Справа № 694/122/16-к Провадження №1-кп/694/43/16
Вирок
І М Е Н Е М У К Р А І Н И
17.02.2016 року м. Звенигородка
Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шпола Черкаської області, громадянина України, з повною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого в силу ст. 89 КК України,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Шпола Черкаської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з неповною вищою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_3 за попередньою змовою разом з ОСОБА_4 , приблизно о 02 год. 40 хв. 08 грудня 2015 року, перебуваючи в загальному підвальному приміщенні багатоквартирного житлового будинку, розміщеного по АДРЕСА_3 , маючи умисел на незаконне проникнення до володіння особи, таємно, не маючи дозволу володільця на перебування в приміщенні, шляхом підбору ключа до замка вхідних дверей, незаконно проникли всередину підвального приміщення жительки вказаного будинку ОСОБА_6 , та шляхом віджиму вхідних дверей незаконно проникли до підвального приміщення жителя вказаного будинку ОСОБА_7 .
Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину визнав повністю. Дав показання про те, що 07 грудня 2015 року він разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_8 катались на автомобілі останнього по Шполянському та Звенигородському районі. Вночі 08 грудня 2015 року ОСОБА_9 залишив їх в центрі м. Звенигородки та поїхав у кудись у справах, пообіцявши забрати їх вранці. Вони гуляли по місту,однак замерзли та вирішили зайти в підвал будинку по пр-ту Шевченка, щоб там почекати до ранку. В загальне підвальне приміщенні вони зайшли безперешкодно, бо двері були незамкнені. Потім вони куском металевої арматури віджали замок одного з підвалів та побачили там зв`язку саморобних ключів. Шляхом підбору ключа до замка вхідних дверей вони проникли в інший підвал. Там вони перебували приблизно 2-3 години та були затримані працівниками міліції. Умислу на викрадення майна у них не було. В скоєному щиро розкаюється.
Обвинувачений ОСОБА_4 свою у вчиненні злочину також визнав повністю. Дав показання аналогічні тим, що і обвинувачений ОСОБА_3 . Щиро розкаюється у вчиненому.
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі, стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Таким чином, суд вважає, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні злочину доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 162 КК України як незаконне проникнення до іншого володіння особи.
Також суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 162 КК України як незаконне проникнення до іншого володіння особи.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості, особу винного, який не судимий в силу ст. 89 КК України, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, однак перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом: «Наркотична залежність».
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_3 згідно ст. 67 КК України, суд визнає вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою.
На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_3 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 162 КК України у виді штрафу, оскільки на думку суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченого.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 згідно ст. 67 КК України, суд визнає вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою.
На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 162 КК України у виді штрафу, оскільки на думку суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів.
Цивільний позов у справі не заявлено.
Речовими доказами у справі визнано: мобільний телефон марки «Нокіа», ліхтар, пару перчаток, гайковий, насвічний ключ, паливний кран-фільтр, 7 ключів від замків, викрутку, сумку «Найк», упаковку гумки «Орбіт», двосторонній скотч, фольговий згорток з порошкоподібною речовиною білого кольору, долю яких суд вирішує відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати на залучення експерта при проведенні судово-хімічної експертизи №2/1943/н від 16.12.2015 року з обвинуваченого ОСОБА_4 не стягуються, оскільки предметом дослідження була порошкоподібна речовина білого кольору, вилучена у нього при затриманні, яка не є об`єктом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, за вчинення якого він засуджується.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 ( вісімсот п`ятдесят ) гривень.
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 ( вісімсот п`ятдесят ) гривень.
Цивільний позов у справі не заявлено.
Речові докази, які знаходяться в каимері зберігання речових доказів Звенигородського відділу поліції, після набрання вироком законної сили: мобільний телефон марки «Нокіа», ліхтар, пару перчаток - повернути засудженому ОСОБА_3 ; викрутку, сумку «Найк», упаковку гумки «Орбіт», двосторонній скотч - повернути засудженому ОСОБА_4 ; фольговий згорток з порошкоподібною речовиною білого кольору - знищити; гайковий, насвічний ключ, паливний кран-фільтр, передані на зберігання потерпілій ОСОБА_6 залишити їй як законному володільцю; 7 ключів від замків, які знаходяться в каимері зберігання речових доказів Звенигородського відділу поліції - повернути потерпілому ОСОБА_7 .
Процесуальні витрати з обвинувачених не стягуються.
Заходи забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не застосовувались.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги через Звенигородський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1