1-кп/357/1119/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.12.2015 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7

розглянувши в залі судового засідання №2 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у відкритому підготовчому судовому засіданні, справу за обвинувальним актом та угодою про примирення по кримінальному провадженню по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пустоварівка, Сквирського району, Київської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер платника податку НОМЕР_1 , раніше судимого: 28.10.2015 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу в розмірі 850 грн., який сплачено у встановленому законом порядку 06.11.2015 року

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.186 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
31 жовтня 2015 року, приблизно о 12 год. 10 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи у м. Білій Церкві Київської області біля будинку №28 по вул. Я. Мудрого, умисно, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, шляхом ривка із руки потерпілої ОСОБА_4 відкрито заволодів гаманцем коричнево-білого кольору з шкірозамінника вартістю 50 грн., в якому знаходилися : грошові кошти в сумі 3 400 грн. пластикова банківська картка «Юнікредитбанку», пластикова банківська картка «Приватбанк», пенсійне посвідчення, видане потерпілій ОСОБА_4 , які матеріальної цінності для останньої не представляють, пластикова банківська картка «Приватбанку» на ім`я ОСОБА_8 , пластикова банківська картка «Юнікредитбанк», видана на ім`я ОСОБА_9 , які матеріальної цінності для останньої не представляють.

Після цього ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_4 матеріальну шкоду на загальну суму 3 450 грн.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 186 КК України, відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

Між сторонами кримінального провадження потерпілою ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_6 з участю захисника та представника потерпілої досягнуто та підписано угоду про примирення від 23 грудня 2015 року, яку подано в підготовчому судовому засіданні. За змістом угоди сторони погодили, що ОСОБА_6 понесе покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн. В угоді зазначено наслідки укладення та затвердження угоди, наслідки невиконання угоди.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 після роз`яснення йому суті обвинувачення визнав свою вину у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення за ч. 1 ст.186КК України. Також пояснив суду, що він розуміє права, надані йому законом, угоду укладає добровільно і наслідки укладання та затвердження зазначеної угоди для нього зрозумілі, готовий виконати умови угоди та понести визначене в ній покарання. Просив затвердити зазначену угоду.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 просила затвердити угоду про примирення та заявила, що претензій будь-якого характеру до обвинуваченого не має, зазначену угоду укладено добровільно, наслідки укладання та затвердження зазначеної угоди для неї зрозумілі.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні угоди про примирення дотримані вимоги КК України та КПК України, просить угоду про примирення затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_6 узгоджену в угоді міру покарання.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для затвердження угоди про примирення суд виходить з наступного.

Згідно з п.1 ч.3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду про примирення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 468, ст. 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення може бути укладена угода між потерпілим та обвинуваченим.

Судом встановлено, що дана угода про примирення за своїм змістом та порядком укладення відповідає вимогам ст.ст. 468-470, 471 КПК України,

Злочин, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_6 визнав себе винуватим, відповідно до ст. 12 КК України віднесений до злочину середньої тяжкості, а отже угода відповідає вимогам закону.

Суд переконався, що укладення угоди є добровільним, тобто згідно з ч. 6 ст. 474 КПК України не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Також встановлено, що умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, наявні фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченого.

Крім того, обвинуваченому роз`яснено та ним усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є його відмова від здійснення прав, передбачених пунктом 1 частини 4 статті 474 КПК України, а саме: права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, також усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є обмеження його права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а саме можливість оскарження вироку лише з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою-сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди. Наслідки невиконання угоди передбачені ст. 476 К ПК України обвинуваченому зрозумілі. Після таких роз`яснень обвинувачений не заперечував проти затвердження угоди.

Потерпілій відповідно до умов угоди роз`яснено та нею усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є обмеження її права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а саме можливість оскарження вироку лише з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу, також усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є позбавлення права вимагати в подальшому притягнення особи до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення. Виходячи з умов угоди наслідки невиконання угоди передбачені ст. 476 КПК України потерпілому зрозумілі.

Також в даній угоді відсутні підстави для відмови в її затвердженні, що передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України, сторони та інші учасники процесу не заперечують проти затвердження даної угоди.

Міра покарання, яка узгоджена сторонами є достатньою для виправлення та перевиховання обвинуваченого, відповідає вимогам і загальним засадам призначення покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Таким чином, за наслідками розгляду угоди, суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону, врахувавши доводи сторін кримінального провадження, приходить до висновку про наявність правових підстав для прийняття рішення про затвердження угоди про примирення між сторонами кримінального провадження потерпілою та обвинуваченим та призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України і ухвалення обвинувального вироку.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Судові витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369, 370, 371, 373, 374, 376, 395, 468, 471, 473, 474, 475 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :
Затвердити угоду від 23 грудня 2015 року про примирення, між сторонами судового провадження потерпілою ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України.

Визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України та призначити узгоджену сторонами угоди про примирення міру покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Речовий доказ гаманець з шкірозамінника та пенсійне посвідчення, які знаходься у потерпілої залишити потерплій.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав передбачених ч.4 ст.394 КПК України.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити засудженому, потерпілому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1