УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" грудня 2015 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 перевіривши виконання вимог ст.ст. 537-539 КПК України та Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» за заявою ОСОБА_2 про зарахування засудженому строку попереднього ув`язнення, -

в с т а н о в и в:
24.12.2015 року у провадження суду надійшло дане клопотання.

Згідно з ст. 35 КПК України, автоматизованою системою документообігу суду, було визначено головуючого суддю ОСОБА_1 та передано матеріали 30.12.2015 року.

Тож, суд перевіривши виконання вимог ст.ст. 537-539 КПК України та Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» (надалі Закон), приходить до наступного.

З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Тобто, враховуючи вищезазначені правові норми, саме на заявника покладається обов`язок довести у своїй заяві, шляхом подання належних і допустимих доказів у розумінні ст.ст. 84-86 КПК України, те, що подане ним клопотання підсудне суду, до якого він звертається, заявник є уповноваженим згідно з ст. 3 Розділу ІІ Закону подавати таке клопотання, відомості про те, що засуджений був попередньо ув`язнений межах того самого кримінального провадження, у межах якого до нього слід зарахувати таке попереднє ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Зокрема, ст. 3 Розділу ІІ Закону цей Закон застосовується за клопотанням засудженої особи, членів її сім`ї або захисника, суду, що виніс зазначений обвинувальний вирок, протягом двох тижнів з дня отримання відповідного клопотання судом або за власною ініціативою суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 КПК України, близькі родичі та члени сім`ї - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

З даної заяви слідує, що вона подана заявником, як матір`ю засудженого ОСОБА_3 .

Стаття 121 Сімейного Кодексу України (далі СК України) зазначає, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану (свідоцтва про народження) в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Однак, у даному випадку, заявником, у супереч положень ст.ст. 22, 26, 539 КПК України, ст. 3 Розділу ІІ Закону, не було долучено до поданих у суд матеріалів належних і допустимих доказів у розумінні ст.ст. 84-86 КПК України, які б підтверджували те, що вона, як матір засудженого, має право подавати до суду відповідне клопотання (свідоцтва про народження), даних про те, що засуджений був узагалі попередньо ув`язнений або ж засуджений (копію вироку).

За таких умов, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заява заявника за своєю суттю є сумнівною, однак наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України), а тому підлягає поверненню заявнику з роз`ясненням того, що таке повернення, не позбавляє права повторного звернення до суду.

Також, виходячи з положень ст.ст. 392, 539 КПК України та норм Закону, дане судове рішення оскарженню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 537-539 КПК України, Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», суддя, -

п о с т а н о в и в:
Заяву ОСОБА_2 про зарахування засудженому строку попереднього ув`язнення, - повернути заявнику.

Копію ухвали про повернення клопотання (заяви) надіслати особі, яка його подала, разом із усіма доданими до нього документами.

Повернення клопотання (заяви) не є перешкодою для повторного звернення до суду в порядку Кримінального процесуального Кодексу України.

Ухвала оскарженню не підлягає є обов`язковою для безумовного виконанню на всій території України.
С у д д я : ОСОБА_1