Справа № 11-314/11
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач : Слободян К.Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого-судді: Слободяна К.Б.

суддів: Нагорняка Є.П., Мішеніної С.В.

за участю прокурора: Фінца Д.Г.

розглянула 24 березня 2011 року у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_2 на постанову Староміського районного суду м. Вінниці 2 лютого від 2011 року, якою відносно

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

засудженого вироком апеляційного суду

м. Києва від 15.03.2004 року за ст. 27 ч. 5, 345 ч.3

КК України 2001 року до 8 років позбавлення волі;

- за ст. 263 ч. 1 КК України 2001 року до 4-х років позбавлення волі;

- за ст. 69 КК України 1960 року до 13 років

позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за ст. ст. 19 ч. 6, 93 п.п. «а», «и», «і»КК України 1960 р. до 14;

років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за ст.ст. 19 ч. 6, 17 ч. 1, 93 п.п. «а», «з», «и», «і» КК України 1960 р.

до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за ст. 19 ч. 6, 190-1 КК України 1960 р. до 14 років позбавлення волі;

- за ст. 19 ч.4, 93 п.п. «з», «и», «і»КК України 1960 року до 15 років

позбавлення волі;

- за ст. ст. 19 ч. 6, 17 ч. 2, 93 п.п «а», «в», «з», «и», «і» КК України 1960 р. до

довічного позбавлення волі з конфіскацією майна;

На підставі ст. 42 КК України 1960р. остаточно визначено покарання у виді

довічного позбавлення волі з конфіскацією майна,-

відмовлено в задоволенні подання про приведення у відповідність до вимог чинного законодавства вирок апеляційного суду м. Києва від 15.03.2004 року стосовно останнього на підставі Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінально-процесуального Кодексів України щодо гуманізації кримінальної відповідальності»від 15.04.2008 року.

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, засуджений ОСОБА_2 подав на нього апеляцію, в якій просить скасувати постанову суду як незаконну та привести вирок апеляційного суду м. Києва від 15.03.2004 року у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінально-процесуального кодексів України щодо гуманізації кримінальної відповідальності»від 15.04.2008 року та призначити покарання у вигляді 15 років позбавлення волі. Своє прохання ОСОБА_2 мотивує тим, що рішенням Конституційного Суду України від 29 грудня 1999 року визнано неконституційним застосування в Україні виключної міри покарання смертної кари, а отже на підставі п. 2 ст. 152 Конституції України застосування смертної кари стало неможливим з дня прийняття Конституційним Судом України цього рішення. На думку апелянта в період з 29 грудня 1999 р. по 29 березня 2000 р., тобто з дня вступу в силу рішення Конституційного Суду України і до набрання чинності Законом про внесення в Кримінальний кодекс України змін про впровадження в якості покарання довічного увязнення, єдиним покаранням, яке було передбаченим санкцією статті 93 КК України було позбавлення волі на строк від 8 до 15 років. Це покарання є найбільш мяким і відповідно до положень ч. 4 ст. 5 КК України він отримав право на помякшення вироку.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора, який просить залишити апеляцію засудженого ОСОБА_2 без задоволення як необґрунтовану, перевіривши матеріали судової справи, виступ прокурора в дебатах, обговоривши доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція необґрунтована і не підлягає задоволенню.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 29.12.1999 року №11-рп/99, положення статті 24 Загальної частини та положення санкцій статей Особливої частини Кримінального Кодексу України, які передбачають смертну кару, як вид покарання, визнані такими, що не відповідають Конституції України, втратили чинність з дня його ухвалення.

На виконання цього рішення Законом України від 22.02.2000 року «Про внесення змін до Кримінального та Кримінально-процесуального та Виправно-трудового Кодексів України»з Кримінального Кодексу України виключено ст. 24 та доповнено ст. 25-2, якою на заміну смертної кари передбачено більш м»який вид покарання довічне позбавлення волі. Цей закон набув чинності 29.03.2000 року.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 до покарання у виді довічного позбавлення волі засуджувався у 2004 році, тобто коли застосування такого виду покарання законодавчо вже було врегульовано. При цьому, як видно з матеріалів справи, вирок відносно ОСОБА_2 був оскаржений в касаційному порядку і ухвалою Верховного Суду України від 14.12.2004 року залишений без змін, що свідчить про правомірність призначення апеляційним судом зазначеної міри покарання.

Крім того, своїм рішенням від 26 січня 2011 року п. 4 Конституційний Суд розяснив, що з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 29 грудня 1999 р. і до набрання чинності Законом №1483, який набрав чинності 29.03.2000 р, існував проміжок часу, протягом якого Верховна Рада України приймала рішення щодо внесення змін до Кодексу 1960 року стосовно заміни смертної кари іншим видом покарання довічним позбавленням волі, що не означає, що існуючі на той час відповідні санкції статей Кримінального кодексу 1960 року втратили альтернативний характер та передбачали лише покарання у виді позбавлення волі на максимальний строк до пятнадцяти років.

За таких обставин Конституційний Суд України зазначив, що альтернативний характер санкцій статей Кодексу 1960 року, які передбачали покарання за особливо тяжкі злочини, не давав підстав для призначення судами іншого покарання замість смертної кари до моменту її заміни Верховною Радою України на довічне позбавлення волі, оскільки це порушувало принцип співмірності тяжкості злочину і покарання за його вчинення, не відповідало принципу справедливості в кримінальному праві.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду про відмову в задоволенні подання про приведення у відповідність до вимог чинного законодавства вирок апеляційного суду м. Києва від 15.03.2004 року стосовно засудженого ОСОБА_2 є обґрунтованим, а тому його апеляція не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 366, 377 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляцію засудженого ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Староміського районного суду м. Вінниці від 2 лютого 2011 року щодо нього -без змін.

Судді:

Згідно з оригіналом: