Єдиний унікальний номер 227/2195/15-к
Номер провадження 11-кп/775/132/2015

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за участю:

прокурора ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську Донецької області кримінальне провадження № 0000563 від 02.04.2015 року за апеляційними скаргами першого заступника прокурора Донецької області ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25 травня 2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Білицьке Донецької області, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, одруженого, який має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше судимого 27 червня 2013 року Добропільским міськрайонним судом Донецької області за ст.309 ч.1 КК України до штрафу; який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України та призначено покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст.71, 72 ч.3 КК України, покарання призначене ОСОБА_6 за вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 27 червня 2013 року за ст.309 ч.1 КК України у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. виконувати самостійно.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати експертної установи на проведення судової експертизи № 288 від 07 квітня 2015 року у розмірі 245,52 грн.

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

02 квітня 2015 року о 15 год. 30 хв., ОСОБА_6 , грубо ігноруючи вимоги постанови Кабінету Міністрів №770 від 6 травня 2000 року «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», Наказу МВС № 7 від 23 травня 1998 року «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, які підлягають спеціальному контролю відповідно до законодавства України», Закону України «Про міри протидії незаконному оберту наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів, і зловживання ними», Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», Наказу МОЗ України № 188 від 01 серпня 2000 року «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів, які знаходяться в незаконному оберті» зі змінами та доповненнями внесеними Наказом МОЗ України № 481 від 20 серпня 2000 року, та за № 634 від 29 липня 2010 року, знаходячись у м. Димитров Донецької області у невстановленої слідством особи незаконно придбав медичний шприц з рідиною об`ємом 2 мл., яку незаконно повторно придбав, а потім незаконно зберігав при собі для особистого вживання, без мети збуту наркотичний засіб.

В той же день, 02 квітня 2015 року приблизно о 16 год. 45 хв., ОСОБА_6 був затриманий працівниками міліції біля першого під`їзду будинку АДРЕСА_2 , та при особистому огляді якого був встановлений вказаний медичний шприц з рідиною, масою 2,235 г. особливо небезпечного наркотичного засобу - опію ацетильованого, масою в перерахунку на суху речовину 0,026 г., який він незаконно, повторно, зберігав для особистого вживання, без мети збуту.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 та кваліфікацію його дій, перший заступник прокурора Донецької області ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25.05.2015 року стосовно ОСОБА_6 скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним за ч.2 ст. 309 КК України та призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання приєднати невідбуте покарання за вироком Добропільського міськрайонного суду від 27.06.2013 у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. та остаточно визначити покарання у виді 2 років позбавлення волі та штрафу в розмірі 850 грн. Відповідно до ч.3 ст.72 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. виконувати самостійно. Вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування апеляції зазначає, що призначаючи ОСОБА_6 покарання суд, у порушення вимог ст. 71 КК України, у резолютивній частині вироку фактично не приєднав невідбуте обвинуваченим покарання за попереднім вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 27.06.2013 року у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. та не визначив остаточного покарання за сукупністю вироків.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність своєї провини у скоєнні кримінального правопорушення та кваліфікацію дій обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25.05.2015 року щодо нього змінити в частині призначеного покарання, на підставі ч.1 та ч. 2 ст. 75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням. Вважає призначене вироком суду покарання необґрунтованим, оскільки воно за своєю суворістю не відповідає тяжкості скоєного ним злочину та особі обвинуваченого. В обґрунтування доводів своєї апеляції зазначає, що судом при ухваленні вироку не було взято до уваги те, що під час досудового слідства він співпрацював зі слідством, щиро розкаявся, повністю визнав свою провину у скоєному, виконав попередній вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 27.06.2013 року та сплатив призначений ним штраф, має постійне місце проживання та місце роботи, має на утриманні малолітню дитину. Вважає, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав доводи своєї апеляції, наполягав на її задоволенні та просив вирок суду скасувати, обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, заперечував проти задоволення апеляції прокурора та просив суд застосувати до нього положення статей 69, 75 КК України, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора і обвинуваченого задоволенню не підлягають з наступних підстав.

У відповідності зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо фактичних обставин справи, доведеності вини та правильності кваліфікації дій ОСОБА_6 за ст. 309 ч.2 КК України ґрунтуються на ретельно перевірених та наведених у вироку доказах і ніким в цій частині не оскаржуються.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 стосовно неприйняття до уваги судом першої інстанції даних про особу обвинуваченого та як наслідок не застосування до нього у вироку положень ст.ст. 69, 75 КК України, на думку колегій суддів, є непереконливими, оскільки, як вбачається з матеріалів провадження при ухваленні вироку судом було враховано ступінь тяжкості скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, в обґрунтування вироку суд першої інстанції послався на те, що обвинувачений раніше судимий, посередньо характеризується за місцем проживання, не працює, має на утриманні неповнолітню дитину, скоїв середньої тяжкості кримінальне правопорушення за час відбування покарання за вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 27.06.2013 року за ст.309 ч.1 КК України у вигляді штрафу. Також судом у вироку зазначено обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Доводи обвинуваченого щодо виконання ним вироку Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 27.06.2013 року за ст. 309 ч.1 КК України та сплати призначеного цим вироком штрафу у розмірі 850 грн., що на його думку не було взято судом першої інстанції до уваги при ухваленні вироку також є непереконливими, оскільки з матеріалів провадження встановлено, що обвинуваченим ОСОБА_6 було сплачено зазначений штраф 10.06.2015 року (а.с. 25) після ухвалення вироку Добропільського міськрайонного суду Донецької області 25.05.2015 року за ст. 309 ч.2 КК України, тобто обвинуваченим було скоєно кримінальне правопорушення під час відбування призначеного вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 27.06.2013 року покарання.

Згідно зі ст. 65 КК України покарання призначається з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається з вироку, ці вимоги кримінального закону судом враховані в повній мірі.

Міра покарання ОСОБА_6 судом першої інстанції призначена у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, у межах, встановлених у санкції статті, з урахуванням тяжкості злочину, який відноситься до категорії середньої тяжкості, конкретних обставин справи, даних про особу обвинуваченого, який раніше судимий, скоїв кримінальне правопорушення під час відбування покарання, має постійне місце проживання, характеризується посередньо.

Даних про наявність виняткових обставин, які стосуються події злочину та були б підставами для призначення ОСОБА_6 покарання нижче від найнижчої межі санкції ст. 309 ч.2 КК України у вироку не наведено, відсутні вони і в матеріалах справи.

Тому, підстави для призначення покарання ОСОБА_6 із застосуванням ст. 69 КК України відсутні, а доводи апеляційної скарги обвинуваченого є необґрунтованими.

На думку колегії суддів, підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 більш м`якого покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України немає, оскільки санкція ч. 2 ст. 309 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 2 до 5 років, тобто суд першої інстанції визначив обвинуваченому мінімальне покарання, передбачене санкцією статті кримінального закону. Призначене йому покарання є необхідним та достатнім для його виправлення.

Доводи прокурора щодо неправильного застосування у вироку суду закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів вважає не обґрунтованими.

З резолютивної частини вироку вбачається, що ОСОБА_6 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України та призначено покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.

Відповідно до вимог ст.71, 72 ч.3 КК України, суд обґрунтовано визначив, що покарання, призначене ОСОБА_6 за вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 27 червня 2013 року за ст.309 ч.1 КК України у вигляді штрафу у розмірі 850 грн., підлягає самостійному виконанню.

До того ж, на час розгляду кримінального провадження апеляційним судом, зазначений штраф ОСОБА_6 було сплачено 10.06.2015 року, що підтверджує ксерокопія квитанції (а.с. 25), тому підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора не має.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б були безумовною підставою для скасування вироку та задоволення апеляційних скарг прокурора та обвинуваченого колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги першого заступника прокурора Донецької області ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25 травня 2015 року - залишити без задоволення.

Вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25 травня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Донецької області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення

Судді ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3