АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Гол. у І інст. ОСОБА_1 ; ЄУ № 727/4489/15-к; пр. № 11-кп/794/285/15; Доп. ОСОБА_2 ; Катег. ст. 186 ч.2 КК Укр.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 серпня 2015 року м. Чернівці
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого , судді ОСОБА_2 ,
СуддівОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,

при секретаріОСОБА_5 ,

за участю:

прокурораОСОБА_6 ,
потерпілогоОСОБА_7 ,

захисникаОСОБА_8 ,
обвинуваченоїОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 червня 2015 року по кримінальному провадженню № 0001430, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.05.2015 року, за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 186 ч.2 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка села Чмировка, Старобельського району, Луганської області, мешканець АДРЕСА_1 , українка, громадянка України, із середньою освітою, неодружена, непрацююча, раніше судима:

1.вироком Заставнівського районного суду Чернівецької області від 10 червня 1993 року за ст. 140 ч.3 КК України 1960 року на два роки позбавлення волі;

2.вироком Ленінського районного суду м. Чернівці від 27 грудня 1995 року за ст.ст. 140 ч.3, 44 КК України1960 року на один рік шість місяців позбавлення волі;

3.вироком Ленінського районного суду м. Чернівці від 21 серпня 2000 року за ст. 140 ч.2 КК України 1960 року на три роки позбавлення волі з конфіскацією майна;

4. вироком Ленінського районного суду м. Чернівці від 05 серпня 2003 року за ст.ст. 121 ч.2, 185 ч.3, 185 ч.2, 70, 71 КК України на сім років шість місяців позбавлення волі;

5.вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 вересня 2010 року за ст.ст. 185 ч.2, 71 КК України на два роки один місяць позбавлення волі, звільнена з місць позбавлення волі 17 серпня 2012 року по відбуттю строку покарання,

засуджена за ст. 186 ч.2 КК України на чотири роки позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_9 до набрання вироком чинності залишено утримання під вартою, строк відбуття покарання обчислюється з 09 травня 2015 року.

Вирішено питання про речові докази.
Цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином в сумі 4 944,50 грн., задоволено.

Стягнуто з обвинуваченої ОСОБА_9 , на користь потерпілого ОСОБА_7 за завдану злочином шкоду 4 944,50 грн. та на користь держави витрати пов`язані з проведенням експертиз в сумі 184,14 грн.
Згідно з вироком, ОСОБА_9 визнана винною в тому, що 09 травня 2015 року, приблизно о 12 год. 00 хв., знаходячись в гостях у квартирі АДРЕСА_2 , належної на праві приватної власності ОСОБА_7 , у стані алкогольного сп`яніння, повторно, відкрито викрала гаманець вартістю 500 грн., 00 коп., 2 500 доларів США та 100 Євро, а всього майна на загальну суму 56 148 грн., 92 коп.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_9 , просить вирок суду змінити, перекваліфікувати її дії з ст. 186 ч.2 КК України на ст. 186 ч.1 КК України та призначити їй покарання за цим законом, посилаючись на те, що вона насильства до потерпілого ОСОБА_7 не застосовувала, тому суд невірно поклавши в основу вироку його покази прийшов до необґрунтованого висновку про доведеність її вини у вчиненні злочину передбаченого ст. 186 ч.2 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст оскаржуваного рішення, доводи обвинуваченої ОСОБА_9 та її захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, думку потерпілого ОСОБА_7 , який покладався на розгляд суду, міркування прокурора про залишення вироку суду без змін, провівши судові дебати та заслухавши обвинувачену ОСОБА_9 в останньому слові, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах поданої апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів вважає, що вона не підлягають задоволенню.

Винуватість обвинуваченої ОСОБА_9 у відкритому викраденні чужого майна вчиненого повторно, за обставин зазначених у вироку, повністю доведена дослідженими судом першої інстанції доказами, яким дана правильна юридична оцінка.

Так, сама обвинувачена ОСОБА_9 , в ході судового розгляду та в апеляційному суді підтвердила, що 09 травня 2015 року знаходячись в гостях у ОСОБА_7 відкрито викрала належні йому гроші та гаманець, а всього майна на загальну суму 56 148 грн., 92 коп., частину з яких витратила на придбання продуктів на ринку, а решту після затримання працівниками міліції повернула потерпілому.

Потерпілий ОСОБА_7 пояснив суду першої інстанції та апеляційному суду, що обвинувачена ОСОБА_9 09 травня 2015 року знаходячись у нього в гостях відкрито викрала у нього гаманець з гривнями, доларами США та Євро, а всього майна на загальну суму 56 148 грн., 92 коп.

З довідки про судимість та копій вироків, які містяться в кримінальному провадженні (а.с. №№ 30-48) видно, що обвинувачена ОСОБА_9 раніше неодноразово судима за ст.ст. 140 ч.3, 185 ч.2, 185 ч.3 КК України, які у відповідності з приміткою до ст. 185 КК України утворюють повторність із злочинами відповідальність за які визначена ст. 186 ч.2 КК України.

З вироку, щодо ОСОБА_9 вбачається, що її дії за ст. 186 ч.2 КК України кваліфіковані за ознакою повторності, і їй у вину органи досудового слідства та суд не ставили вчинення грабежу поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоровя потерпілого або з погрозою застосування такого насильства, тому посилання обвинуваченої в апеляційній скарзі на скоєння нею грабежу без застосування насильства як підставу для перекваліфікації її дій з ст. 186 ч.2 на ст. 186 ч.1 КК України є необґрунтованими.

Таким чином, суд прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_9 у відкритому викраденні чужого майна поєднаного з насильством, яке не було небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчиненого повторно, тому її дії за ст. 186 ч.2 КК України кваліфіковані правильно.

Що стосується міри покарання, то вона обрана обвинуваченій ОСОБА_9 у відповідності до вимог ст.ст. 65, 66, 67 КК України, з урахуванням тяжкості скоєного нею злочину, даних про її особу та обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, зокрема, що вона визнала свою вину у вчиненому злочині, щиро розкаялась у його скоєнні, частково відшкодувала завдану злочином шкоду, хворіє, раніше п`ять разів судима за злочини судимість за які непогашена.

Взявши до уваги ці обставин, суд призначив ОСОБА_9 за ст. 186 ч.2 КК України покарання передбачене найнижчою межею санкцією цього закону у виді чотирьох років позбавлення волі, тому колегія суддів беручи до уваги дані про особу обвинуваченої, що вона раніше п`ять разів судима за вчинення умисних корисливих злочинів в тому числі тяжких і знову вчинила тяжкий умисний злочин, не знаходить підстав для пом`якшення призначеного ій судом покарання.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 407, 418 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 червня 2015 року по кримінальному провадженню № 0001430, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.05.2015 року, за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 186 ч.2 КК України без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом 3 місяців з моменту її проголошення, а засудженою ОСОБА_9 , яка утримується під вартою в той самий строк з дня вручення ій копії ухвали.

Головуючий, суддяОСОБА_2

Судді
ОСОБА_3

ОСОБА_4

25.08.2015 року

ОСОБА_2