УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Категорія ст. 309 КПК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 жовтня 2015 року м. Житомир.
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Гребінки Васильківського району Київської області, мешканця АДРЕСА_1 ,
Ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого Житомирського РВ УМВС України в Житомирської області, ОСОБА_8 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою до 03.12.2015 року, без визначення застави.
Прийняте рішення суд мотивував відсутністю стійких соціальних зв`язків, негативними даними про особу підозрюваного, його схильністю до вчинення противоправних дій і тим, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у причетності до вчинення тяжкого та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186 і ч. 3 ст. 187 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 та до 12 років, а також наявністю ризиків можливого ухилення від слідства і суду, вчинення нових кримінальних правопорушень. Тому, слідчий суддя дійшов висновку, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам і забезпечити належну поведінку підозрюваного.
Згідно подання слідчого та приєднаних матеріалів ОСОБА_8 підозрюється у тому, що 30.07.2015 року, за попередньою змовою групою осіб, з ОСОБА_9 , після вживання спиртних напоїв на автомобілі «таксі» ВАЗ 2110 державний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_10 , приїхали до будинку АДРЕСА_2 .
04.10.2015 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. З ст. 187, ч. З ст. 186 КК України.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Мотивує тим, що прокурор не довів наявність ризиків можливого ухилення ОСОБА_8 від слідства або суду, намірів до перешкоджання кримінальному провадженню впливом на свідків і потерпілу чи намагання вчиняти інші кримінальні правопорушення, які можуть бути підставою обрання виняткового запобіжного заходу, а обрання інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належної поведінки обвинуваченого та запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України і це не зазначено в ухвалі суду, який не дав оцінки всім фактичним обставинам справи, не врахував думку підозрюваного.
Суворість можливого судового рішення не свідчить про можливість переховування підозрюваного від правосуддя, який зацікавлений в об`єктивному, повному та швидкому розслідуванні кримінального провадження, не має на меті переховуватись від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати розслідуванню кримінального провадження, оскільки ОСОБА_8 з`являвся за викликом слідчого.
Стверджує, що ОСОБА_8 відповідно до ст. 89 КК України не судимий, вину визнав, має стійкі соціальні зв`язки, є громадянином України, постійно проживає в АДРЕСА_1 , на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, проживає цивільним шлюбом з громадянкою ОСОБА_15 , має рідню сестру ОСОБА_16 .
Адвокат посилається на п. 1 ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод людини згідно якої, «Кожен мас право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом» та на статтю 29 Конституції України де передбачено, що «Кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом».
Вказує на вимоги ст. ст. 177, 178, ч. І ст. 183 КПК України та необхідність їх дотримання при обранні запобіжного заходу.
Адвокат також зазначає, що ОСОБА_8 не погоджується як з сумою завданих матеріальних збитків, вважає її занадто завищеною і вважає неправильною кваліфікацією вчиненого кримінального правопорушення за ч. З ст. 186 КК України, як грабіж, поєднаний з проникненням у житло, оскільки потерпілий сам запросив його до житла, а двері в будинок були завжди відкриті.
Тому, на думку захисника при кваліфікації дій ОСОБА_8 проігноровані рішення Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 10 "Про судову практику у справах про злочини проти власності" та листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ 29.01.2013 року № 223-161/0/4-13 «Про практику застосування судами окремих норм матеріального права щодо кваліфікації розбою, поєднаного з проникненням у приміщення», у даному випадку безперешкодним входженням до приміщення.
Рішення слідчого судді адвокат вважає постановленим всупереч ст. 196 КІІК України та п. З постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25.04.2003 року «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства», належним чином не мотивованим доказами того, що ОСОБА_8 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчиняти інше кримінальне правопорушення.
Вказує, що держава жодним чином не сприяла ОСОБА_8 в обранні ним правильної життєвої позиції, забезпечення роботою, реалізації своїх здібностей. А тому, застосування від імені Держави запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є не що інше, як переслідування державою і так знедоленої людини.
Заслухавши доповідь судді, заперечення прокурора проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши клопотання слідчого з доданими матеріалами в межах визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Пунктом 4 ч. 2 зазначеної статті передбачено, що тримання під вартою може бути застосоване до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Слідчому судді прокурором надані дані, які характеризують підозрюваного ОСОБА_8 з негативної сторони і докази наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Можливість продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення, пов`язані з нападами на громадян та відкритим викраденням чужого майна, прокурором стверджується, виявленими в автомобілі, яким 04.10.2015 року пересувався ОСОБА_8 , «балаклавами» чорного кольору, металевими ломами та виявленим і вилученим при особистому огляді пристроєм схожим на пістолет, систематичністю вчинення ним умисних кримінальних правопорушень на території іншої області, що підозрюваний працездатний, однак суспільно корисною працею не займається, не має постійного джерела прибутку.
Можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду прокурор мотивував тим, що підозрюваний ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності і усвідомлює можливість засудження його до покарання з перебуванням в місцях позбавлення волі, забезпечує своє існування шляхом вчинення умисних тяжких кримінальних правопорушень. Перебуваючи на волі може знищити, сховати або спотворити речі, документи та речові докази, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, які не встановлені слідством.
З матеріалів справи колегією суддів також встановлено, що слідчий мав підстави для звернення з поданням до суду про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки він обґрунтовано підозрюється у причетності до вчинення тяжкого та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186 та ч. 3 ст. 187 КК України, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 та до 12 років, не заперечує свою причетність до вчинення інкримінованих правопорушень. Враховуючи особу підозрюваного, наявність ризиків, які дали достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України - ухилятися від слідства і суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення, рішення слідчого судді, є мотивованим.
Посилання адвоката на те, що ОСОБА_8 співмешкає з громадянкою ОСОБА_15 і має сестру ОСОБА_16 , на думку колегії суддів, не свідчить про наявність тісних соціальних зв`язків.
Слідчим суддею досліджувалася, з постановленням відповідного вмотивованого рішення, на підставах та в порядку, встановлених законом, можливість обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою і можливість визначення застави, при обранні запобіжного заходу тримання під вартою.
Таким чином, доводи викладені в апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_7 , не можуть бути підставою для задоволення поданої нею апеляційної скарги та скасування ухвали слідчого судді.
Доводи апеляційної скарги адвоката щодо неправильної кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 3 статей 186 і 187 КК України із-за відсутності в його діях кваліфікуючої ознаки «проникнення у житло», є оцінкою доказів і також не можуть бути підставою для зміни чи скасування ухвали слідчого судді.
За наведених обставин, керуючись ст. ст. 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів -
постановила:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Богунського районного суду міста Житомира від 05 жовтня 2015 року, по кримінальному провадженню № 0004505, про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду
Житомирської області: