Ухвала
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у м. Києві 13 січня 2016 року касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області

від 28 вересня 2015 року щодо ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и л а:
зі змісту касаційної скарги прокурора убачається, що він не погоджується з вказаними судовими рішеннями.
Виходячи з положень ст. 429 КПК України касаційна скарга має відповідати вимогам, визначеним ст. 427 цього Кодексу, відповідно до яких у касаційній скарзі зазначаються: найменування суду касаційної інстанції; прізвище, ім`я, по батькові (найменування), поштова адреса особи, яка подає касаційну скаргу, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо такі є, судове рішення, що оскаржується; обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення; вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції; перелік матеріалів, які додаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Однак касаційна скарга прокурора не відповідає наведеним вимогам процесуального закону.

Так, прокурор у касаційній скарзі, вказуючи на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону як на підставу для скасування оскаржуваних судових рішень, не наводить належного обґрунтування зазначеної позиції з огляду на положення ст. 412 КПК України. Натомість по суті він ставить питання про переоцінку доказів у справі, неповноту судового розгляду і посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до статей 433, 438 КПК України не є предметом розгляду суду касаційної інстанції.

Крім того, як видно зі змісту касаційної скарги, прокурор також зазначає про порушення процесуального закону судом апеляційної інстанції, однак не наводить належного обґрунтування такої позиції.

Також, усупереч ч. 3 ст. 427 КПК України особа, яка подала касаційну скаргу, не зазначає чи бажає вона брати участь у касаційному розгляді.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху.

Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:

касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 28 вересня 2015 року щодо ОСОБА_4 залишити без руху і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали.

У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

______________ ОСОБА_1 _________________ ОСОБА_2 _________________ ОСОБА_3