АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів -ОСОБА_2
ОСОБА_3
при секретарі судового засідання - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0008021 за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2014 року, яким
ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, українець, громадянин України, який проживає: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- вироком Оболонського районного суду м. Києва від 6 грудня 2007 року за ч.1 ст.186 КК України до 2-х років позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України на 2 роки;
- вироком Оболонського районного суду м. Києва від 19 січня 2009 року за ч.2 ст.186, 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 2 серпня 2012 року по відбуттю строку покарання.
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді 3-х (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнений від призначеного судом покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України,
за участю сторін судового провадження:
прокурора - ОСОБА_7
захисника - ОСОБА_8
обвинуваченого - ОСОБА_6
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним в тому, що 28 липня 2014 року приблизно о 19 год., перебуваючи біля станції метро «Політехнічний інститут», зустрівся із своїм наочно знайомим ОСОБА_9 та разом з ним пішов до знайомої ОСОБА_9 на ім`я ОСОБА_10 , яка працює неподалік від станції метро «Політехнічний інститут» в кіоску, за адресою м. Київ, вул. Політехнічний інститут, 2, на посаді продавця. Біля цього кіоску ОСОБА_6 та ОСОБА_9 пробули приблизно до 22.20 год., після чого вони разом із знайомою дівчиною ОСОБА_11 направились у напрямку станції метро «Лук`янівська». Під час того, як вони йшли, в ході розмови ОСОБА_6 дізнався, що ОСОБА_9 та його знайома на ім`я ОСОБА_10 направляються до ломбарду «Скарбниця», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Артема, 76, для того, щоб забрати ноутбук, який належав ОСОБА_9 . Приблизно о 22.20 год. ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та дівчина на ім`я ОСОБА_10 прибули до вказаного ломбарду, в приміщенні якого між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 виник конфлікт, внаслідок чого ОСОБА_10 пішла в невідомому напрямку. ОСОБА_6 разом з ОСОБА_9 залишились в ломбарді, де останній забрав свій ноутбук, і вони вдвох направились за місцем проживання ОСОБА_9 , а саме за адресою: АДРЕСА_2 . По прибутті за вищевказаною адресою, ОСОБА_6 разом з ОСОБА_9 зупинились біля під`їзду будинку АДРЕСА_2 . Приблизно через 15 хвилин розмови з ОСОБА_6 . ОСОБА_9 вирішив зателефонувати своїй знайомій та для здійснення дзвінка зайшов до свого будинку, залишивши свій ноутбук в сумці для ноутбука ОСОБА_6 на зберігання. Після чого, у ОСОБА_6 виник раптовий умисел на таємне викрадення ноутбука, який належав ОСОБА_9 . Перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_6 прийняв рішення викрасти ноутбук ОСОБА_9 , який останній залишив йому на збереження. Так, реалізуючи свій умисел направлений на викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення, ОСОБА_6 таємно викрав чуже майно, належне ОСОБА_9 , а саме: ноутбук марки НР «Compaq» чорного кольору, вартістю 2200 гривень.
Після цього, ОСОБА_6 з таємно викраденим майном, яке належить ОСОБА_9 , залишив місце вчинення кримінального правопорушення, та направився до цілодобового ломбарду «Скарбниця», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дружби Народів 25, для подальшої реалізації викраденого майна. Від реалізації ноутбука марки НР «Compaq», у вищевказаному ломбарді ОСОБА_6 отримав грошову суму у розмірі 635 гривень. Отримані кошти він витратив переважно на алкогольні напої та на особисті потреби.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, заступник прокурора м. Києва ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, в інший частині просить вирок залишити без змін.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину, доведеність його вини у вчиненні таємного викрадення чужого майна, вказує на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого, який скоїв новий злочин в стані алкогольного сп`яніння, неодноразово був засуджений за вчинення умисних злочинів проти власності, за які відбував реальне покарання.
Апелянт вважає, що, суд першої інстанції необґрунтовано дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції його від суспільства, оскільки вчинення останнім нового умисного злочину проти власності повторно, свідчить про те, що ОСОБА_6 , на шлях виправлення не став та належні висновки для себе не зробив.

Розглянувши кримінальне провадження в межах пред`явленого обвинувачення та поданої апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді, позицію прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, захисника та обвинуваченого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченому, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК Українисудапеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та журналу судового засідання, фактичні обставини кримінального правопорушення ніким не оспорювалися і докази відносно них, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувалися, тому висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин, які не оспорюються і в апеляційній скарзі, перевірці апеляційним судом не підлягають.

Кваліфікація дій ОСОБА_6 за визнаних судом першої інстанції встановленими фактичних обставин кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), повторно, є правильною й також не заперечується.

Разом з тим, вирішуючи питання про призначення ОСОБА_6 покарання, судом першої інстанції не в повному обсязі дотримані вимоги ст. 50, 65 КК України, відповідно до яких при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
При цьому, особі, яка скоїла злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та яке б запобігло скоєнню нею нових злочинів.

Так, призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, конкретні обставини кримінального провадження, відношення до скоєного щире каяття, часткове відшкодування заподіяної шкоди; дані про особу обвинуваченого - раніше судимий, неофіційно працює, має місце реєстрації та постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, перебуває на обліку у лікаря психіатра з 1995 року та згідно акту судово-психіатричної експертизи №686 виявляє ознаки легкої розумової відсталості, укладеної епізодичним зловживанням алкоголем, обставина, що пом`якшує покарання, - щире каяття, обставина, що обтяжує покарання,- вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням зазначених обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_6 покарання у виді 3 років позбавлення волі, і висновок місцевого суду щодо виду та розміру призначеного ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України в апеляційній скарзі прокурора не заперечується

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, зазначивши у вироку дані про особу обвинуваченого та конкретні обставини кримінального провадження, приймаючи рішення про застосування до ОСОБА_6 вимог ст. 75 КК України, не обґрунтував свій висновок про можливість попередження вчинення ним нових злочинів та його виправлення і перевиховання без ізоляції від суспільства, не врахував те, що ОСОБА_6 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, що до нього вже раніше застосовувалось звільнення від відбування покарання з випробуванням і ним вчинено новий корисливий злочин.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду відносно ОСОБА_6 підлягає скасуванню в частині призначеного покарання, з ухваленням нового вироку відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409 КПК України, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
При призначенні ОСОБА_6 покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, колегія суддів приймає до уваги відсутність в апеляційній скарзі прокурора вимоги про призначення більш суворого покарання та враховує ті ж обставини, на які послався суд першої інстанції.

Зокрема, відповідно до вимог ст. 65 КК України, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, щире каяття у вчиненому, що є обставиною, що пом`якшує покарання, обставину, що обтяжує покарання, - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, особу винного, який раніше судимий за аналогічні злочини, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-психіатра, стан його здоров`я, посередню характеристику за місцем проживання, а тому вважає необхідним та достатнім призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

Враховуючи ухилення ОСОБА_6 від явки на виклики суду та його привід в судове засідання для забезпечення розгляду справи в супроводі працівників міліції, колегія суддів для забезпечення виконання вироку вважає необхідним взяти його під варту в залі суду.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів
З А С У Д И Л А:
Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2014 року задовольнити.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок:
Призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України 3 роки позбавлення волі.
Взяти ОСОБА_6 під варту в залі суду.

Строк відбування покарання рахувати з 16 вересня 2015 року.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Вирок апеляційного суду набуває законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений до касаційної інстанції до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим - у той же самий строк з моменту вручення йому копії вироку.

________________________ ____________________________ __________________________
ОСОБА_1 Верховець ОСОБА_12