Справа № 159/721/15-к Провадження №11-кп/773/4/16 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.185 КК України Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 січня 2016 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження №0000033 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 04 червня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Абінськ Краснодарського краю Російської Федерації, зареєстрований в АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_2 , не працюючий, не одружений, з середньою спеціальною освітою, згідно ст.89 КК України не судимий, засуджений:

- за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 (шість) місяців;
Запобіжний захід, тримання під вартою, щодо ОСОБА_7 скасовано, звільнено ОСОБА_7 з-під варти негайно, в залі суду.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з дня звернення вироку до виконання в частині призначеного покарання, тобто з дня затримання ОСОБА_7 для звернення вироку до виконання.
Зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк перебування його під вартою з 12 січня 2015 року до 04 червня 2015 року включно, з розрахунку один день тримання під вартою за один день арешту.
Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави судові витрати в сумі 196 (сто дев`яносто шість) грн. 56 коп.
Вирішено питання про речові докази.

Розглядаючи справу в апеляційному порядку, суд

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_7 12 січня 2015 року, біля 17 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи з корисливим наміром, розбив заднє ліве пасажирське скло в автомобілі марки «DODGE RAM VAN», державний номерний знак НОМЕР_1 , який стояв поблизу подвір`я будинку АДРЕСА_3 , і відкрито викрав з автомобіля барсетку вартістю 550 грн., в якій знаходились гроші в сумі 50 Євро, яким згідно курсу Національного банку України відповідають 930 грн. 50 коп., 4350 доларів США, яким згідно курсу Національного банку України відповідають 68512 грн. 50 коп., всього майна, належного ОСОБА_9 , на суму 69993 грн.
Аналогічно дії обвинуваченого було кваліфіковано і органом досудового розслідування.
Суд першої інстанції, не погодившись із кваліфікацією органом досудового розслідування дій ОСОБА_7 за ч.3 ст.186 КК України, виключив з обвинувачення кваліфікуючу ознаку завдання значної шкоди потерпілому, ознаку повторності, зазначив, що слід вважати вчинене ОСОБА_10 викрадення майна таємним, а не відкритим, перекваліфікував його дії з ч.3 ст.186 КК України на ч.1 ст.185 КК України та визнав винним у таємному викраденні чужого майна.
В поданій апеляційній скарзі прокурор вважає зазначений вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло до призначення покарання, яке не відповідає особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого злочину. Просить вирок Ковельського міськрайонного суду від 04.06.2015 року відносно ОСОБА_7 скасувати та ухвалити новий, яким призначити обвинуваченому покарання за ч.3 ст.186 КК України у вигляді 7 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку і доводи апеляційної скарги, прокурора, який подану ним апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити з викладених у ній підстав, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які заперечили проти апеляційної скарги та просили вирок залишити без змін, перевіривши її доводи за матеріалами провадження, апеляційний суд вважає, що апеляція підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Ці вимоги закону судом першої інстанції в повній мірі не дотримані.
Зокрема, висновки суду, викладені в судовому рішенні про виключення з обвинувачення такої кваліфікуючої ознаки, як завдання значної шкоди потерпілому, та перекваліфікування дій ОСОБА_7 з ч.3 ст.186 КК України на ч.1 ст.185 КК України, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що свідчить про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.
Так, з показань потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_11 , даними ними в процесі судового розгляду провадження, вбачається, що останні 12.01.2015 року біля 17 год. перебували в дворі будинку АДРЕСА_3 . Почувши звук удару по чомусь вони побачили, що невідомий чоловік, як було з`ясовано пізніше ним виявився ОСОБА_7 , почав швидко втікати від автомобіля, належного потерпілому, в напрямку вул. Пилипа Орлика. ОСОБА_9 разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вийшли з подвір`я зазначеного будинку та побачивши розбите скло задньої лівої дверці автомобіля, а також зникнення належної потерпілому барсетки, почали наздоганяти обвинуваченого, а саме ОСОБА_9 з ОСОБА_11 автомобілем, а ОСОБА_12 побіг слідом за ОСОБА_7 . При цьому ОСОБА_9 з ОСОБА_11 голосно кричали обвинуваченому, вимагаючи зупинитися, але останній на їх вимоги не реагував та продовжував втікати. Останні вказали, що ОСОБА_7 залишався в полі їх зору до потрапляння через паркан на територію дитячого садка та знаходився приблизно на відстані в кілька десятків метрів попереду них постійно біжучи. Вважали, що обвинувачений чув їх крики. Після того, як ОСОБА_7 перестрибнув через огорожу дитячого садка він був затриманий ОСОБА_9 та ОСОБА_11 та в нього була вилучена викрадена барсетка з грошовими коштами.
Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні вказав, що 12.01.2015 року біля 17 год. перебував на подвір`ї свого будинку по АДРЕСА_4 та почув глухий звук, схожий на розбиття скла. Вийшовши на дорогу він побачив автомобіль з розбитим склом задньої лівої дверці. За декілька метрів від даного автомобіля знаходився чоловік, який швидко віддалявся від транспортного засобу. На вулицю також вийшов ОСОБА_12 , якому ОСОБА_13 сказав наздоганяти невідому особу. За декілька секунд невідомий чоловік, яким виявився ОСОБА_7 , зник з поля зору свідка.
Проаналізувавши наявні в кримінальному провадженні докази, врахувавши показання потерпілого та свідка ОСОБА_11 з яких вбачається, що обвинувачений швидко втікав з місця вчинення злочину, ОСОБА_9 та ОСОБА_11 з незначної відстані між ними, знаходячись на тихій вулиці без наявних на той момент інших голосних сторонніх звуків, які б заважали чути крики ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , голосно кричали ОСОБА_7 , вимагаючи припинити його протиправну поведінку, суд робить безсумнівний висновок про усвідомлення ОСОБА_7 з моменту вчинення викрадення до моменту затримання, що він викритий і його дії мають вже відкритий характер, що в свою чергу спростовує показання обвинуваченого та свідка ОСОБА_13 в тій частині, що коли потерпілий і ОСОБА_11 вибігли до машини, то обвинувачений зник з їх поля зору.
Відповідно колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора в частині наявності підстав для кваліфікації дій обвинуваченого у відкритому викраденні чужого майна заслуговують на увагу, оскільки стороною обвинувачення в ході судового розгляду доведено, що ОСОБА_7 усвідомлював, що його дії помічені і оцінюються як викрадення. А тому кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого як таємне викрадення чужого майна є невірною.
Показання обвинуваченого, який вказав, що дійсно викрав належну потерпілому барсетку за вказаних обставин, проте до моменту затримання не знав, що був викритий у вчиненні крадіжки колегія суддів розцінює як намагання уникнути кримінальної відповідальності за більш тяжкий злочин та не бере до уваги, оскільки вони спростовуються наведеними вище доказами.
При цьому, хибною є думка суду про те, що викрадені у потерпілого ОСОБА_9 кошти є незначною шкодою.

Згідно п.2 примітки до ст.185 КК України у статтях 185, 186, 189 та 190 цього Кодексу значна шкода визнається із врахуванням матеріального становища потерпілого та якщо йому спричинені збитки на суму від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Оскільки судом було встановлено, що потерпілий ОСОБА_9 не працює, не має постійного джерела заробітку, під час судового розгляду провадження стверджував, що викрадена сума коштів є для нього значною, проте пізніше повідомив суд про незначимість завданої шкоди, з врахуванням положень ст.185 КК України, колегія суддів приходить до висновку, що завдану потерпілому шкоду в сумі 69993 грн. слід вважати значною.

Разом з тим є вірним висновок суду першої інстанції, що скло дверцят автомобіля було розбите саме обвинуваченим, оскільки з показань потерпілого та свідків вбачається, що саме ОСОБА_7 був помічений ними біля пошкодженого транспортного засобу потерпілого відразу після почутого звуку, схожого на розбивання скла, після чого почав втікати з викраденою барсеткою, при цьому інших осіб в той момент біля автомобіля не було.

Відповідно, судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна, що завдало значної шкоди потерпілому.
Вказане підтверджується також протоколом огляду місця події з фототаблицею від 12.01.2015р., протоколами огляду предмету від 13 та 15 січня 2015 р. з фототаблицями, протоколом огляду речей від 12.01.2015 р. з фототаблицею, протоколом затримання особи від 12.01.2015 р.

Враховуючи вищевикладене, з підстав наведених у ст.409 КПК України, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 за доводами прокурора, вказаними у апеляційній скарзі, підлягає скасуванню із ухваленням нового вироку.
Відповідно до положень ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.
До обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 , суд відносить вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
До обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить добровільне відшкодування завданої шкоди.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання, у відповідності з ст. 65 КК України апеляційний суд враховує тяжкість вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, який згідно ст.89 КК України судимості не має, за місцем проживання характеризується позитивно, сімейний стан та стан його здоров`я, думку потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні, та приходить до висновку, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства і призначає покарання в межах санкції ч.3 ст.186 КК України ближче до мінімальної межі.

Таке покарання на думку колегії суддів буде справедливим та достатнім для його виправлення та запобігання вчинення інших злочинів.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 420 КПК України, ст.72 КК України Апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 04 червня 2015 року в даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 в частині визнання його винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, призначеного покарання та зарахування у строк відбування покарання строку перебування під вартою скасувати та ухвалити новий вирок.
Визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, та призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк перебування його під вартою з 12 січня 2015 року до 04 червня 2015 року включно, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 слід рахувати з моменту звернення вироку до виконання.
В решті вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення. На вирок може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Головуючий:

Судді: