Справа № 348/796/15-к
Провадження № 11-кп/779/355/2015
Категорія ч. 3 ст. 187 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2015 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області

в складі суддів : ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря с/з ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 186 КК України, ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 за ч. 3 ст. 187 КК України за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Надвірнянського районного суду від 15 червня 2015 року, з участю прокурора ОСОБА_13 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , законних представників неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , захисників ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 ,

в с т а н о в и л а :
За вказаним вироком суду :

ОСОБА_6 визнано винним за ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України з призначенням покарання :

- за ч. 3 ст. 187 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України - п`ять років позбавлення волі без конфіскації майна;

- за ч. 3 ст. 186 КК України - чотири роки позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 185 КК України - три роки позбавлення волі.

Згідно ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання ОСОБА_6 п`ять років позбавлення волі без конфіскації майна.

ОСОБА_7 - за ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України з призначенням покарання :

- за ч. 3 ст. 187 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України - п`ять років позбавлення волі без конфіскації майна;

- за ч. 3 ст. 186 КК України - чотири роки позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 185 КК України - три роки позбавлення волі.

Згідно ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання ОСОБА_7 п`ять років позбавлення волі без конфіскації майна.

ОСОБА_8 - за ч. 3 ст. 186 КК України з призначенням покарання із застосуванням ст. 69 КК України - три роки позбавлення волі.

ОСОБА_10 - за ч. 3 ст. 187 КК України з призначенням покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, - два роки позбавлення волі без конфіскації майна.

ОСОБА_11 - за ч. 3 ст. 187 КК України з призначенням покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, - два роки позбавлення волі без конфіскації майна.

Стягнуто з обвинувачуваних у дохід держави витрати за проведення експертиз.

Цим же вироком ОСОБА_9 визнано винним за ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України з призначенням покарання :

- за ч. 3 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, - три роки позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, - два роки позбавлення волі.

Згідно ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання ОСОБА_9 три роки позбавлення волі.

Але вирок суду в частині засудження ОСОБА_25 ніким не оскаржено.

Згідно з вироком суду 03 жовтня 2014 року, близько 03 год., ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , будучи об`єднаними єдиним злочинним умислом на протиправне заволодіння чужим майном та корисливим мотивом, приготувавши до вчинення злочину маски та ніж, пройшли на територію домоволодіння потерпілого ОСОБА_26 , що по АДРЕСА_1 і діючи умисно та погоджено між собою, розбивши скло, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 через вікно проникли у будинок. Знаходячись у будинку, ОСОБА_6 , використовуючи заздалегідь приготовлений до вчинення злочину ніж, з метою заволодіння грошовими коштами, вчинив напад на потерпілого ОСОБА_26 , при цьому здійснив погрозу застосування насильства небезпечного для життя потерпілого. Також, він наніс потерпілому удари внаслідок чого спричинив тілесні ушкодження у вигляді синців і ссадин м`яких тканин обличчя та правої вушної раковини, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. В цей час ОСОБА_7 , з метою заволодіння чужим майном, вчинив напад на потерпілу ОСОБА_27 , погрожуючи застосувати насильство небезпечне для життя потерпілої, вимагав негайної передачі грошових коштів.

В подальшому ОСОБА_7 залишився біля потерпілих, а ОСОБА_6 заволодів коштами у сумі 950 грн., які знаходились під матрацом ліжка ОСОБА_26 , а також обшукавши будинок, знайшов та заволодів коштами ще в сумі 2 450 грн., а всього заволоділи коштами потерпілих на суму 3400 грн.

18 жовтня 2014 року, близько 02 год., ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 будучи об`єднаними єдиним злочинними умислом на протиправне заволодіння чужим майном, та корисливим мотивом, взявши із собою маски, рукавиці та липку стрічку типу «скотч», пройшли на територію домоволодіння ОСОБА_28 у АДРЕСА_2 . Знаходячись на подвір`ї, за допомогою знайденого каменю, розбили скло у вікні кухні, через яке ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проникли в житловий будинок ОСОБА_29 та оглянувши будинок, виявили потерпілу ОСОБА_28 , яка спала в кімнаті та на шум від розбитого скла і на присутність сторонніх осіб в будинку не реагувала. В подальшому, ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 обшукали будинок потерпілої, виявили ключ від замка вхідних дверей та відчинили їх для полегшення втечі з місця вчинення злочину. Обшукуючи будинок у меблевій стінці виявили та заволоділи грошима в сумі 5 600 грн. У момент вчинення крадіжки, потерпіла ОСОБА_28 , яка спала, прокинулася та виявивши їх злочинні дії, почала кричати. Усвідомлюючи своє викриття потерпілою та бажаючи досягнення злочинної мети спрямованої на заволодіння чужим майном, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 із викраденими коштами втекли.

В той же день близько 06 год., ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , будучи об`єднаними єдиним злочинними умислом на протиправне заволодіння чужим майном, та корисливим мотивом, взявши із собою маски, рукавиці та липку стрічку типу «скотч», знову повернулися до домоволодіння ОСОБА_28 , через раніше відчинені вхідні двері ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проникли у житловий будинок та вчинили напад на ОСОБА_28 , погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя, вимагали негайної передачі грошових коштів. У подальшому. ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , розраховуючи на наявність грошових коштів у потерпілої, заволоділи закритим дерев`яним сейфом із документами, які матеріальної цінності не представляли та з місця вчинення злочину втекли.

25 жовтня 2014 року, близько 02 год. 30 хв., ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_30 , будучи об`єднаними єдиним злочинним умислом на протиправне заволодіння чужим майном та корисливим мотивом, взявши із собою ніж, закривши обличчя шарфом та хустиною прийшли до домоволодіння ОСОБА_31 , що в АДРЕСА_3 . Там, ОСОБА_6 , ОСОБА_30 та ОСОБА_10 підійшли до одного із вікон будинку з метою вийняти скло для проникнення в середину. В той момент потерпіла ОСОБА_31 , яка знаходилася всередині будинку, прокинувшись від шуму, побачила ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_32 та з метою припинення злочинних дій підійшла до вікна та почала кричати. Реагуючи на дії потерпілої усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та те, що потерпіла їх викрила ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_30 втекли з території домоволодіння.

В подальшому, не припиняючи злочинних дій, бажаючи досягнення злочинної мети - заволодіння чужим майном, ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_30 відразу ж повернулися до домоволодіння ОСОБА_31 , з метою вчинення нападу. В той час потерпіла ОСОБА_31 відчинила вхідні двері та почала кричати. Проте, ОСОБА_6 шарпнув за ручку вхідних дверей, проник в середину будинку, а за ним в слід проникли ОСОБА_10 та ОСОБА_33 . Діючи спільно, ОСОБА_10 , застосовуючи насильство, що не є небезпечним для життя чи здоров`я, схопив ОСОБА_31 та утримував її, при цьому погрожував застосувати насильство небезпечне для життя потерпілої. В цей час, ОСОБА_30 залишився стояти при вході в будинок, а ОСОБА_6 з метою заволодіння коштами, утримуючи в руці ніж, погрожував застосуванням насильства небезпечного для життя потерпілої, при цьому вимагав негайної передачі грошових коштів. Для досягнення злочинної мети, ОСОБА_6 шукав в будинку кошти, ОСОБА_10 слідкував за діями потерпілої, ОСОБА_30 залишився стояти на сторожі з метою попередження про появу сторонніх осіб. Виявивши та заволодівши коштами в сумі 2 400 гривень, ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_30 з місця вчинення злочину втекли, а кошти розділили між собою.

31 жовтня 2014 року, ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , будучи об`єднаними єдиним злочинним умислом на протиправне заволодіння чужим майном, та корисливим мотивом, взявши із собою маски, рукавиці та липку стрічку типу «скотч», пройшли на територію домоволодіння потерпілого ОСОБА_34 , що в АДРЕСА_4 . Через вікно у будинку вони побачили потерпілого. Тоді, одягнувши маски та рукавиці, обійшли будинок, розбивши вікно підсобного приміщення проникли у житло ОСОБА_35 . Знаходячись в приміщенні будинку ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 почали шукати гроші та цінні речі. В подальшому, вони зайшли в кімнату, де перебував ОСОБА_36 Застосовуючи насильство, яке не було небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, схопили ОСОБА_34 , подолавши його фізичний опір, повалили на підлогу. Використовуючи знайдений шматок тканини та липку стрічку, закрили рот потерпілому та зв`язали руки і ноги. Після продовжили шукати гроші та цінні речі у будинку. Під матрацом дивану, вони виявили гроші в сумі 4 000 грн., в серванті гроші в сумі 350 грн., а в шафі виявили пенсійну карту банку ПАТ КБ «Приват Банк», заволодівши ними. Відкрито заволодівши чужим майном ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишили потерпілого зв`язаним на підлозі та втекли з його будинку.

09 листопада 2014 року, ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , будучи об`єднаними єдиним злочинним умислом на протиправне заволодіння чужим майном та корисливим мотивом, взявши із собою маски, рукавиці та липку стрічку типу «скотч» пройшли на територію домоволодінь ОСОБА_37 , що в АДРЕСА_5 . Через вікно в будинку вони побачили потерпілого. Одягнувши маски та рукавиці, обійшли будинок. ОСОБА_6 , розбивши вікно підсобного приміщення проник в житло ОСОБА_37 , де за допомогою ключа відчинив вхідні двері, через які ОСОБА_7 та ОСОБА_9 проникли у будинок. Знаходячись в приміщенні будинку ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 зайшли в приміщення кухні, де застосовуючи насильство, яке не було небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, повалили ОСОБА_37 на підлогу, за допомогою липкої стрічки та телефонного кабелю зв`язали його і накрили знайденим покривалом. До протиправних дій ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 приєднався ОСОБА_8 , який спільно із ними виявив та відкрито заволодів грошовими коштами в сумі 3 016 грн., насосом для поливу газонів «Plora Best» вартістю 3 000 грн., пляшкою коняка «Потемкин», ємкістю 0,5 л. вартістю 80,00 грн., пляшкою рому «Bacardi Oakheart», ємкістю 0,5 л. вартістю 100 грн., 2 пляшками віскі «Kvint or Garling wite Stork» ємкістю по 0,5 л. вартістю 300 грн. кожна, керамічною пляшкою сувенірного коньяка у формі меча ємкістю 0,5 л. вартістю 120 грн., керамічною пляшкою сувенірного коньяка у формі рогу на підставці ємкістю 0,5 л. вартістю 150 грн. А всього відкрито заволоділи чужим майном на загальну суму 7 066 грн. Окрім того, заволоділи медалями «Ветеран праці», «70 лет Вооруженных сил СССР», «65 лет Победы в Великой Отечественной войне 1941-1945гг», які належать потерпілому.

09 листопада 2014 року, близько 23 год., ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , будучи об`єднаними єдиним злочинним умислом на протиправне заволодіння чужим майном та корисливим мотивом, пройшли на територію домоволодіння потерпілої ОСОБА_38 , що в АДРЕСА_6 . Через незачинені вхідні двері вони проникли у будинок, звідки таємно викрали телевізор «Panasonic ТХ- LR32C3» вартістю 4 000 грн., газовий котел марки «DEMRAD» вартістю 15 150 грн., радіатор опалення «DEMRAD РККР», вартістю 1 764 грн., всього заволоділи майном на загальну суму 20 814 грн. Тієї ж ночі, одразу ж після вчиненого злочину, викрадене майно ОСОБА_38 продали ОСОБА_39 , а отримані грошові кошти розділили між собою.

У період часу з 10 по 16 листопада 2014 року, в післяобідній час, будучи об`єднаними єдиним злочинним умислом на протиправне заволодіння чужим майном та корисливим мотивом, попередньо домовившись між собою про вчинення злочину ОСОБА_7 спільно із ОСОБА_6 та ОСОБА_9 прийшли на подвір`я домоволодіння ОСОБА_40 , що в АДРЕСА_7 . Там, через вікно, ОСОБА_7 з метою відвернення уваги від злочинних дій ОСОБА_6 та ОСОБА_9 став розмовляти із ОСОБА_41 , яка знаходилася в будинку. В той час, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 шляхом ривка відчинили вхідні двері та проникли в приміщення будинку, звідки таємно викрали майно ОСОБА_42 , а саме : бензопилу «Foresta FA-45s» вартістю 1 749 грн., кутову шліфувальну машинку «Mastermax» MAG-1112, вартістю 708 грн. та ударний дриль «Stark id 750», вартістю 715 грн., а всього викрали майна на загальну суму 3 172 грн. Того ж дня, одразу після вчиненого злочину, викрадене у ОСОБА_40 майно продали ОСОБА_39 , а отримані грошові кошти розділили між собою.

В апеляційних скаргах :

Обвинувачений ОСОБА_11 просить вирок суду змінити і застосувати щодо обраного йому покарання ст. 75 КК України, мотивуючи свою позицію тим, що не заперечуючи своєї вини у вчиненому вважає, що суд обрав йому надто суворе покарання у вигляді позбавлення волі. Посилається при цьому на обставини які на його думку є підставами для призначення йому саме такого покарання.

Обвинувачений ОСОБА_8 просить пом`якшити призначене за вироком суду покарання, мотивуючи свою позицію тим, що вважає даний вирок занадто суворим, тому що він є неповнолітній, раніше не судимий, вину свою визнав та щиро кається у вчиненому.

Захисник ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить змінити вирок суду в частині призначення ОСОБА_10 покарання, застосувавши до нього ст. 75 КК України, посилаючись при цьому на обставини які на його думку є підставами для призначення саме такого покарання.

Обвинувачений ОСОБА_10 у доповненнях до апеляційної скарги захисника ОСОБА_12 , поданих у його інтересах, просить змінити вирок суду щодо нього, перекваліфікувати його дії з ч. 3 ст. 187 та на ч. 3 ст. 186 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, мотивуючи свою позицію тим, що судом встановлено фактичні обставини справи, але невірно зроблено висновки, щодо кваліфікації його дій. Зазначає обставини які суд, на його думку, неправильно оцінив у сукупності з іншими обставинами. Посилається на частину 5 ст. 29 КК України згідно з якою співучасники не підлягають кримінальній відповідальності за діяння, вчинене виконавцем, якщо воно не охоплювалося їх умислом.

Обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити вирок суду шляхом перекваліфікації його діянь : по епізоду ОСОБА_26 з ч. 3 ст. 187 КК України на ч. 3 ст. 186 КК України; по епізоду ОСОБА_28 з ч. 3 ст. 186 КК України на ч. 3 ст. 185 КК України та з ч. 3 ст. 187 КК України на ч. 3 ст. 185 КК України; по епізоду ОСОБА_31 з ч. 3 ст. 187 КК України на ч. 3 ст. 186 КК України. Відповідно, змінити вирок суду в частині призначеного йому покарання та призначити покарання, пом`якшивши його та застосувавши ст. 75 КК України, мотивуючи свою позицію тим, що суд в порушення вимог чинного законодавства не зазначив як слід кваліфікувати його дії за тим чи іншим епізодом за яким його визнано винуватим, з тексту вироку він цього зрозуміти не може. Щодо кваліфікації його дій по факту відкритого викрадення майна з помешкань ОСОБА_43 , ОСОБА_37 та крадіжки з будинку ОСОБА_40 він повністю з нею погоджується і жодних зауважень не має, а тому вирок в цій частині не оскаржує. Відносно інших епізодів вважає, що оскаржуваний вирок є незаконним, необґрунтованим і підлягає зміні з підстав невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, і викладає з аналізом відповідних конкретних доказів свою позицію щодо встановлення фактичних обставин та кваліфікації його дій по епізоду щодо потерпілого ОСОБА_26 , потерпілої ОСОБА_28 , потерпілої ОСОБА_44 .

З огляду на такі докази вважає, що суд першої інстанції не мотивував, як цього вимагає абз. 3 п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, чому він при постановленні вироку не врахував інших наведених ним доказів, які підтверджують правдивість його показань.

Тому, вважає, що його дії щодо незаконного заволодіння грошовими коштами ОСОБА_31 , необхідно перекваліфікувати з ч. 3 ст. 187 на ч. 3 ст. 186 КК України.

При перекваліфікації дій вважає, що є всі підстави для призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити вирок суду шляхом перекваліфікації його діянь : по епізоду ОСОБА_26 з ч. 3 ст. 187 КК України на ч. 3 ст. 186 КК України; по епізоду ОСОБА_28 з ч. 3 ст. 186 КК України на ч. 3 ст. 185 КК України з ч. 3 ст. 187 КК України на ч. 3 ст. 185 КК України і, відповідно, пом`якшити йому покарання, та застосувати при призначенні покарання ст. 75 КК України, мотивуючи тими ж самими фактичними обставинами та чинним законодавством, що і обвинувачений ОСОБА_45 .

В ході апеляційного розгляду апелянти та їх захисники апеляційні вимоги підтримали, прокурор вважав, що у задоволенні апеляційних скарг слід відмовити.

Заслухавши сторін, обговоривши викладені в апеляційних скаргах доводи, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції згідно вимог ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, але вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні, крім інших обставини, доказуванню підлягає подія кримінального правопорушення ( час, місце, спосіб та інші обставини вчинення правопорушення ).

Відповідно з роз`ясненнями, які Пленум Верховного Суду України дав у п. п. 16 і 17 Постанови від 29 червня 1990 року № 5 "Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ та постановлення вироку", суду, при постановленні вироку, належить дати аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться з показах свідків, потерпілих, підсудного, у висновку експерта, а також суд, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх допустимості і достовірності, яка має ґрунтуватися на всебічному, повному об`єктивному розгляді всіх обставин справи в сукупності.

Положеннями п. 18 вказаної постанови визначено, що мотивування у вироку висновків щодо кваліфікації злочину полягає у зіставленні установленого судом фактичного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, і формулюванні висновку про відповідність вчинених дій пред`явленому обвинуваченню.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою суд має зазначити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів та інше, мотиви призначення покарання, а відповідно до п. 1 ч. 3 цієї ж статті у разі визнання особи виправданою формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення, мотиви інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку та положення закону, якими керувався суд.

Проте, як видно з вироку зазначених вимог закону при розгляді судом даного провадження дотримано не було.

Суд, замість того щоб у вироку після слова «встановив» вказати формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним щодо кожного з обвинувачених, та інші обставини, вказані у згаданій статті КПК України, зазначає які кримінальні правопорушення вчинив ОСОБА_6 , а після чого вказує в чому обвинувачуються всі інші п`ятеро обвинувачених, тобто так як це мало б бути у випадку винесення виправдувального вироку, після, не вказавши навіть, що такі правопорушення вчинені при таких-то обставинах, переписує практично дослівно зміст обвинувального акту, зазначає що суду пояснили обвинувачені, підтвердили потерпілі та свідки, наводить перелік письмових доказів які на думку суду підтверджують вину обвинувачених, спростовує певні показання обвинувачених і приходить до висновку, що дії ОСОБА_6 «вірно кваліфіковані» за ст. ст. 187 ч. 3, 186 ч. 3, 185 ч. 3 КК України оскільки він вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу ( розбої ), за попередньою змовою групою осіб, поєднаному із проникненням у житло, повторно, і т. д.

Аналогічно і по всіх інших обвинувачених.

Тобто, суд визначився які кримінальні правопорушення вчинив ОСОБА_46 і у вчиненні яких правопорушень обвинувачуються інші обвинувачені, але які кримінальні правопорушення вчинили інші п`ятеро обвинувачених не визначив, а тільки зазначив, що дії обвинувачених ( треба здогадуватися, що органом досудового розслідування ), «вірно кваліфіковані» за тими чи іншими статтями КК України. Що є неправильно і є порушенням вимог закону.

Правильно вказують у своїх апеляційних скаргах обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що не можуть зрозуміти по яких із зазначених вище епізодах і за якими статтями КК України слід кваліфікувати їх дії. Суд же в порушення вимог закону, якщо визнав обвинувачених винними, не визначився за якими конкретно статтями КК України слід кваліфікувати дії кожного з них по кожному з епізодів зокрема.

Крім того, відповідно до зазначених вище норм закону у вироку мають бути вказані конкретні дії, які вчинені обвинуваченими, що стало підставою для їх кваліфікації за тими чи іншими статтями з тими чи іншими кваліфікуючими ознаками.

Зокрема, по епізоду щодо потерпілих ОСОБА_47 обвинуваченим ставиться у вину згідно обвинувального акту, і це ж вказано у вироку, вчинення правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України. Як орган досудового розслідування так і суд вказують, що ОСОБА_6 використовуючи зазделегіть приготовлений до вчинення злочину ніж, з метою заволодіння грошовими коштами, вчинив напад на потерпілого ОСОБА_26 , при цьому здійснив погрозу застосування насильства небезпечного для життя потерпілого. В той же час ОСОБА_7 , з метою заволодіння чужим майном, вчинив напад на ОСОБА_48 , погрожуючи застосувати насильство небезпечне для життя потерпілої.

Колегія суддів, не висловлюючи своє позиції щодо правильності кваліфікації дій обвинувачених за цим чи іншими епізодами, де мають місце аналогічні порушення, в той же час вважає за необхідне вказати, що відповідно до зазначених вище норм закону у вироку як і в обвинувальному акті мають бути відображені конкретні дії вчинені обвинуваченими які в сукупності з іншими доказами дають підстави прийти до висновку про кваліфікацію їх дій за тими чи іншими статтями КК України.

В ході судового розгляду, як це підтверджує вирок суду, потерпілий ОСОБА_26 пояснив які конкретно дії з використанням ножа вчинив щодо нього ОСОБА_6 , але такі конкретні дії не були поставлені у вину обвинуваченому ОСОБА_6 , а суд обмежився тим, що переписав загальні фрази з цього приводу які вказані в обвинувальному акті.

Потерпіла ОСОБА_48 допитана судом не була, суд посилається на те, що вона в судове засідання не прибула у зв`язку з хворобою, просить кримінальне провадження слухати у її відсутність, але в матеріалах провадження даних про те, що вона дійсно по стану здоров`я не могла прибути в суд. На а. с. 122 том 1 є її заява написана від її імені її донькою про те, що вона просить провести судове засідання 30 квітня 2015 року за її відсутності у зв`язку зі станом здоров`я. Після чого її в суд більше не викликали. Тобто, наступні судові засідання провели без її участі, не маючи даних про її повідомлення про день та час слухання справи.

ОСОБА_6 , заперечуючи вчинення таких дій в обґрунтування своєї позиції посилається на інші обставини та докази. І обов`язок суду в тому щоб дати оцінку всім доказам як зі сторони обвинувачення так і зі сторони захисту та прийти до вмотивованого висновку, що має знайти своє відображення у вироку.

Але у всякому випадку особа має бути визнана винуватою тільки за вчинення конкретних діянь, а не з посиланнями на загальні фрази.

І так повинно бути по кожному епізоду.

Якщо орган досудового розслідування не вказав такого у обвинувальному акті, то суд повинен слухати провадження з дотриманням вимог ст. ст. 337-338 КПК України.

Двоє апелянтів ОСОБА_6 та ОСОБА_10 оскаржують правильність кваліфікації їхній дій по епізоду щодо потерпілої ОСОБА_31 , і посилаючись при цьому на те, що взяті судом за основу як докази показання свідків яким обставини вчинення їх діянь по цьому епізоду відомі зі слів самої потерпілої, суд не врахував заперечень захисту про визнання цих показань недопустимими доказами виходячи зі змісту ст. 97 КПК України.

Потерпіла ОСОБА_31 суду показань не давала.

Суд у вироку зазначив, що від потерпілої ОСОБА_31 надійшла заява, в якій вона просить кримінальне провадження слухати у її відсутності через хворобу та перестарілий вік.

Проте така позиція суду не підтверджується матеріалами провадження.

Від потерпілої ОСОБА_31 дійсно 20 квітня 2015 року, в день проведення підготовчого судового засідання поступила заява від того ж дня в якій вона просила провести підготовче судове засідання ( але не розгляд провадження ) яке має відбутись в той же день, за її відсутності ( том 1 а. с. 85 ).

Проте в судові засідання 30 квітня, 04 червня, 09 червня, 15 червня 2015 року її не викликали, є тільки дані про те, що їй надсилалась повістка на 13 травня 2015 року ( том 3 а. с. 89 ), але докази про її вручення відсутні.

Немає в матеріалах провадження іншої заяви від ОСОБА_31 як і немає даних про те, що вона по стану здоров`я не може бути прибути до суду.

В той же час її показання мають суттєве значення.

Так само суттєве значення мали б показання потерпілої ОСОБА_48 , яка не була допитана в суді по вказаній вище причині.

А чинне законодавство не передбачає права суду в такому випадку брати за основу показання дані потерпілими в ході досудового розслідування, а тільки показання дані в ході судового розгляду ( ст. 95 КПК України ).

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, в тому числі передбачені пунктом 5 частини другої статті 412 цього Кодексу. Тому вже тільки з цієї підстави судове рішення теж підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Такі грубі порушення закону не можуть залишатися поза увагою апеляційного суду оскільки є безумовною підставою для скасування вироку як такі, що є істотними порушеннями кримінального процесуального закону ( ч. 1 ст. 412 КПК України ). ВССУ у своїх ухвалах по конкретних провадженнях зазначає, що при таких порушеннях закону висновок суду про правильність кваліфікації є передчасним, а вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Усунути вказані порушення закону, в тому числі і щодо форми та змісту вироку, при вирішенні заявлених апеляційних вимог чи іншим чином апеляційний суд не вправі, а тому вирок суду по цій підставі слід скасувати, а провадження направити до суду першої інстанції, призначивши новий розгляд в суді першої інстанції в ході якого новому складу суду слід при складанні вироку суворо дотриматись вимог ст. 374 КПК України та інших вимог чинного законодавства.

При названих вище порушеннях закону колегія суддів не вважає за доцільне давати оцінку всім іншим обставинам на які посилаються апелянти, але вважає, що обгрунтованість вказаних ними доводів, що не зазначені в даній ухвалі, слід перевірити та при потребі врахувати суду першої інстанції при новому судовому розгляді.

У випадку якщо суд при новому розгляді дійде до висновку про винуватість обвинувачених за тими чи іншими статтями КК України, то призначаючи покарання зобов`язаний враховувати, що п`ятеро з них вчинили злочини в неповнолітньому віці і посилатись вирішуючи дане питання не тільки на ст. 98 КПК України, але і на інші статті КПК України, на Конвенцію про права дитини, від 20 листопада 1989 року, яка підписана та ратифікована Україною, статті 1, 37, рішення Європейського Суд з прав людини, постанову Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 5 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх», листи - роз`яснення ВССУ.

При цьому суду слід звернути увагу і на належне виконання органом досудового розслідування вимог ст. ст. 485, 487 КПК України і якщо в ході судового розгляду не будуть надані докази з цих питань, то суду необхідно в порядку ч. 3 ст. 333 КПК України доручити органу досудового розслідування провести певні слідчі дії та надати суду з вказаних питань відповідні докази, так вимагається законом, так як ці дані теж мають значення при призначенні неповнолітнім покарання.

Оскільки при викладених обставинах колегія суддів не може вирішувати по суті заявлені апелянтами вимоги, то вважає, що скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції при викладених вище обставинах не погіршує становище обвинувачених, а тому вихід за межі апеляційних вимог узгоджується зі змістом ст. 404 КПК України.

При зазначеному вирішенні апеляційних скарг колегія суддів відповідно до змісту п. 3 ч. 1 ст. 419 КПК України повинна прийняти відповідне рішення щодо запобіжного заходу обвинуваченим.

В ході підготовчого судового засідання 20 квітня 2015 року ( том 1 а. с. 95-96 ) суд, посилаючись на реєстр матеріалів кримінального провадження, продовжив обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 строк запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, а іншим обвинуваченим у вигляді тримання під вартою по 18 червня 2015 року. В матеріалах справи відсутні ухвали слідчого судді про обрання обвинуваченим тих чи інших запобіжних заходів, що є неправильним, цей недолік теж слід усунути в ході нового судового розгляду.

У вироку суд зазначає, що з метою забезпечення виконання обвинуваченими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 покладених на них обов`язків, запобігання спробам будь-якого перешкоджання здійсненню кримінального провадження та можливості виконання вироку суду, з врахуванням даних про особи обвинувачених, суд вважає за необхідне змінити їм запобіжний захід з особистого зобов`язання на взяття під варту.

Іншим обвинуваченим обрані раніше запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою залишені до вступу вироку в законну силу.

Не заперечуючи при обставинах провадження про необхідність та правильність продовження іншим обвинуваченим вказаного запобіжного заходу в той же час колегія суддів вважає, що при зміні запобіжного заходу ОСОБА_10 та ОСОБА_11 суд порушив вимоги закону.

Суд вправі змінити запобіжний захід обвинуваченому по своїй ініціативі у випадках передбачених у ст. 377 КПК України. А порядок зміни запобіжного заходу з особистого зобов`язання та тримання під вартою по ініціативі суду у зв`язку з призначенням покарання у вигляді позбавлення волі, нині чинним КПК України не передбачено, таке може мати місце тільки у порядку визначеному КПК України, чого в даному випадку не було. Відповідно, взяття двох вказаних обвинувачених під варту за вироком суду не відповідає вимогам закону. А тому в цій частині вирок суду слід скасувати, залишивши їм обом раніше обрані запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання та звільнити їх обох з під варти в залі суду негайно.

Виходячи з викладеного колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду слід скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції в ході якого суду слід врахувати викладене вище, повно і всебічно дослідити всі обставини справи, суть та доводи обвинувачення, викласти свою позицію з цього приводу у визначеному законом порядку та формі, перевірити і обставини, на які посилаються апелянти у поданих на вирок апеляційних скаргах, дати їм належну правову оцінку і з врахуванням зазначеного та інших вимог чинного законодавства, врахувати вказівки дані у даній ухвалі суду апеляційної інстанції та з врахуванням встановленого постановити законне та вмотивоване судове рішення в залежності від встановлених обставин.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_12 з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Надвірнянського районного суду від 15 червня 2015 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 186 КК України, ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 за ч. 3 ст. 187 КК України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Запобіжні заходи обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 залишити попередньо обрані тримання під вартою, продовживши строк тримання вказаних осіб під вартою на 60 днів по 15 січня 2016 року включно.

Запобіжні заходи обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою, змінені за вироком суду, скасувати, залишивши їм обом раніше обрані запобіжні у вигляді особистого зобов`язання та звільнити їх обох з під варти в залі суду негайно.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І :

_______________ __________________ ___________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_2