Справа №489/3677/14-к 25.05.2015 25.05.2015 25.05.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/784/236/15 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1 Категорія: ч.1 ст.296 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 травня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Миколаєва, громадянку України, яка проживає у АДРЕСА_1 :
- визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7 ,
обвинувачена ОСОБА_6 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги обвинуваченої.
Просить вирок щодо неї скасувати, оскільки злочину не вчиняла, кримінальне провадження - закрити.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги прокурора.
Просить вирок в частині покарання скасувати та постановити новий, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.296 КК України у виді 3 місяців арешту.
Короткий зміст рішення суду 1-й інстанції.
ОСОБА_6 визнано винною за ч.1 ст.296 КК України та призначено покарання у виді 8500 грн. штрафу.
Постановлено стягнути з обвинуваченої на користь потерпілої ОСОБА_8 відшкодування майнової шкоди у розмірі 615 грн.
Узагальнені доводи апеляційної скарги обвинуваченої.
Вважає вирок суду неправильним та незаконним, а досудове розслідування і судовий розгляд - однобічними, упередженими та з обвинувальним уклоном.
Вказує на невірну оцінку судом доказів при постановленні вироку, оскільки покази свідків не можна брати до уваги, бо вони через неприязні стосунки обмовили її, а самі свідки як і потерпіла, є неадекватними особами, схильними до неправдивих свідчень.
Зазначає, що окуляри потерпілої не пошкоджувала, а розмір відшкодування, зазначений у вироку, взагалі нічим не підтверджений.
Стверджує, що ні слідчий, ні суд не надали їй можливості ознайомитись з матеріалами провадження, а суд - і із записом технічного фіксування процесу.
На досудовому слідстві їй надано захисника Горбенка проти її волі, за його участю вона була допитана і протокол допиту приєднано до провадження.
Також не погоджується з характеристиками, виданими ЖКП та дільничним міліції.
Узагальнені доводи апеляційної скарги прокурора.
Вважає покарання у виді штрафу незаконним та таким, що через м`якість не відповідає особі обвинуваченої та обставинам провадження, отже не може забезпечити її виправлення та попередження нових злочинів.
Зазначає, що суд не достатньо врахував, що ОСОБА_6 не працює, характеризується негативно, шкоду, завдану злочином не відшкодувала, вину не визнала та не покаялась.
Заперечення прокурора на апеляційну скаргу обвинуваченої.
Просить апеляцію ОСОБА_6 залишити без задоволення за безпідставністю наведених у ній доводів як щодо досудового розслідування та судового розгляду справи, так і постановленого вироку.
Встановлені судом 1-ї інстанції обставини.
1 квітня 2014 року, близько 12 год. 30 хв., ОСОБА_6 , знаходячись біля другого під`їзду будинку № 244-Б по вул. Чигрина у м. Миколаєві, діючи з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, проявляючи особливу зухвалість, стала голосно висловлюватися на адресу ОСОБА_8 , яка вбирала територію, нецензурною лайкою, схопила віник, яким працювала потерпіла завдала потерпілій удар в область правого плеча, після чого зламала у вінику ручку. На неодноразові вимоги припинити хуліганські дії ОСОБА_6 не реагувала, а продовжуючи свої дії, зірвала з потерпілої окуляри та зламала їх, причинивши ОСОБА_8 майнової шкоди у розмірі 615 грн., внаслідок чого було порушено нормальну роботу ОСОБА_8 по вбиранню території.
Також, суд визнав недоведеним обвинувачення ОСОБА_6 у заподіянні потерпілій під час хуліганських дій тілесних ушкоджень.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача, пояснення прокурора та обвинуваченої на підтримку своїх апеляційних скарг, думку прокурора та обвинуваченої про незгоду з іншими скаргами, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи скарг, апеляційний суд дійшов наступного.
Відповідно до вироку, який оспорюється обвинуваченою, ОСОБА_6 вчинене хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю.
Згідно із змістом диспозиції ч.1 ст.296 КК України та роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.06.1991 р. (з подальшими змінами), явною неповагою до суспільства слід вважати нахабно виявлене, очевидне для потерпілих та інших осіб, зневажливе ставлення винного до громадського порядку, існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності.
Ця ознака характеризує як об`єктивну сторону злочину - дії, що грубо порушують громадський порядок, якими завдано істотну шкоду особистим чи суспільним інтересам та, які відрізнялись особливою зухвалістю або винятковим цинізмом, так і його суб`єктивну складову - хуліганський мотив вчинення з усвідомленням діяння з мотиву явної неповаги до суспільства та з бажанням настання такого результату.
Особлива зухвалість - це нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, що спричинило тілесне ушкодження, чи знущання над потерпілим, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо.
З мотивувальної частини вироку щодо ОСОБА_6 вбачається, що особлива зухвалість з її боку полягала в застосуванні до потерпілої ОСОБА_8 насильства та в пошкодженні її майна - окулярів для зору, вартістю 615 грн.
При викладенні обставин, визнаних судом доведеними, насильством було завдання потерпілій удару віником в область правого плеча.
На підтвердження обвинувачення суд послався на пояснення у суді самої потерпілої, свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , які були очевидцями події.
Разом з тим, з наведених у вироку пояснень ОСОБА_8 не вбачається, що ОСОБА_6 била її, а лише зазначається, що тільки намагалась вдарити віником та вела себе агресивно.
Свідок ОСОБА_9 повідомив суду, що бачив сварку між обвинуваченою та потерпілою, обидві кричали голосно і це тривало близько двох хвилин.
Ні цей свідок, а ні свідки ОСОБА_10 , ні ОСОБА_11 не бачили, щоб ОСОБА_6 била потерпілу.
До того ж, ОСОБА_11 повідомила у суді, що ОСОБА_6 зламала віник, яким працювала потерпіла, що суперечить поясненням самої ОСОБА_8 про те, що віник вона зламала сама та ще й пошкодила при цьому собі руку.
Матеріали провадження не містять будь-яких медичних даних, що потерпілій завдано тілесних ушкоджень в область правого плеча, що свідчило б про особливу зухвалість ОСОБА_6 відповідно до зазначених вище роз`яснень Пленуму Верховного Суду Україну.
Що стосується тілесного ушкодження потерпілої у вигляді садна в області лівої кісті, встановленого висновком судово-медичного експерта, воно визнано судом у вироку таким, що спричинене самою ОСОБА_8 внаслідок зламу віника, отже без наміру обвинуваченої на заподіяння цього ушкодження.
За такого, висновок суду про доведеність застосування обвинуваченою насильства до потерпілої, як складової частини особливої зухвалості, не ґрунтується на матеріалах провадження.
Відносно іншої складової - пошкодження майна, то, окрім пояснень потерпілої, свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , стороною обвинувачення не надано суду жодних достовірних даних про пошкодження окулярів потерпілої, на підставі яких можна зробити беззаперечний висновок щодо такого пошкодження.
Більш того, досудовим розслідуванням взагалі не оглянуто місце події, що відбулась між обвинуваченої та потерпілою, не складено відповідний протокол, у якому мало бути зафіксоване конкретне місце вчинення ОСОБА_6 хуліганства та з зазначенням відомостей щодо обстановки після його вчинення, наявності речей, у тому числі пошкоджених діями обвинуваченої, та інших обставин, які б мали істотне значення для встановлення об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_6 злочину.
Відсутні у провадженні і протоколи вилучення та огляду окулярів потерплої, протокол визнання їх доказом у справі, протокол пред`явлення для впізнання окулярів ОСОБА_8 як майна, що їй належить.
Не надано стороною обвинувачення і доказів на підтвердження вартості цих окулярів, а от же і розміру завданої майнової шкоди, яку суд стягнув за вироком з обвинуваченої.
Таким чином, посилання суду 1-ї інстанції на доведеність пошкодження майна та завданих злочином збитків також не ґрунтуються на належних доказах і можливість їх отримання на даний час вичерпана.
Що стосується взагалі доведеності, як визнав суд, факту грубого порушення ОСОБА_6 громадського порядку під час сварки з ОСОБА_8 , то, як слідує з матеріалів провадження та встановлених фактичних даних, конфлікт між ними виник через те, що ОСОБА_6 у дворі годувала голубів, а ОСОБА_8 цю території прибирала, а не через наявність в обвинуваченої хуліганського мотиву, спрямованого на грубе порушення громадського порядку через зневажливе ставлення до загально визнаних правил поведінки і моральності.
Діями ОСОБА_6 не завдано істотної шкоди особистим чи суспільним інтересам, що охороняються законом, не порушені нормальні умови життя людей, їх відпочинок і побут, а також інтереси підприємств, установ, організацій.
До того ж, конфліктна ситуація була швидкоплинною (приблизно дві хвилини) та не потягла суттєвих негативних наслідків.
Посилання суду у вироку, що цими діями було порушено нормальну роботу ОСОБА_8 по вбиранню території також нічим не підтверджене, у тому числі КП СКП «Гуртожиток», де ОСОБА_8 працювала двірником.
Таким чином, зважаючи на вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що за результатами розгляду судом 1-ї інстанції чинного кримінального провадження не встановлено достатніх доказів, які у своїй сукупності, свідчили б про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України - хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю.
Тому, висновок районного суду про вчинення обвинуваченою цього злочину є хибним.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.
За правилами ст.417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.
За такого, доводи апелянта є прийнятними, постановлений щодо ОСОБА_12 вирок має бути скасований, провадження - закрите.
У зв`язку із закриттям кримінального провадження, полишені сенсу всі доводи прокурора про призначення апеляційним судом ОСОБА_6 більш суворого покарання, тому апеляція прокурора на цей же вирок задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст.405,407,417,424,426 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Ленінського району м. Миколаєва залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 задовольнити.
Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 січня 2015 року у відношенні обвинуваченої ОСОБА_6 - скасувати.
Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.1 ст.296 КК України закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України - за не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Головуючий
Судді: