Справа № 750/8003/13-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/645/2015
Категорія - ст. 365, ст. 125 Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Секретаря судового засідання ОСОБА_5

За участю учасників судового провадження:

Прокурора ОСОБА_6

Обвинуваченого ОСОБА_7

Захисника ОСОБА_8

Потерпілих: ОСОБА_9 , ОСОБА_10

Розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000011 за апеляційними скаргами прокурора відділу прокуратури Чернігівської області ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 червня 2015 року по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 356, ст. 125 ч. 2, ст. 186 ч. 1, ст. 186 ч. 2 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та проживаючий в АДРЕСА_1 , громадянин України, освіта повна вища, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_12 , 18.09.2014 року, не працюючий, інвалід 3 групи, раніше судимий 02.10.2014 року за ст. 125 ч. 1 КК України до штрафу в розмірі 680 грн.,

засуджений за ст. 356 КК України до покарання у виді 3 місяців арешту; за ст. 125 ч. 2 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1700 грн.

Звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання за ст. 356 КК України у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.

За ст., ст. 186 ч. 1, 186 ч. 2 КК України ОСОБА_7 виправданийза за недоведеністю його вини.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 21103 грн. 86 коп. матеріальної шкоди та 5000 грн. моральної шкоди, а також на користь держави 6978 грн. 70 коп. процесуальних витрат.

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що орендуючи приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , власником якого є ОСОБА_9 , отримав у тимчасове користування майно ОСОБА_13 , а саме: 4 пристінні горки, вартістю 206 грн. кожна, а всього загальною вартістю 618 грн.; 7 скляних прилавків, вартість одного з яких згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 186/12-24 від 13.03.2012 року складає 642,40 грн., а всього загальною вартістю 4496,80 грн.; 3 кондитерські горки, вартістю 242 грн. кожна, а всього загальною вартістю 726 грн.; системний блок комп`ютера «PIV 2400», вартістю 2768 грн.; монітор «Sams 152 х», вартістю 2188 грн.; клавіатуру, вартістю 482 грн.; колонки «SP 828», вартістю 241 грн.; коврик для маніпулятора, вартістю 11 грн.; комп`ютер з комплектуючим «BRAVO 130.60», вартістю 3809,38 грн.; факс «PANASONIC KX-FT982UA-B», вартістю 834,75 грн.; комп`ютер з комплектуючим «BRAVO 130.17», вартістю 3047,50 грн.; клавіатуру «GENIUS КВ-380 VoIP-телефон», вартістю 172,25 грн.; монітор «17 SAMSUNG TFT 732N black», вартістю 1636,38 грн.; металевий сейф, вартістю 300 грн.; письмовий стіл, вартістю 1500 грн.; 3 стільці, вартістю 120 грн. кожен, всього загальною вартістю 360 грн.; чайний набір з 6 чашок та 6 тарілок, вартістю 150 грн.; електричний чайник «Schtaiger SHG-80507», вартістю 50 грн.; дерев`яний стіл з 4 табуретами, загальною вартістю 300 грн.; палас, вартістю 100 грн.; металеві саморобні стелажі, загальною вартістю 500 грн. та мікрохвильову піч «SAMSUNG 281», вартістю 500 грн., а всього загальною вартістю 24791,06 грн., та в ніч з 05.06.2009 року на 06.06.2009 року, діючи умисно, з корисливих мотивів, всупереч установленому законом порядку, порушуючи право власності ОСОБА_13 на вказане майно, самовільно, привласнив зазначене майно, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_14 значну матеріальну шкоду.

19.04.2013 року, приблизно о 19 год. 00 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи на ділянці дороги по пр. Миру м. Чернігова, поблизу перехрестя пр. Миру та вул. Борисенка, умисно наніс ОСОБА_14 удар металевим предметом у праву частину обличчя та два удари вказаним предметом в область голови ОСОБА_13 , яка руками прикривалась від ударів, чим спричинив потерпілій тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку експерта № 362 від 01.07.2013 року у ОСОБА_9 маються тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синця та забиття м`яких тканин обличчя, саден 1-го пальця правої кісті, котрі виникли від дії тупих, твердих предметів, могли утворитись 19.04.2013 року. Закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, синець та забиття м`яких тканин обличчя відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а садна 1-го пальця правої кісті кваліфікується як легкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду в частині виправдання за ст., 186 ч. 1, 186 ч. 2 КК України скасувати. Ухвалити новий вирок яким ОСОБА_7 визнати винним та призначити покарання за ст. 356 КК 3 місяці арешту. На підставі ст. 49 ч. 1 КПК, ст. 74 ч. 5 КК звільнити ОСОБА_7 у зв`язку із закінченням строків давності. За ст. 186 ч. 1 КК 3 роки позбавлення волі, за ст. 186 ч. 2 КК 4 роки позбавлення волі, за ст. 125 ч. 2 КК - 2 роки обмеження волі. На підставі ст. 71 ч. 1 КК остаточно призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК звільнити від покарання з іспитовим строком 3 роки та з покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

Вважає виправдення обвинувачення ОСОБА_7 за епізодами: 15.06.2009 року викрадання у ОСОБА_10 мобільних телефонів «Нокіа Е51» та «Нокіа 6233», а також викрадення 30.07.2009 року та 31.07.2009 року комп`ютерів, що належать ОСОБА_9 необгрутованим та незаконним, висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам. Звертає увагу на неналежну оцінку судом зібраних доказів. Звертає увагу на показання потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , а також на письмові докази, які підтверджують факт придбання потерпілою комп`ютерної техніки Браво у ФОП ОСОБА_15 . Стосовно викрадення комп`ютерів з приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », то вина ОСОБА_7 підтверджується документами про право власності на майно, а саме гарантійним талоном, техпаспортом на комп`ютер, та іншими матеріалами виїмки, данними протоколу огляду місця події. В апеляційні скарзі також вказується, що показання свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 під час досудового розслідування протирічать їх показання у судовому засіданні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_10 , ОСОБА_9 просять вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким задовольнити позови та клопотання про відшкодування шкоди у повному обсязі.

В судовому засіданні прокурор та потерпілі підтримали подані апеляційні скарги. Обвинувачуваний та його захисник просили відмовити в задоволенні поданих апеляційних скарг.

Заслухавши доповідача, думки учасників судового засідання, дослідивши матеріали кримінального провадження та частково за клопотання прокурора докази в порядку ст. 404 ч. 3 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Винність обвинувачуваного ОСОБА_7 у вчиненні злочинів передбачених ст., ст. 125 ч. 2, 356 КК України, при обставинах, наведених у вироку суду повністю підтверджуються сукупністю доказів, які досліджені в суді першої інстанції і в поданих апеляційних скаргах ніким не оспорюється.

Обвинувачуваний ОСОБА_7 при розгляді справи в апеляційній інстанції пояснив, що він погоджується з вироком суду першої інстанції в частині визнання його винним за ст., ст. 125 ч. 2, 356 КК України і в цій частині вирок не оскаржував. Однак, він не погоджується з доводами апеляційних скарг прокурора та потерпілих, посилаючись на те що він не вчиняв злочинів, передбачених ст., ст. 186 ч. 1, 186 ч. 2 КК України.

В суді першої інстанції обвинувачуваний ОСОБА_7 пояснив , що у 2006 року він познайомився з чоловіком потерпілої - ОСОБА_18 . В ході розмови останній повідомив, що разом з дружиною вони придбали двокімнатну квартиру і мають намір переобладнати її під магазин з продажу автозапчастин. Він запропонував ОСОБА_18 взяти магазин в оренду, оскільки має великий досвід з продажу автозапчастин. ОСОБА_18 запропонував йому разом займатися цим бізнесом. Тобто, він не буде сплачувати кошти за орендну приміщення магазину на умовах того, що вони разом закуповуватимуть автозапчастини, які будуть реалізовувати, а отримані прибутки від цього ділити між собою порівну. Він на це погодився. Однак, в подальшому зі спільним бізнесом у них не склалося, оскільки потерпіла та її чоловік не давали грошей на придбання товару. На початку 2007 року, разом з ОСОБА_9 та її чоловіком ОСОБА_18 на мікроавтобусі останнього вони їздили до м. Києва, де на свої власні кошти він придбав автозапчастини для подальшої їх реалізації. Придбані автозапчастини він привіз до магазину, що знаходиться в АДРЕСА_2 та уклав з ОСОБА_9 договір оренди на вказане вище приміщення. Згідно умов договору оренди він щомісяця сплачував ОСОБА_9 5000 грн. орендної плати. Меблі та обладнання для магазину він придбавав за власні кошти. Також, він вкладав свої кошти у ремонт приміщення магазину. На той час він вже був зареєстрований, як суб`єкт підприємницької діяльності. Офіційно магазин став працювати з 2008 року. На прохання ОСОБА_9 у 2008 році він взяв до себе її сина ОСОБА_10 , щоб той вчився у нього працювати на комп`ютері та підбирати автозапчастини. ОСОБА_10 допомагав йому в роботі, а він з ним розраховувався. В травні 2009 року у нього стала працювати його дружина, яка при перевірці бухгалтерських документів та проведенні інвентаризації виявила нестачу товару на суму більше 40 000 грн. З`ясовуючи причину такої нестачі товару, у нього з ОСОБА_10 виник конфлікт, оскільки у останнього були ключі від магазину і він там часто відпочивав зі своїми друзями. Виходячи з цього, він прийшов до висновку, що це друзі ОСОБА_10 могли викрасти товар, тому і утворилась вказана вище нестача. Наступного дня він приїхав до ОСОБА_9 додому та розповів про нестачу товару в магазині, але вона стала заперечувати причетність до цього її сина. Потім, він з дружиною прийняв рішення взяти у кредит квартиру в тому ж будинку, де знаходився магазин потерпілої, але з іншої сторони, та переобладнати її під магазин, оскільки не хотів більше працювати з ОСОБА_9 , так як вважав її непорядною людиною. Коли вони придбали квартиру і стали переобладнувати її під магазин, то про це дізнався ОСОБА_10 , і з цього приводу у нього з ОСОБА_9 виник конфлікт. 25.05.2009 року до магазину ОСОБА_9 за викликом останньої приїхали працівники міліції. Він надав їм всі необхідні документи, після чого працівники міліції відібрали пояснення та поїхали.

Потерпіла ОСОБА_9 в суді першої інстанції показала, що з обвинуваченим ОСОБА_7 вона познайомилась через свого чоловіка. Вони вирішили з чоловіком вкласти гроші в магазин та запропонувати ОСОБА_7 в ньому працювати разом з їх сином. З обвинуваченим домовились, що вони купують приміщення для магазину, дають гроші на придбання обладнання та товару, а той буде працювати та залучати своїх клієнтів, оскільки раніше працював менеджером з продажу автозапчастин. Вони домовились, що отриманий від зайняття такою діяльністю прибуток, будуть розподіляти між собою порівну 50 на 50. Вона зі своїм чоловіком викупила квартиру в АДРЕСА_2 , яку переобладнали під магазин з продажу автозапчастин. З 05.05.2008 року стали працювати. До цього, 01.03.2008 року вона уклала з обвинуваченим строком на один рік договір оренди на частину вказаного вище магазину, але зробила це тільки для того, щоб ОСОБА_7 міг зареєструватися, як фізична особа підприємець, і відкрити на себе підприємницьку діяльність. При здійсненні підприємницької діяльності вони свої стосунки ніяким чином документально не оформлювали, все відбувалося фактично за усною домовленістю. Спочатку вони працювали нормально, ніяких непорозумінь між ними не було. З метою нарощування складу, вони за спільною згодою вирішили вкладати отримані ними прибутки в придбання більшої кількості автозапчастин. Зі слів сина їй було відомо, що товар до магазину надходив і добре реалізовувався. 19.05.2009 року її син дізнався, що обвинувачений купив собі квартиру під магазин в тому ж будинку, де знаходився і її магазин, але з іншої сторони. Зрозумівши, що ОСОБА_7 хоче від них піти, вона цього ж дня зустрілась з обвинуваченим і запропонувала порахувати, хто скільки грошей вклав в їх спільний бізнес, та розійтись по нормальному, на що той погодився. В зв`язку з тим, що у неї виник конфлікт з ОСОБА_7 щодо належності майна, яке знаходилось в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_3 », вона 25.05.2009 року викликала працівників міліції, які на її прохання опечатали зазначений магазин до з`ясування всіх обставин, а саме, яке майно кому належить. Ключі від магазину були у її сина ОСОБА_10 та ОСОБА_7 . Приблизно 09.06.2009 року їй зателефонувала дружина брата обвинуваченого на ім`я ОСОБА_19 та повідомила, що її чоловік та його брат ОСОБА_7 в ніч з 05.06.2009 року на 06.06.2009 року винесли все майно з її магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Наступного дня, в ранковий час, вони разом з чоловіком приїхали до магазину і виявили, що хтось проникав в середину. Вони викликали міліцію, після чого зайшли до приміщення магазину та виявили відсутність майна, а саме обладнання, яке там знаходилось, і що зазначено у обвинувальному акті. Про те, що ОСОБА_7 вивіз все майно з магазину, їй фактично стало відомо зі слів родичів обвинуваченого, який також цього не заперечував, оскільки вважав його своїм. Обладнання, яке знаходилось в її магазині, вона придбавала за свої власні кошти.

15.06.2009 року, у денний час, в її магазині спрацювала сигналізація. Забравши свого сина ОСОБА_10 з лікарні, вони на таксі поїхали до магазину. Прибувши до магазину, її син залишився на місці, а вона поїхала по своїм справам. Через деякий час їй зателефонував син і повідомив, що його б`ють. Коли приїхала до магазину, то побачила, біля магазину відбувається боротьба між її сином та обвинуваченим. Вона втрутилась і стала відтягувати ОСОБА_7 від свого сина. В зв`язку з цим між нею та обвинуваченим виник конфлікт. Коли її син став заступатися за неї, то у нього з кишені випало два мобільні телефони «Нокіа» та ключі, які обвинувачений підібрав та зник з ними на автомобілі. При цьому був присутній ОСОБА_20 . Також, за вказаними подіями спостерігав брат обвинуваченого ОСОБА_21 , який збив з ніг її сина, коли той намагався наздогнати ОСОБА_22 , що тікав з викраденим майном. Потім, через їх знайомого, ОСОБА_7 повернув їм тільки ключі.

30.07.2009 року та 31.07.2009 року, вона дізналась від свого сина про те, що ОСОБА_7 разом з іншими особами викрали належні їй два комп`ютера з магазину «Автонова», який розташований по пр. Миру, 151/22.

19.04.2013 року їй зателефонував чоловік, і вони домовились, що той зустріне її на автомобілі по вул. Борисенко. Приблизно о 19 год., вона йшла з магазину по тротуару пр. Миру в напрямку автомобіля свого чоловіка. В цей час вона почула, що за нею хтось біжить. Коли вона повернулась, то побачила обвинуваченого ОСОБА_7 , який відразу наніс їй удар рукою в обличчя. По удару, вона відчула, що у ОСОБА_7 було щось у руці. Побачивши, що її чоловік став їхати до них, ОСОБА_7 вскочив у свій автомобіль і втік. Після цього, вона відразу звернулась до травмпункту Чернігівської міської лікарні № 2. Очевидцем заподіяння обвинуваченим їй тілесних ушкоджень був її чоловік ОСОБА_18 .

Потерпілий ОСОБА_10 у суді першої інстанції показав, що з ОСОБА_7 він познайомився десь у 2008 році через своїх батьків, коли той приїздив до них додому. В цей час його батьки домовлялися з обвинуваченим щодо відкриття магазину та взаємного співробітництва. Після придбання батьками квартири та переобладнання її в магазин, він став там з ОСОБА_7 працювати не офіційно. Вони займалися продажем автозапчастин. Обладнання для магазину купували його батьки. Зароблені кошти за домовленістю з його батьками, обвинувачений вкладав в розвиток їх спільного бізнесу, а саме придбавалося ще більше автозапчастин. 19.05.2009 року він дізнався, що з іншого торця будинку, де знаходився їх магазин, ОСОБА_7 придбав квартиру під магазин і робить там ремонт. Розуміючи, що відкривши свій магазин, обвинувачений перестане з ними працювати, він відразу зателефонував своїй матері. В цей день між обвинуваченим та його батьками сталася розмова, але про що вони говорили, він не чув. 25.05.2009 року, він приїхав на роботу до магазину. Там ОСОБА_7 сказав йому, що він вже тут не працює, і наказав йому забиратися звідти. Він відмовився виходити з магазину. Тоді, обвинувачений разом зі своїм братом та їх дядьком побили його та викинули з магазину. Після цього, він зателефонував своїм батькам, які приблизно через 10 хв. приїхали до магазину. Також, до магазину був викликаний і наряд міліції. Коли до магазину приїхали батьки та співробітники міліції, то обвинувачений зі своїми родичами закрився в магазині з середини і двері не відчиняв. Через деякий час обвинувачений двері відчинив, і вони стали з`ясовувати все, що між ними сталося. Потім, магазин зачинили на ключ, а працівники міліції його опечатали. При цьому, магазин на сигналізацію не ставили. 15.06.2009 року йому зателефонувала мати та повідомила, що в магазині спрацювала сигналізація. Через деякий час мати на таксі забрала його з лікарні і вони поїхали до магазину, щоб зняти сигналізацію. Прибувши на місце, він пішов відчиняти магазин, а мати поїхала далі по своїм справам. Відкривши магазин, він зняв сигналізацію, а потім знову її поставив, після чого зачинив двері та вийшов на вулицю. Біля магазину до нього підійшов Нагорний, який раніше купував у нього автозапчастини і став з`ясовувати, хто по місту розповсюджує чутки, що його принижують. При цьому, ОСОБА_23 запропонував йому пройти за будинок до магазину обвинуваченого. Він відмовився. Тоді Нагорний взяв його за руку і потягнув за будинок. Завівши його за будинок, Нагорний зателефонував обвинуваченому і повідомив, що вони на місці. Через деякий час до них підійшов ОСОБА_24 і став вимагати від нього сказати, які чутки він розповсюджує відносно Нагорного. На це, він відповів, що нічого образливого про Нагорного нікому не говорив. Після цього, він зателефонував своїй матері і встиг тільки сказати, що його б`ють. При собі він мав два мобільних телефони «Нокіа Е51» та «Нокіа 6233», які знаходились в кишенях брюк. Приблизно через 10 хв. до них під`їхала його мати. В той час, коли мати підбігла до них, то обвинувачений наніс їй один удар кулаком в обличчя. Від отриманого удару мати впала на землю. В цей час він став заступатися за неї, і між ним та ОСОБА_7 сталася бійка, в ході якої у нього з кишені випали два мобільних телефони «Нокіа» та ключі. Потім, до нього підбіг ОСОБА_25 , який збив його з ніг і вони впали. В ході боротьби з ОСОБА_25 він побачив, як обвинувачений підібрав з асфальту його мобільні телефони та ключі. Він крикнув обвинуваченому, щоб той не забирав його майно, але той ніяким чином не реагуючи на це, вскочив до свого автомобіля і поїхав. В подальшому через знайомого, його матері повернули викрадені у нього ключі. 30.07.2009 року, то він знаходився на сесії. Однак, зі слів ОСОБА_16 йому відомо, що 30.07.2009 року, в денний час до магазину зайшли ОСОБА_24 та ОСОБА_26 , які забрали комп`ютер та пішли з ним. Наступного дня, в денний час, він разом з ОСОБА_16 знаходився на своєму робочому місці в магазині. В цей час до магазину заскочили ОСОБА_26 та ОСОБА_24 , після чого останній схопив гальмівний диск вагою приблизно 5-7 кг і кинув у нього. Від цього він впав, вдарившись головою об стіну. Потім, брати ОСОБА_27 висмикнули з комп`ютера дроти, забрали його і втекли з ним.

Показаннями свідка ОСОБА_17 підтверджується, що обвинуваченого та ОСОБА_28 він знає, як працівників магазину, в якому купував автозапчастини. 15.06.2009 року, в денний час, він заїхав до магазину по пр. Миру, щоб придбати автозапчастини, які він раніше замовляв у ОСОБА_10 . Коли купував автозапчастини, то ОСОБА_29 сказав йому, що ОСОБА_30 говорить про нього образливі слова. Після цього, він відразу зателефонував обвинуваченому, і запропонував зустрітися, щоб з`ясувати, чи говорив той про нього щось погане. Через деякий час, він разом з ОСОБА_31 підійшли до приміщення магазину, яке знаходиться в тому ж самому будинку, але з іншої сторони від магазину. Зустрівшись на вулиці біля магазини обвинуваченого, вони стали з`ясовувати, що і хто про нього казав. В ході розмови обвинувачений та ОСОБА_10 з цього приводу стали між собою сперечатися, вказуючи один на одного, що говорили на нього образливі слова. Коли він вже збирався йти звідси, то побачив, що до них прямує ОСОБА_9 яка відразу без розмови вдарила ОСОБА_7 кулаком в обличчя. Від отриманого удару обвинувачений закрив руками обличчя та впав. В цей час, ОСОБА_9 лаючись накинулась на ОСОБА_7 і продовжила наносити йому удари руками та сумкою. Потім, до них підбіг ОСОБА_10 і допомагаючи своїй матері, також вдарив обвинуваченого приблизно два рази ногою. Через деякий час до місця бійки підбіг ОСОБА_21 і став їх рознімати, та захищати свого брата. Він також закликав їх припинити бійку. Після цього, обвинувачений підвівся, і закриваючи руками обличчя, яке було у крові, сів до автомобіля, а його брат продовжував з Жоголкою штовхатися. В ході цього, він побачив, що у когось випав мобільний телефон. При цьому, він почув, як ОСОБА_29 сказав ОСОБА_21 , щоб той не наступив на телефон. Потім, ОСОБА_10 підняв той телефон та поклав його до кишені, а ОСОБА_7 в цей момент на автомобілі поїхав звідти. Він не став далі дивитися, як ОСОБА_21 з ОСОБА_10 продовжували конфліктувати, а розвернувся та пішов по своїм справам. Наступного дня ОСОБА_32 та ОСОБА_33 зателефонували йому і запропонували зустрітися. Того ж дня вони зустрілися, і в ході розмови ОСОБА_32 та ОСОБА_33 стала схиляти його на свою сторону, щоб він свідчив проти ОСОБА_7 , Він відмовився і сказав, щоб вони самі між собою розбиралися.

Свідок ОСОБА_21 в суді першої інстанції показав, що обвинувачений є його рідним братом. 15.06.2009 року, в денний час, він знаходився у приміщенні магазину, що належить його брату ОСОБА_34 , де допомагав робити ремонт. В його присутності брату хтось зателефонував на мобільний телефон, він поспілкувався, і сказавши, що скоро повернеться, вийшов з магазину на вулицю. Приблизно через п`ять хвилин, він почув крик брата про допомогу, який доносився з вулиці. Він відразу вибіг на вулицю, і побачив, що на куті будинку лежить на землі брат і його б`ють ОСОБА_32 та ОСОБА_33 . Поряд з ними стояв ОСОБА_35 і спостерігав за цими подіями. Підбігши до них, він спочатку відштовхнув від брата ОСОБА_36 , а потім ОСОБА_37 . Після цього, брат підвівся з землі, сів до автомобіля та поїхав, а він продовжив штовхатися з ОСОБА_38 . В той час, коли вони штовхалися, у Жоголки щось випало з кишені. При цьому, ОСОБА_33 сказав, щоб він не наступив на телефон. Боковим зором, він побачив, як мобільний телефон відлетів від них в сторону, приблизно на два мерти. Коли він відходив звідти, то телефон залишався лежати на землі.

Свідок ОСОБА_18 у суді першої інстанції показав, що ОСОБА_9 є його дружиною, а ОСОБА_10 його син. З обвинуваченим ОСОБА_7 він познайомився приблизно у 2005 році, коли той працював на станції «Енергія», де займався автозапчастинами. У 2006 році вони з дружиною придбали квартиру по АДРЕСА_2 , і вирішили переобладнати її під магазин з продажу автозапчастин. Для цього вони з дружиною за свої кошти закупили відповідне обладнання для магазину. Оскільки в купівлі-продажі автозапчастин він нічого не розуміє, то вирішив запропонувати ОСОБА_7 зайнятися цим питання. Вони домовились, що він надає ОСОБА_7 приміщення магазина для торгівлі та автозапчастини, а виручені від їх реалізації кошти вони розподілять між собою навпіл. При цьому враховувалось, що ОСОБА_7 мав своїх клієнтів, які раніше купували у нього автозапчастини за попереднім місцем роботи. З цього приводу вони ніяких угод між собою не укладали, а лише його дружина здала обвинуваченому частину магазину в оренду на один рік, уклавши про це договір. Він привозив автозапчастини, які придбавав за власні кошти, а обвинувачений займався їх реалізацією. Коли стали отримувати прибутки, то обвинувачений запропонував вкладати їх у придбання ще більшої кількості автозапчастин, для отримання відповідно і більшого прибутку, на що вони погодились. В подальшому у них з обвинуваченим виник конфлікт з приводу майнових претензій. У 2009 році вони дізналися, що обвинувачений в тому ж самому будинку, але з іншої сторони, переобладнує квартиру під магазин з продажу автозапчастин. Він зустрівся з обвинуваченим і вони домовились все владнати по хорошому, та розійтися. Після того, як у його сина з обвинуваченим виник конфлікт з приводу належності майна, працівники міліції на їх прохання опечатали магазин. Однак, через кілька днів до них зателефонувала дружина одного з братів обвинуваченого та повідомила, що їх магазин пограбували брати ОСОБА_27 . Вони прибули до магазину і побачили, що звідти було все викрадено. З цього приводу вони викликали міліцію, яка все це зафіксувала. Через деякий час він з дружиною знову купив в магазин майже теж саме обладнання, що було викрадено. Також, до магазину вони завезли ще два комп`ютера, які в подальшому були викрадені обвинуваченим, але очевидцем цього він не був. Про викрадення першого комп`ютера йому відомо зі слів особи, яка стажувалась у них в магазині, а другого комп`ютера від сина. Крім того, він бачив, як 19.04.2013 року, в районі перехрестя пр. Миру - вул. Борисенка обвинувачений ОСОБА_7 заподіяв тілесні ушкодження його дружині ОСОБА_9 , а саме вдарив її по голові рукою, в якій щось було. Всього обвинувачений наніс дружині приблизно три удари по голові. Він спостерігав це на відстані приблизно 80 метрів, знаходячись в автомобілі, і намагався втрутитися, щоб захистити дружину, але не встиг, оскільки ОСОБА_7 заскочив в автомобіль та зник. Також, йому відомо, що між його сином та братами ОСОБА_24 і ОСОБА_25 відбувалась бійка, в ході якої у сина випали з кишені два мобільних телефони, які кудись поділися, але очевидцем тих подій він не був.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_39 показала, що вона працювала бухгалтером у ВАТ «Чернігівпродтовари». Приблизно у 2005 році їх підприємство викупила фірма «Союз», яка стала міняти в магазинах все старе обладнання на нове. Старе обладнання вивезли з магазинів на склад по вул. Любченка в м. Чернігові, і оскільки його було дуже багато, керівництво вирішило його продати. ОСОБА_9 придбавала у них прилавки з вигнутими трубами заводського виробництва.

У суді першої інстанції свідок ОСОБА_16 показав, що приблизно у літку 2009 році, через свого знайомого він влаштувався на роботу до ОСОБА_9 в магазин з продажу автозапчастин «Автонова» по пр. Миру. Разом з ним в магазині працював і син ОСОБА_9 ОСОБА_10 . Познайомився він з ОСОБА_7 у 2010 році з приводу придбання у нього автозапчастин. Про стосунки ОСОБА_9 з ОСОБА_7 йому нічого не відомо. Одного разу, влітку 2009 року, коли він знаходився на робочому місці один, в денний час, до магазину зайшло двоє невідомих чоловіків, які сказавши йому, щоб він не втручався, оскільки це не його справа, забрали системний блок та пішли. Він відразу зателефонував ОСОБА_10 та повідомив його про те, що трапилося в магазині. Наступного дня, в денний час, коли він разом з ОСОБА_10 знаходились на робочому місці, до магазину зайшло троє невідомих йому чоловіків, які нічого не пояснюючи забрали системний блок і пішли. В ході викрадення зазначеного майна, ОСОБА_10 за допомогою бити намагався чинити перешкоду тим чоловікам, але вони стільцем заблокували його дії. Крім того, один з чоловіків кинув в їх сторону гальмівний диск, який вдарився об стіну. Серед тих, хто викрадав вказані вище системні блоки, обвинуваченого ОСОБА_7 не було.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 показали, що у тавні 2009 році вони, як працівники Чернігівського міського відділу міліції, він, в складі оперативно-слідчої групи виїзджали до магазину автозапчастин по пр. Миру, де відбулась бійка та з`ясування стосунків між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , його братом і дружиною з приводу належності майна, яке знаходилось в магазині. При цьому, ОСОБА_9 стверджувала, що приміщення магазину та майно, яке в ньому знаходиться, належить їй, а обвинувачений заперечував це, і зазначав, що вони працюють за рівними долями, тому частина майна належить йому. При огляді приміщення магазину, він побачив там прилавки, стелажі з автозапчастинами та стіл з комп`ютерами. В їх присутності між обвинуваченим та ОСОБА_38 відбулась бійка, яку вони припинили, вивели всіх з магазину та на прохання ОСОБА_9 опечатали його до з`ясування всіх обставин щодо належності майна.

Допитана у суді першої інстанції свідок ОСОБА_43 показала, що вона раніше працювала на складі підприємства «Чернігівпродтовари». Приблизно у 2006 році зі складу проводилась реалізація торгового обладнання (прилавки та стелажі). ОСОБА_9 придбала на складі їх підприємства торгове обладнання на трубній основі, яке було виготовлено в заводських умовах.

Свідок ОСОБА_44 у суді першої інстанції показав, що він придбавав у ОСОБА_7 автозапчастини в магазині «Автонова» по пр. Миру в м. Чернігові. Приблизно у 2009 році, він на прохання ОСОБА_7 один раз перевозив автозапчастини з магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » до іншого магазину, який знаходився в тому ж будинку, але з іншої сторони. Ніяких прилавків, стелажів, оргтехніки або іншого будь-якого обладнання він не перевозив.

Судом першої інстанції дії обвинувачуваного ОСОБА_7 правільно кваліфіковані за ст., ст. 125 ч. 2, 356 КК України.

Суд першої інстанції, обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність виправдання обвинувачуваного ОСОБА_7 за ст.,ст. 186 ч. 1, 186 ч. 2 КК України, а саме викрадення 15.06.2009 року у ОСОБА_10 мобільних телефонів «Нокіа Е51» та «Нокіа 6233», а також викрадення 30.07.2009 року та 31.07.2009 року комп`ютерів, що належать ОСОБА_9 .

Так, у судовому засіданні не встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_7 і вичерпані неможливісті їх отримання.

Сторона обвинувачення, як на доказ вини ОСОБА_7 у викраденні мобільних телефонів у ОСОБА_10 посилається на показання свідка ОСОБА_17 .

Однак, допитаний у суді першої інстанції свідок ОСОБА_17 показав, що він був очевидцем конфлікту, який мав місце 15.06.2009 року між потерпілими ОСОБА_10 та ОСОБА_9 з однієї сторони та обвинуваченим ОСОБА_7 з іншої сторони, але не бачив, щоб останній викрадав мобільні телефони. Крім того, ОСОБА_17 зазначив, що мобільний телефон випав тоді, коли ОСОБА_25 штовхався з ОСОБА_10 , після чого останній його підняв та поклав до своєї кишені, а обвинувачений отримавши тілесні ушкодження вже поїхав з місця пригоди.

У суді свідок ОСОБА_21 дав показання, що мобільний телефон в ході конфлікту у ОСОБА_10 випав мобільний телефон після того, як його брат ОСОБА_7 вже поїхав звідти на автомобілі.

Наданні до суду стороною обвинувачення документи на мобільний телефон «Нокіа» та даниі про те, що з нього у подальшому здійснювались дзвінки з контактного номеру ОСОБА_45 самі по собі може не можуть свідчити про причетність обвинуваченого ОСОБА_7 до його викрадення вказаного мобільного телефону.

Суд першої інстанції обґрунтовано поставився критично до показань потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 про те, що саме ОСОБА_7 викрав мобільні телефони, оскільки вони спростовуються показами свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_21 , які повністю узгоджуються між собою. Крім того, суд прийняв до уваги до уваги неприязні стосунки, які виникли між потерпілими та обвинуваченим з приводу майнових спорів.

Суд першої інстанції також обґрунтовано прийшов до висновку про недостатність доказів вини ОСОБА_7 у викраденні 30.07.2009 року та 31.07.2009 року комп`ютерів з приміщення магазину «Автонова», розташованого в м. Чернігові по пр-ту Миру 151/22.

Показаннями свідка свідок ОСОБА_16 у суді першої інстанції підтверджується, що він був очевидцем того, як двічі влітку 2009 року з магазину «Автонова» невідомими особами була викрадена комп`ютерна техніка, але при цьому вказав, що ОСОБА_7 серед тих осіб, які це вчинили, не було.

Суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги як на доказ по справі показання свідка ОСОБА_46 щодо причетності ОСОБА_7 до викрадення комп`ютерної техніки з магазину «Автонова», оскільки про це йому стало відомо зі слів свідка ОСОБА_16 , який у свою чергу у судовому засіданні категорично заперечував участь ОСОБА_7 у вчиненні даного злочину.

З врахуванням неприязних відносини, які склались між потерпілими та обвинуваченим у зв`язку з майновим спором, суд першої інстанції обґрунтовано критично віднісся до показань ОСОБА_10 щодо участі ОСОБА_7 у викрадені 31.07.2009 року комп`ютера з магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та свідчень ОСОБА_9 , якій відомо про це зі слів її сина та свідка ОСОБА_16 , який у свою чергу стверджував у судовому засіданні, що ОСОБА_7 не було серед осіб, які це вчинили, суд ставиться критично, а тому не може прийняти їх як доказ вини ОСОБА_7 .

Враховуючи наведене колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що вина ОСОБА_7 у викраденні комп`ютерної техніки може бути доведена наданими ОСОБА_9 документами на комп`ютерну техніку, яку вона придбала у ФОП ОСОБА_15 , даними протоколу огляду місця події, які свідчать про відсутність комп`ютерної техніки, а також показаннями свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 під час досудового розслідування.

В зв`язку з обґрунтованим виправданням ОСОБА_7 за ст., ст. 186 ч. 1, 186 ч. 2 КК України суд першої інстанції на законних підставах відмовив в задоволенні цивільного позову ОСОБА_10 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Розмір моральної шкоди, який стягнутий з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 відповідає характеру та обсягу страждань, потерпілої, тривалістю відновлювального періоду, стану здоров`я потерпілої, тяжкості вимушених змін у її життєвих стосунках. Крім того, при стягненні моральної шкоди суд виходив з принципу розумності та справедливості.

Тому, колегія судді не знаходить підстав для задоволення доводів апеляційної скарги потерпілих, про необхідність стягнення більшого розміру матеріальної та моральної шкоди.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначене у відповідності з вимогами ст. 65 КК України з врахуванням ступеня тяжкості злочину, даних про особу винного, який є інвалідом 3 групи, має на утриманні двох малолітніх дітей. Призначене обвинувачуваному покарння є необхідним й достатнім ждля його виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення доводів поданих апеляційних скарг про необхідність призначення обвинувачуваному більш суворго покарання.

Керуючись ст., ст. 371, 404, 407, 418, 419 КПК України судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги прокурора відділу прокуратури Чернігівської області ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 червня 2015 року року відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_47