УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1,
суддів ОСОБА_2 і ОСОБА_3,
за участю прокурора захисника засуджених при секретарі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянувши в судовому засіданні 10 вересня 2015 року в м. Києві кримінальне провадження за касаційними скаргами захисника ОСОБА_9, засуджених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 на вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 12 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 10 березня 2015 року,

в с т а н о в и в:

Зазначеним вироком засуджено

ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянку України, в силу ст. 89 КК України таку, що не має судимості,

за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років із конфіскацією всього майна, яке є її власністю;

за ч. 2 ст. 317 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією всього майна, яке є її власністю.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років із конфіскацією всього майна, яке є її власністю.

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, раніше неодноразово судимого, останній раз - вироком Новомиргородського районного суду від 10 березня 2011 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки,

за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

за ч. 2 ст. 317 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 та ОСОБА_6, протягом квітня та травня 2014 року, за попередньою змовою, знаходячись за місцем свого проживання по АДРЕСА_1, незаконно збули ОСОБА_10 за 50, 20 та 100 гривень особливо небезпечний наркотичний засіб - ацетильований опій, вагою 0,013, 0,028 та 0, 025 грам відповідно.

Крім того, протягом квітня та травня 2014 року, повторно, за попередньою змовою ОСОБА_7 та ОСОБА_6 надали приміщення однієї з кімнат по АДРЕСА_1 ОСОБА_10 та ОСОБА_11 для незаконного вживання, шляхом ін'єкцій, особливо небезпечного наркотичного засобу - ацетильованого опію.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 10 березня 2015 року вирок місцевого суду змінено, виключено з мотивувальної та резолютивної частин вказівку щодо конфіскації майна, що належить засудженим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 317 КК України. У решті вирок щодо засуджених залишено без зміни.

У касаційних скаргах:

- захисник ОСОБА_9, що діє в інтересах засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_6, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати у зв'язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а кримінальне провадження закрити. Зазначає, що показання та дії ОСОБА_12 вказують про провокацію злочину працівниками правоохоронних органів. Добровільної та письмової згоди на залучення в якості легендованої особи ОСОБА_12 не давав. Крім того, ні свідки ні поняті по вказаному кримінальному провадженні не бачили факт закупки ОСОБА_12 наркотичного засобу, а всі інші відомості їм відомі зі слів останнього. Також вважає, що в діях засуджених відсутній склад кримінальних правопорушень, оскільки умислу на збут наркотичних засобів у ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не було, а факт надання останніми приміщення для систематичного вживання іншими особами наркотичних засобів не підтверджено;

- засуджений ОСОБА_6 порушує питання про скасування у судових рішень щодо нього зв'язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Своє прохання обґрунтовує тим, що досудове розслідування та судовий розгляд проведені однобічно й неповно, з порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому висновки суду про доведеність вини за ч. 2 ст. 307 та ч. 2 ст. 317 КК України не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і ґрунтуються на суперечливих доказах та показах свідків. Зазначає, що слідчий ОСОБА_24 спровокував учинення ним кримінального правопорушення. Крім того зазначає, що судом апеляційної інстанції належним чином не розглянуто його доводи, не зазначено жодної підстави через яку апеляційні скарги визнано необґрунтованими, а доводи апеляцій - безпідставними, обмежившись перерахуванням доказів, покладених в основу вироку та загальним формулюванням про доведеність винності засуджених у вчиненні інкримінованого їм злочину.

Касаційна скарга ОСОБА_7 та викладені в ній доводи аналогічні доводам касаційної скарги ОСОБА_6

Заслухавши доповідача, пояснення засуджених та їх захисника на підтримку касаційних скарг, думку прокурора про відсутність підстав для задоволення скарг, перевіривши кримінальне провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

При вирішенні питання про скасування або зміну вироку, ухвали, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України, суд касаційної інстанції керується статтями 412-414 цього Кодексу і не переглядає судові рішення з підстав однобічності і неповноти досудового розслідування та судового розгляду, щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Натомість, саме такі підстави є предметом перегляду суду апеляційної інстанції.

Із огляду на це, судова колегія при вирішенні питань, поставлених у касаційній скарзі виходить із фактичних обставин кримінального провадження, встановлених судом першої інстанції і в межах поданої апеляції перевірених колегією суддів апеляційного суду.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 317 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних і належно оцінених судами доказах, і є правильними.

Зокрема, винуватість засуджених у вчиненні інкримінованих їм злочинів підтверджується: показаннями свідка ОСОБА_10, із яких вбачається, що він добровільно брав участь при проведенні оперативної закупки, та саме у ОСОБА_7 та ОСОБА_6 тричі у 2014 році по АДРЕСА_1 за місцем проживання засуджених придбав за вручені працівниками міліції йому кошти в сумі 50, 100 та 20 гривень особливо небезпечний наркотичний засіб. Крім того зазначав, що він, будучи наркозалежним, 18 квітня 2014 року вдома у засуджених уживав наркотичний засіб та бачив, як ОСОБА_6 вколов наркотичних засіб шляхом ін'єкції одному чоловіку; свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22., які були понятими при проведенні оперативної закупівлі наркотичного засобу у засудженого; даними, що містяться в протоколах слідчих дій, висновках експертиз та іншими наведеними у судових рішеннях доказами і сумніву щодо достовірності яких немає.

Ці та інші наведені у вироку суду докази переконливо свідчать про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 винуваті у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 317 КК України.

При перевірці матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом досліджені всі обставини, з'ясування яких могло мати істотне значення для правильного її вирішення. Проявів упередженості щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 під час судового розгляду не виявлено.

При призначенні ОСОБА_7 та ОСОБА_6 покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд урахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про осіб засуджених, пом'якшуючі та обтяжуючі покарання обставини. Обране покарання є необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження нових злочинів.

Доводи захисника та засуджених щодо провокації правоохоронними органами кримінального правопорушення та щодо проведення оперативних закупок ОСОБА_23, були предметом перевірки як судом першої так і апеляційної інстанції та обґрунтовано визнані безпідставними.

Окрім того, суд апеляційної інстанції ретельно перевірив і інші доводи засуджених та їх захисника, аналогічні тим, що наведені у касаційних скаргах. Викладені в ухвалі апеляційного суду мотиви визнання цих доводів безпідставними, є обґрунтованими. Свої висновки, з цих питань суд 2-ї інстанції належним чином умотивував. Із даними висновками погоджується і колегія суддів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, не виявлено.

Керуючись ст. ст. 434-436 КПК України суд,

п о с т а н о в и в:

Касаційні скарги захисника ОСОБА_9, засуджених

ОСОБА_6 і ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 12 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від

10 березня 2015 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3