"01" вересня 2015 р. Справа № 363/3827/15-к
УХВАЛА

Іменем України

1 вересня 2015 року Вишгородський районний суд Київської області в складі головуючого-судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши заяву про відвід судді у кримінальному провадженні № 0000152 щодо ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України,

встановив:
захисник обвинуваченого ОСОБА_5 27.08.2015 року звернувся до суду із заявою про відвід судді ОСОБА_6 . Відвід мотивовано упередженістю судді до сторони захисту, оскільки головуюча на стадії підготовчого провадження всупереч вимог ч. 4 ст. 291 КПК України за клопотанням прокурора приєднала до обвинувального акту матеріали досудового розслідування і тим самим в неї склалася думка про винуватість ОСОБА_4 .

Заслухавши обвинуваченого на підтримання заяви, прокурора, який проти цього заперечив, дослідивши матеріали кримінального провадження, а також дослідивши письмові пояснення адвоката ОСОБА_5 про розгляд цієї заяви в його відсутність та на підтримання заявленого відводу судді, суд дійшов наступного.

Так, 20.08.2015 року під головуванням судді ОСОБА_6 проведено підготовче судове засідання у вказаному кримінальному провадженні. У справі призначено судовий розгляд.

Матеріали досудового розслідування зібрані стороною обвинувачення за клопотанням прокурора приєднані до обвинувального акту.

Вирішуючи заявлену заяву, суд зазначає, що відповідно до вимог ст. 22 КПК України сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Чинним КПК України не регламентовано особливого чи спеціального порядку подання доказів сторонами суду. Вирішальним фактором у цьому виступає забезпечення рівності сторін перед законом і судом, змагальності й свободі в поданні ними своїх доказів та у доведенні їх переконливості.

Втім ч.1 ст. 317 КПК України передбачено, що документи, інші матеріали, надані суду під час судового провадження його учасниками, судові рішення та інші документи і матеріали, що мають значення для цього кримінального провадження, долучаються до обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності і є матеріалами кримінального провадження (кримінальною справою).

Після призначення справи до судового розгляду головуючий повинен забезпечити учасникам судового провадження можливість ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, якщо вони про це заявлять клопотання.

Зазначена норма є спеціальною, яка знаходиться в Главі 27 «Підготовче провадження» й безпосередньо стосується цієї стадії судового провадження.

Крім того згідно ч. 3 ст. 93 КПК України сторона захисту, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

При цьому зі справи вбачається, що сторона захисту не позбавилася можливості в ході підготовчого судового засідання надавати власні зібрані докази (ч. 3 ст. 93 КПК України), заявляти клопотання, подавати документи тощо.

Разом з тим з самого факту приєднання матеріалів кримінального провадження до обвинувального акту згідно ст. 317 КПК України не можна дійти висновку про упередженість судді, твердження про що є надуманими і необґрунтованими.

Слід зазначити, що згідно з правилами оцінки доказів (ст. 94 КПК України) суд керується внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Отже момент представлення доказів суду не є і не може бути визначальним при вирішенні питання про винуватість особи, що відбувається виключно на стадії ухвалення вироку (ст. 368 КПК України).

А тому сам по собі момент представлення сторонами тих чи інших доказів суду згідно Закону не може мати впливового значення на об`єктивність та неупередженість судді ОСОБА_6 .

За таких обставин із справи ніщо не говорить про те, що сторона захисту в ній опинилася в менш вигідному положенні порівняно з органами прокуратури, а в судді склалася упереджена думка про винуватість обвинуваченого.

Що стосується посилання в заяві про відвід судді на інформаційний лист ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справи, то зазначений лист не може вважатися офіційним тлумаченням (роз`ясненням) законів і обґрунтовувати ним свої рішення суд не вправі.

Згідно ж із ч. 2 ст. 19 Конституції України всі органи державної влади (у тому числі й суди), їх посадові особи (судді) «зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».

Відтак, з мотивів висловлених у заяві не можна дійти висновку про існування обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді ОСОБА_6 , а тому в задоволенні цієї заяви слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтями 75-81, 372 КПК України,

ухвалив:

у задоволенні заявленого відводу судді ОСОБА_6 відмовити.

Ухвала згідно вимог ч. 2 ст. 392 і ч. 5 ст. 532 КПК України не може бути оскарженою і набирає законної сили з моменту її проголошення.

Суддя