/15 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст. 186 ч.2 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 0000911 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 30.09.2015 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Самбір, Львівської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, раніше судимого 29.07.2015 року Самбірським міськрайонним судом Львівської області за ч.3 ст.185, 75 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік, проживаючого у АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

встановила:
Обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 30.09.2015 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.186 КК України та обрано остаточне покарання, на підставі ч.1 ст.71 КК України, у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 1 місяць.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 рахується з часу вступу вироку в законну силу.

Запобіжний захід не обирався.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок змінити та призначити йому більш м`яке покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Апелянт покликається на те, що суд першої інстанції призначив йому покарання, яке не відповідає особі обвинуваченого, ступеню тяжкості вчиненого правопорушення, а тому підлягає зміні у зв`язку із суворістю обраного покарання.

Наголошує, що суд першої інстанції при розгляді даного кримінального провадження допустив однобічність та неповноту судового слідства, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Апелянт не оспорюючи доведеність його вини в скоєному наголошує, що обтяжуючих обставин по справі не встановлено, а пом`якшуючими обставинами є щире каяття, активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, добровільне та в повному обсязі відшкодування заподіяних збитків. При цьому суд першої інстанції при призначенні покарання міг визнати обставинами, що пом`якшують його вину добровільне повне відшкодування збитків навіть при тому, що потерпілим не був заявлений по справі позов, не враховано, що даний грабіж ним був скоєний, ще до вступу вироку, відносно нього по ч.3 ст. 185 КК України, в законну силу. За цих обставин суд першої інстанції неправильно застосував кваліфікуючу ознаку «повторність», оскільки він мав намір оскаржувати той вирок в апеляційній та касаційній інстанції.

Вважає, що правила призначення покарання за сукупністю вироків необхідно застосовувати з моменту вступу їх в законну силу, саме з цього моменту вирок набуває юридичного значення та відповідно до ст. 88 КК України породжує судимість.

Акцентує, що з місця проживання характеризується позитивно, що не було враховано судом першої інстанції, а також не враховано, що він проживає з батьками, які являються інвалідами та на даний час потребують сторонньої допомоги у догляді за ними та господарством.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 05.08.2015 року близько 20 год. 30 хв., будучи на пероні залізничного вокзалу м. Самбора, а саме біля електропотягу, підійшов до відчинених дверей одного із вагонів даного електропотягу, де знаходився Намачинський Ростислав, який тримав у руці мобільний телефон марки «Philips», чорного кольору, повторно, відкрито вихопив із рук останнього мобільний телефон марки «Philips xenium W 3568 Black» вартістю 1900 грн., у якому знаходилася сім-карта мобільного оператора «Київстар» вартістю 20 грн., сім-карта мобільного оператора «Білайн» вартістю 20 грн., та втік в сторону автостанції м.Самбора, що по вул.. Завокзальній, 3. Вказаними діями ОСОБА_6 заволодів майном ОСОБА_8 на загальну суму 1940 грн.

Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_6 , про задоволення його апеляційної скарги міркування прокурора, про залишення без задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини справи, які є в матеріалах кримінального провадження та, у зв`язку з повним визнанням обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини по ч.2 ст. ст.186 КК України, та не запереченням обставин іншими учасниками процесу, проведено судове слідство щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч.3 ст. 349 КПК України та обрано покарання в межах санкції статті обвинувачення.

Покликання апелянта на те, що судом першої інстанції не було враховано при винесені вироку те, що він по місцю проживання характеризується позитивно, що нема обтяжуючих обставин, що відшкодував збитки потерпілому спростовуються змістом вироку суду першої інстанції.

Щодо покликань апелянта про те, що у нього є батьки інваліди, які потребують його допомоги по стану здоров`я та по господарству, як підстава для застосування ст. 69 КК України, то ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не були надані докази, які б це підтвердили. Оскільки до апеляційної скарги долучені лише довідки про стан здоров`я батьків та ксерокопія посвідчення ОСОБА_9 (батька) учасника ліквідації наслідків аварії на Чернобільській АЕС у 1986 році.

Щодо вимоги в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції не мав права застосовувати кваліфікуючу ознаку «повторність» то станом на 30 вересня 2015 року (на день винесення вироку по даній справі) в суді першої інстанції не було відомостей про те, що вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 30.07.2015 року був оскаржений та не вступив в законну силу. В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 підтвердив, що він вищевказаний вирок не оскаржував.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України був затверджений прокурором 31 серпня 2015 року, тобто після вступу вищевказаного вироку в законну силу (а.с.2-3 т.2) та вручений обвинуваченому ОСОБА_6 під розпис 31.08.2015 року (а.с.4 т.2).

В суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини справи, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження та, у зв`язку з повним визнанням обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини по ч.2 ст.186 КК України, обрано покарання в межах санкції статті обвинувачення.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції врахував: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме вчинення тяжкого кримінального правопорушення; обставини, що пом`якшують покарання - каяття та повне визнання вчиненого, повне відшкодування заподіяної шкоди, сприяння розкриттю злочину; особу обвинуваченого, який позитивно характеризується по місцю проживання; обтяжуючих відповідальність обставин судом не встановлено; згідно вироку Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 29.07.2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч.3 ст.187, 75 КК України до трьох років позбавлення волі, звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік, однак ОСОБА_6 на шлях виправлення не став і становить небезпеку для суспільства, а тому прийшов до висновку, що його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, тому обрав покарання у виді позбавлення волі, до якого повністю приєднав невідбуте покарання у виді трьох років позбавлення волі за вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 30.07.2015 року.

Дане покарання відповідає вимогам ст.65 КК України, підстав для його пом`якшення колегія суддів не вбачає.

Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

постановила:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 30 вересня 2015 року, відносно ОСОБА_6 , засудженого за ч.2 ст.186, ст.71 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі - залишити без змін.

В порядку ст.404 КПК України вважати, що строк відбування покарання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахується з моменту звернення вироку до виконання.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:
Судді: