Справа № 1321/522/12 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11/783/20/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові

кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_8 на вирок Сокальського районного суду Львівської області від 25 листопада 2014 року,
встановила:
цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Поториця, Сокальського району, Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , з вищою освітою, розлученого, непрацюючого, військовозобов`язаного, раніше не судимого,

засуджено за ч.1 ст. 125 КК України до громадських робіт строком 200 год.

На підставі ст. 49 КК України звільнено ОСОБА_8 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Згідно вироку суду, 02 січня 2012 року близько 15 год. по вул. 3еленій, 98 в с. Поториця, Сокальського району, Львівської області, ОСОБА_9 , вчинив сварку з потерпілими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 і виганяв їх з господарства. Під час даної сварки умисно наніс потерпілій ОСОБА_10 удари кулаком в обличчя та по тілу, тягнув за волосся, чим спричинив їй тілесні ушкодження у виді синців в очних ділянках, синця на грудях зліва, синця на правій половині спини, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Коли потерпілий ОСОБА_11 заступився за дружину, то ОСОБА_9 збив його з ніг та умисно наніс удари ногами по тілу, чим спричинив тілесні ушкодження у виді саден на лівому лікті, саден та подряпин в поперековій ділянці зліва, синця на лівій сідниці, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В апеляції засуджений ОСОБА_8 покликається на те, що ним заявлялись клопотання про долучення до матеріалів кримінальної справи акту його судово-медичного обстеження про наявність тілесних ушкоджень, яке проводив судово-медичний експерт ОСОБА_12 на початку січня 2012 року згідно направлення працівників міліції Сокальського РВ ГУМВС України у Львівській області, однак по незрозумілих причинах судом відхилено таке клопотання, незважаючи, що в матеріалах кримінальної справи є довідка про зазначене. Отже, вважає, що суд проігнорував його клопотання і не з`ясував, з яких причин таке судово-медичне дослідження не долучено до матеріалів перевірки, і по яким причинам таке працівниками міліції приховано від суду.

Робить акцент, що він своєї вини не визнає і відмовився від дачі пояснень по суті, на що головуючий суддя наголосив, що коли він захоче давати покази пізніше, то йому в цьому буде відмовлено, чим було порушено його право на захист, і він був позбавлений можливості допитати свідків.

Вважає, що в суді першої інстанції до уваги приймалися тільки показання заявників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та жодним чином не аргументується чому саме їх покази беруться до уваги, а інші докази не досліджувались та не знайшли своєї мотивації у вироку суду.

Звертає увагу, що в суд поступила спільна скарга в порядку ст. 27 КПК України (1960 року) від потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_11 , яка датована 06 лютого 2012 року, і на якій у вигляді підпису даних осіб значиться рукописний текст у вигляді " ОСОБА_13 ". Приймаючи до уваги те, що у копіях паспортів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , та на інших документах, які знаходяться у справі значаться інші підписи вказаних осіб, виникає запитання про те, ким зроблені підписи на спільній скарзі ОСОБА_13 від 06 лютого 2012 року і чи в даному випадку спільна скарга останніх відповідає вимогам ч.1 ст. 251 КПК України (1960 року).

Зазначає, що суд, не переконавшись в дійсності підписів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на спільній скарзі від їх імені, та не зважаючи на явні розбіжності у підписах вказаних осіб, а також на явні розбіжності у місці вчинення злочину, не прийняв заходів до їх уточнення, і все ж таки виніс постанову про порушення кримінальної справи.

Акцентує, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 бажаючи штучно створити на нього тиск, завчасно, навмисно змонтували сцену умисного спричинення їм тілесних ушкоджень, в якому по надуманих мотивах його звинуватили.

А тому вважає, що незважаючи на недоліки судового розслідування, суд першої інстанції все ж таки прийшов до висновку, що пред`явлені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 докази його вини у спричиненні умисних тілесних ушкоджень є переконливими, однак такі, на думку апелянта, не можуть сприйматися належними і за якими особу можливо притягнути до кримінальної відповідальності.

Просить скасувати вирок, а кримінальну справу закрити.

В запереченні на апеляцію представник потерпілих адвокат ОСОБА_6 зазначає, що суд першої інстанції всебічно, повно, об`єктивно та у відповідності до чинного законодавства дослідив обставини справи та на підставі належних та допустимих доказів виніс справедливий вирок.

Просить залишити вирок суду без зміни.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 про підтримання апеляції, пояснення потерпілої ОСОБА_5 та виступ представника потерпілих адвоката ОСОБА_6 , які заперечили апеляцію та просять вирок суду залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає.

Винність засудженого ОСОБА_8 у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, повністю доведена зібраними по справі та перевіреними у судовому засіданні доказами, яким суд І інстанції дав належну оцінку.

Зокрема, показаннями в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_10 про те, що конфлікт з ОСОБА_8 її братом розпочався через спадщину, яка залишилася після смерті їхньої матері. 02 січня 2012 року близько 15 год., коли вона повернулася додому з роботи, в будинку був її чоловік ОСОБА_11 . В цей час приїхав її брат ОСОБА_9 , який почав викрикувати до неї нецензурними словами, завдав їй удари кулаками в обличчя та по тілу, шарпав за волосся, вдарив головою об дверну коробку, а коли чоловік заступився за неї, то ОСОБА_8 завдав йому удар в груди і той впав на підлогу та вдарився. Вона вибігла до сусідки викликати міліцію, а коли повернулася, ОСОБА_8 знову її вдарив.

Аналогічними показаннями потерпілого ОСОБА_11 в судовому засіданні. Крім цього, потерпілий зазначив, що коли він почав підводитися на ноги, то дружини вже не було в будинку, а ОСОБА_9 схопив його та виштовхав на подвір`я, де від поштовху він впав під автомобіль і ОСОБА_9 завдав йому удари ногою в груди. Він ОСОБА_11 вийшов за межі подвір`я та сів на лавку на вулиці, а ОСОБА_9 повернувся до хати та викинув їх з дружиною речі на подвір`я.

Показаннями свідка ОСОБА_14 в судовому засіданні про те, що він бачив як ОСОБА_9 викидав з хати потерпілих ОСОБА_13 їхні речі на подвір`я та на дорогу, тягнув потерпілу ОСОБА_5 за одяг по землі, а ОСОБА_11 в цей час сидів на лавочці на вулиці. Наступного дня, при зустрічі з потерпілою ОСОБА_10 , бачив у неї синці під очима.

Показами свідка ОСОБА_15 в судовому засіданні про те, що 02 січня 2012 року до неї прибігла сусідка ОСОБА_10 , в якої під оком був синець, також в неї був пошарпаний одяг, і остання просила подзвонити до її сина та в міліцію, оскільки приїхав її брат ОСОБА_9 та кидав нею від стінки до стінки. Після цього потерпіла повернулася додому, а вона ОСОБА_15 пішла за нею та побачила на подвір`ї розкиданий одяг.

Висновком експерта №012/2014 від 03 лютого 2014 року, згідно якого, тілесні ушкодження у виді крововиливів в очних ділянках, крововиливу на лівій половині грудей, крововиливу на правій половині спини, які виявлено у потерпілої ОСОБА_10 , могли утворитися 02 січня 2012 року від ударів руками та наступного падіння на поверхню і відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.с.217).

Висновком експерта №013/2014 від 03 лютого 2014 року, згідно якого, тілесні ушкодження у виді двох саден на лівому лікті, садна та подряпини на поперековій ділянці зліва, крововилив на лівій сідниці, які виявлено у потерпілого ОСОБА_11 , могли утворитися 02 січня 2012 року при падінні внаслідок впливу іншої особи та відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.с.218).

Колегія суддів вважає, що показання потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_11 та свідків ОСОБА_14 і ОСОБА_15 логічно пов`язані між собою, послідовні, узгоджуються з висновками судово-медичного експерта та його поясненнями в суді І інстанції, і правильно покладені місцевим судом в основу обвинувального вироку.

Що стосується не визнання своєї вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину, то на думку колегії суддів, таке спрямоване на уникнення від відповідальності за вчинене, а його доводи в апеляції з цього приводу є безпідставними і спростовуються вищенаведеним.

Щодо покликання апелянта про те, що він був позбавлений права давати пояснення в судовому засіданні та задавати питання свідкам, то таке не знайшло свого підтвердження і спростовується протоколом судового засідання (а.с.213, 223, 231, 234), згідно якого ОСОБА_8 роз`яснено його права, як підсудного під час судового розгляду, передбачені ст. 263 КПК України (1960 року), і останній відмовився від дачі показань, проте задавав питання свідкам по справі.

Крім цього, колегія суддів приходить до висновку, що районний суд підставно звільнив ОСОБА_16 від покарання за ч.1 ст. 125 КК України, призначеного у відповідності до положень ст. 65 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку районного суду.

Керуючись ст.ст. 362, 365, 366 КПК України (1960 року) та п.п.13, 15 розділу ХІ Перехідних положень КПК України (2012 року), колегія суддів,
ухвалила:
вирок Сокальського районного суду Львівської області від 25 листопада 2014 року відносно ОСОБА_8 залишити без зміни, а його апеляцію без задоволення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4