Миргородський міськрайонний суд Полтавської області
Справа № 1-18/10
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2010 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Сидоренка Ю.В.,

при секретарі - Кійченко Т.Г., Кононенко Н.О.

з участю: прокурора Передерія А.А., Герасименко Ю.Ю.

захисника адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миргороді кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не працюючого, одруженого, утриманців не маючого, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше не судимого,

у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 175 ч.1, 364 ч.2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 вчинив умисну безпідставну невиплату заробітної плати громадянам більш як за один місяць та службову недбалість, яка спричинила тяжкі наслідки, при наступних обставинах.

Будучи відповідно до наказу № 53/1-к від 15 вересня 2008 року виконуючим обовязки директора Державного підприємства «Дібрівський кінний завод № 62», тобто являючись керівником підприємства, який відповідно до Статуту підприємства, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України № 959 від 27.12.2007 року безпосередньо здійснює поточне управління ДП «ДКЗ № 62» та без доручення представляє підприємство у відносинах з третіми особами з правом першого підпису, діючи протиправно, в порушення вимог ст.43 Конституції України, ст.ст. 95, 115, 116 Кодексу законів про працю України, ч.3 ст.15 Закону України «Про оплату праці», при наявності грошових коштів у касі та на рахунках підприємства, тобто маючи реальну можливість виплатити заробітну плату працівникам ДП «ДКЗ № 62», в період часу з 15.09.2008 року по 26.12.2008 року, умисно не виплатив навіть частково нараховану заробітну плату працівникам підприємства більш як за один місяць, внаслідок протиправного направлення коштів на проведення розрахунків з контрагентами очолюваного ним підприємства.

Так, за вересень 2008 року нарахована, але не виплачена заробітна плата працівникам підприємства в сумі 228698,22 грн., а саме: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_12, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, Герасименку ОСОБА_23 ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46 Григоровичу, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_62, ОСОБА_63, ОСОБА_64, ОСОБА_65, ОСОБА_66, ОСОБА_67, ОСОБА_68, ОСОБА_69, ОСОБА_70, ОСОБА_71, ОСОБА_72, ОСОБА_73, ОСОБА_74, ОСОБА_75, ОСОБА_76, ОСОБА_77, ОСОБА_78, ОСОБА_79, ОСОБА_80, ОСОБА_81, ОСОБА_82, ОСОБА_83, ОСОБА_84, ОСОБА_85, ОСОБА_86, ОСОБА_87, ОСОБА_88, ОСОБА_89, ОСОБА_90, ОСОБА_91, ОСОБА_92, ОСОБА_93, ОСОБА_94, ОСОБА_95, ОСОБА_96 Миколайовичу, ОСОБА_97, ОСОБА_98, ОСОБА_99, ОСОБА_100, ОСОБА_101, ОСОБА_102, ОСОБА_103, ОСОБА_104, ОСОБА_105, ОСОБА_106, ОСОБА_107, ОСОБА_108, ОСОБА_109, ОСОБА_110, ОСОБА_111, ОСОБА_112, ОСОБА_113, ОСОБА_114, ОСОБА_115, ОСОБА_116, ОСОБА_117, ОСОБА_118, ОСОБА_119, ОСОБА_120, ОСОБА_121, ОСОБА_122, ОСОБА_123, ОСОБА_124, ОСОБА_125, ОСОБА_126, ОСОБА_127, ОСОБА_128, ОСОБА_129, ОСОБА_130, ОСОБА_131, ОСОБА_132, ОСОБА_133, ОСОБА_134, ОСОБА_135, ОСОБА_136, ОСОБА_137, ОСОБА_138, ОСОБА_139, ОСОБА_140, ОСОБА_141, ОСОБА_142, ОСОБА_143, ОСОБА_144, ОСОБА_1, ОСОБА_145 Миколаївні, ОСОБА_146, ОСОБА_147, ОСОБА_148, ОСОБА_149, ОСОБА_150, ОСОБА_151, ОСОБА_152, ОСОБА_153, ОСОБА_154, ОСОБА_155, ОСОБА_156, ОСОБА_157, ОСОБА_158, ОСОБА_159, ОСОБА_160, ОСОБА_161, ОСОБА_162, ОСОБА_163, ОСОБА_164, ОСОБА_165, ОСОБА_166, ОСОБА_167, ОСОБА_168, ОСОБА_169, ОСОБА_170, ОСОБА_171, ОСОБА_172, ОСОБА_173, ОСОБА_174, ОСОБА_175, ОСОБА_176, ОСОБА_177, ОСОБА_178, ОСОБА_179, ОСОБА_180, ОСОБА_181, ОСОБА_182, ОСОБА_183, ОСОБА_184, ОСОБА_185, ОСОБА_186, ОСОБА_187, ОСОБА_188, ОСОБА_189, ОСОБА_190, ОСОБА_191, ОСОБА_192, ОСОБА_193, ОСОБА_194, ОСОБА_195 Миколайовичу, ОСОБА_196, ОСОБА_197, ОСОБА_198, ОСОБА_199, ОСОБА_200, ОСОБА_201, ОСОБА_202, ОСОБА_203, ОСОБА_204, ОСОБА_205, ОСОБА_206, ОСОБА_207, ОСОБА_208, ОСОБА_209, ОСОБА_210, ОСОБА_211, ОСОБА_212, ОСОБА_213, ОСОБА_214, ОСОБА_215, ОСОБА_216, ОСОБА_217, ОСОБА_218, ОСОБА_219, ОСОБА_220, Яровенко Ріммі Санієвні, ОСОБА_221, ОСОБА_222, ОСОБА_223, ОСОБА_224.

За жовтень 2008 року нарахована, але не виплачена заробітна плата працівникам підприємства в сумі 65791,30 грн., а саме: ОСОБА_225, ОСОБА_226, ОСОБА_27, ОСОБА_227, ОСОБА_228, ОСОБА_229, ОСОБА_59, ОСОБА_71, ОСОБА_72, ОСОБА_230, ОСОБА_123, ОСОБА_231, ОСОБА_232, ОСОБА_233, ОСОБА_234, ОСОБА_235, ОСОБА_236.

За листопад 2008 року нарахована, але не виплачена заробітна плата працівникам підприємства в сумі 184547,81 грн., а саме: ОСОБА_237, ОСОБА_238, ОСОБА_3, ОСОБА_239, ОСОБА_240, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_241, ОСОБА_242, ОСОБА_243, ОСОБА_244, ОСОБА_245, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_12, ОСОБА_246, ОСОБА_14, ОСОБА_247, ОСОБА_18, ОСОБА_248, ОСОБА_249, ОСОБА_250, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_251, ОСОБА_252, ОСОБА_253, ОСОБА_25, ОСОБА_254, ОСОБА_255, ОСОБА_256, ОСОБА_257, ОСОБА_27, ОСОБА_258, ОСОБА_33, ОСОБА_259, ОСОБА_260, ОСОБА_261, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_40, ОСОБА_262, ОСОБА_263, ОСОБА_42, ОСОБА_44, ОСОБА_264, ОСОБА_265, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_266, ОСОБА_267, ОСОБА_268, ОСОБА_50, ОСОБА_269, ОСОБА_53, ОСОБА_270, ОСОБА_229, ОСОБА_271, ОСОБА_272, ОСОБА_273, ОСОБА_274, ОСОБА_275, ОСОБА_276, ОСОБА_277, ОСОБА_68, ОСОБА_278, ОСОБА_69, ОСОБА_279, ОСОБА_70, ОСОБА_72, ОСОБА_74, ОСОБА_75, ОСОБА_76, ОСОБА_280, ОСОБА_77, ОСОБА_281, ОСОБА_78, ОСОБА_79, ОСОБА_80, ОСОБА_85, ОСОБА_282, ОСОБА_88, ОСОБА_283, ОСОБА_92, ОСОБА_284, ОСОБА_93, ОСОБА_95, ОСОБА_96, ОСОБА_97, ОСОБА_285, ОСОБА_286, ОСОБА_287, ОСОБА_288, ОСОБА_289, ОСОБА_290, ОСОБА_291, ОСОБА_292, ОСОБА_105, ОСОБА_293, ОСОБА_294, ОСОБА_295, ОСОБА_296, ОСОБА_108, ОСОБА_297, ОСОБА_109, ОСОБА_110, ОСОБА_111, ОСОБА_112, ОСОБА_113, ОСОБА_114, ОСОБА_115, ОСОБА_118, ОСОБА_120, ОСОБА_121, ОСОБА_122, ОСОБА_298, ОСОБА_125, ОСОБА_299, ОСОБА_300, ОСОБА_301, ОСОБА_302, ОСОБА_303, ОСОБА_131, ОСОБА_133, ОСОБА_134, ОСОБА_135, ОСОБА_304, ОСОБА_305, ОСОБА_306, ОСОБА_307, ОСОБА_308, ОСОБА_140, ОСОБА_309, ОСОБА_141, ОСОБА_144, ОСОБА_310, ОСОБА_1, ОСОБА_311, ОСОБА_145, ОСОБА_149, ОСОБА_151, ОСОБА_152, ОСОБА_312, ОСОБА_154, ОСОБА_313, ОСОБА_314, ОСОБА_315, ОСОБА_316, ОСОБА_317, ОСОБА_318, ОСОБА_162, ОСОБА_163, ОСОБА_164, ОСОБА_319, ОСОБА_166, ОСОБА_167, ОСОБА_320, ОСОБА_321, ОСОБА_322, ОСОБА_170, ОСОБА_323, ОСОБА_173, ОСОБА_176, ОСОБА_177, ОСОБА_324, ОСОБА_178, ОСОБА_325, ОСОБА_179, ОСОБА_326, ОСОБА_182, ОСОБА_183, ОСОБА_185, ОСОБА_186, ОСОБА_187, ОСОБА_327, ОСОБА_188, ОСОБА_328, ОСОБА_190, ОСОБА_191, ОСОБА_329, ОСОБА_330, ОСОБА_192, ОСОБА_193, ОСОБА_194, ОСОБА_196, ОСОБА_331, ОСОБА_198, ОСОБА_332, ОСОБА_199, ОСОБА_333, ОСОБА_334, ОСОБА_203, ОСОБА_335, ОСОБА_204, ОСОБА_205, ОСОБА_206, ОСОБА_207, ОСОБА_208, ОСОБА_210, ОСОБА_336, ОСОБА_337, ОСОБА_338, ОСОБА_339, ОСОБА_213, ОСОБА_340, ОСОБА_341, ОСОБА_342, ОСОБА_343, ОСОБА_344, ОСОБА_216, ОСОБА_345, ОСОБА_218, ОСОБА_219, ОСОБА_346, ОСОБА_220, Яровенко Ріммі Санієвні, ОСОБА_221, ОСОБА_223, ОСОБА_224.

Всього за вказаний період працівникам підприємства не було виплачено заробітну плату на суму 479037,33 грн. Водночас, за цей же період в касу та на розрахункові рахунки підприємства надходили кошти від реалізації продукції в загальній сумі 6167307,10 грн., а саме: у вересні 2008 року 1561953,14 грн., в жовтні 2008 року 2722326,93 грн., в листопаді 2008 року 1091958,85 грн., в грудні 2008 року 791068,32 грн. проте означені кошти були спрямовані на розрахунки з контрагентами підприємства та інші господарські потреби.

Крім того, ОСОБА_2, будучи службовою особою субєкта господарювання, повязаною з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, на яку відповідно до Статуту підприємства, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України № 959 від 27.12.2007 року, покладено повну відповідальність за стан та діяльність підприємства, безпосередньо здійснюючи поточне управління ДП «ДКЗ № 62», неналежно виконуючи свої службові обовязки через несумлінне ставлення до них, в період з 15.09.2008р. по 26.12.2008р., в порушення вимог п.п.8.1.2., п.п.8.1.4. п.8.1. ст.8 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб від 22 травня 2003 року № 889-IV із змінами та доповненнями, не перерахував до бюджету у строки, встановлені законом, податок з доходів фізичних осіб пропорційно нарахованій заробітній платі в сумі 186074,28 грн., а також, в порушення вимог п.3 ст.18 п.п. 4, 5, 6, 12 ст.20 , ст.24 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV не перерахував у строки, встановлені законом, на рахунок Управління Пенсійного фонду України в Миргородському районі страхові внески в розрізі застрахованих осіб в загальній сумі 364882,31 грн.

Це призвело до недоотримання бюджетом Петрівцівської сільської ради Миргородського району Полтавської області податку з доходів фізичних осіб, який відповідно до ст.14 п.1 пп.4 Закону України „Про систему оподаткування є загальнодержавним податком, і відповідно до ст.65 Бюджетного кодексу України 25% від його загального обсягу зараховується до місцевих бюджетів, в сумі 46518,57 грн., що становить 180 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, та до недонадходження до державного бюджету податку з доходів фізичних осіб в сумі 139555,71 грн., що становить 541 неоподаткований мінімум доходів громадян, а також до недоотримання Пенсійним фондом України страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування в розрізі застрахованих осіб, які відповідно до п.16 ч.1 ст.14 Закону України «Про систему оподаткування» являються загальнодержавним збором, в сумі 364882,31 грн., що становить 1417 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, чим були спричинені тяжкі наслідки державним інтересам.

Підсудний ОСОБА_2 свою вину у вчиненні невиплати заробітної плати та службової недбалості визнав і пояснив, що це сталося внаслідок недостатнього досвіду керівної роботи та в звязку з тим, що він намагався насамперед забезпечити виробничу діяльність підприємства, хоч і знав про необхідність у першу чергу виплачувати заробітну плату. Несплату податку з доходів фізичних осіб та страхових внесків до Пенсійного фонду також пояснив відсутністю вільних коштів та своєю недостатньою обізнаністю в цих питаннях.

Крім визнання своєї вини підсудним його вина у вчиненні злочинів підтверджується:

- показаннями свідка ОСОБА_344, який показав, що він працював директором ДП «Дібрівський кінний завод № 62» з 1 березня 2007 року по 14 квітня 2009 року. З 15 вересня 2008 року майже до кінця цього року він перебував спочатку у відпустці а потім на лікарняному і обовязки директора виконував його заступник ОСОБА_2;

- показаннями свідка ОСОБА_347, яка пояснила, що з грудня 2002 року по 31 березня 2009 року вона працювала головним бухгалтером ДП «Дібрівський кінний завод № 62». З серпня 2008 року утворилась та почала зростати заборгованість по заробітній платі та нарахуванням на неї, зокрема по податку з доходів фізичних осіб та страховим внескам на загальнообовязкове державне пенсійне страхування. В період з 15 вересня по 26 грудня 2008 року обовязки директора виконував ОСОБА_2, який вирішував питання діяльності підприємства, в т.ч. про черговість та напрямки спрямування коштів, що надходили на підприємство;

- Статутом Державного підприємства «Дібрівський кінний завод № 62», яким визначені повноваження директора підприємства (т.1 а.с. 77-81);

- наказом директора ДП «ДКЗ № 62» № 53/1-К від 15.09.2008р. згідно якого на ОСОБА_2 покладено обовязки директора підприємства на час відпустки ОСОБА_344 (т.1 а.с.100);

- листками непрацездатності ААЮ № 627649 від 24.09.2008 року, ААУ № 416988 від 09.10.2008р., ААШ № 878933 від 27.10.2008 року, ААЮ № 516023 від 28.10.2008 р., ААЮ № 517887 від 18.11.2008р., які підтверджують період відсутності на роботі директора ОСОБА_344;

- аналізом надходження коштів та структурою використання коштів по ДП «Дібрівський кінний завод № 62» за 2008 рік (т.1. а.с.107-108);

- довідкою Миргородської ОДПІ про сплату податку з доходів фізичних осіб ДП «Дібрівський кінний завод № 62» за 2008 рік (т.1 а.с. 112);

- довідкою Управління Пенсійного фонду України в Миргородському районі про динаміку формування заборгованості по страхових внесках від 04.02.2009р. (т.1 а.с.115);

- актом Контрольно-ревізійного відділу в м.Миргород та Миргородському районі від 08.01.2009р. планової виїзної ревізії фінансово-господарської діяльності ДП «Дібрівський кінний завод № 62» за 2006-2007 роки та 9 місяців 2008 року (т.1 а.с.117-183);

- актом Контрольно-ревізійного відділу в м.Миргород та Миргородському районі від 08.04.2009р. позапланової виїзної ревізії ДП «Дібрівський кінний завод № 62» за період з 01.10.2008 року по 01.03.2009 року (т.2 а.с.7-216);

- аналізами виконання плану по доходах та надходженням платежів від юридичних осіб за 2008 рік по Петрівцівській, Гаркушинській та Дібрівській сільським радам (т.1 а.с.184-189);

- листом Управління Пенсійного фонду України в Миргородському районі про наявність заборгованості та сплату по всім платежам до ПФУ, а також суму заборгованості по невиплаченій заробітній платі за період з 01.01.2006р. по 23.03.2009р. (т.1. а.с.195-198);

- висновком судово-економічної експертизи № 757/758 від 25.09.2009 року, згідно якого: в період з 01.08.2008р. по 31.12.2008 р. у ДП «Дібрівський кінний завод № 62» була фінансова можливість, за рахунок отриманого доходу повністю сплатити нараховану заробітну плату; у вересні грудні 2008 року підприємство мало фінансову можливість повністю сплатити нарахований податок з доходів фізичних осіб та нараховані внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування (т.2 а.с. 221-273);

-іншими матеріалами справи у їх сукупності.

Оцінивши досліджені по справі докази в їх сукупності, суд вважає вину підсудного ОСОБА_2 у вчиненні злочинів доведеною повністю.

Дії підсудного ОСОБА_2, що виразились в умисній безпідставній невиплаті заробітної плати працівникам ДП «Дібрівський кінний завод № 62» більше ніж за один місяць слід кваліфікувати за ч.1 ст.175 КК України.

Разом з тим, в ході судового засідання не знайшла свого підтвердження кваліфікація його дій по неперерахуванню податку з доходів фізичних осіб та страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування за ч.2 ст. 364 КК України, як зловживання службовим становищем, тобто умисного, в інтересах третіх осіб використання службовою особою свого службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам. При цьому, оцінюючи зібрані по справі докази та вирішуючи питання про кваліфікацію дій підсудного, суд виходить з наступного:

З субєктивної сторони злочин, передбачений ст. 364 КК України, характеризується умисною формою вини. При цьому обовязковою ознакою субєктивної сторони службового зловживання є наявність корисливих мотивів, інших особистих інтересів або інтересів третіх осіб, а підсудний ОСОБА_2 вчинив інкриміноване йому діяння з метою забезпечення виробничої діяльності ввіреного йому державного підприємства, при цьому доказів наявності корисливих мотивів, інших особистих інтересів або надання будь-яких переваг чи пільг іншим особам під час розгляду справи не виявлено.

З пояснень підсудного, свідків та інших матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 не мав умислу на використання службового становища всупереч інтересам служби, а несумлінно поставився до виконання своїх службових обовязків, при цьому посилання підсудного на недосвідченість та відсутність належної освіти не можуть бути підставою для звільнення його від відповідальності, тому що це не позбавляло його реальної можливості належного виконання покладених на нього службових обовязків, за умови сумлінного ставлення до них він міг отримати допомогу з незрозумілих питань у відповідних спеціалістів підприємства.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що кваліфікація дій ОСОБА_2 за ст.364 ч.2 КК України спростовується зібраними по справі доказами, та кваліфікує його дії за ст. 367 ч.2 КК України як службову недбалість, тобто невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обовязків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки.

Обставин, що обтяжують покарання підсудного ОСОБА_2 суд не вбачає.

Обставинами, що помякшують покарання підсудного суд визнає те, що він свою вину у вчиненні злочину визнав, щиро розкаявся у вчиненому, а також нетривалий час його перебування на посаді керівника підприємства.

При обранні міри покарання підсудному суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, характер діянь винного, відомості про його особу, що характеризується позитивно, та вищевказані обставини, що помякшують покарання.

Зважаючи на декілька помякшуючих обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого підсудним злочину, суд вважає можливим на підставі ст.69 КК України не призначати ОСОБА_2 додаткове покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, зазначене в санкціях ст. 175 ч.1 та ст.367 ч.2 КК України.

Враховуючи особу підсудного, ступінь тяжкості злочинів, вищевказані помякшуючі обставини та інші обставини справи, суд вважає за можливе звільнити підсудного від покарання з випробуванням у відповідності із ст.75 КК України.

Керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. 175 ч.1 та ст. 367 ч.2 КК України і призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України:

- по ст. 175 ч. 1 КК України штраф в сумі 8500 грн. без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю;

- по ст. 367 ч.2 КК України два роки позбавлення волі без призначення додаткових покарань.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_2 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки без призначення додаткових покарань.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнити від відбування призначеного судом покарання, якщо він протягом 1-річного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обовязки.

Відповідно ст. 76 КК України зобовязати засудженого ОСОБА_2 в період іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти ці органи про зміну місця проживання і періодично зявлятися в органи кримінально-виконавчої системи для реєстрації.

Міру запобіжного заходу відносно засудженого до вступу вироку в законну силу залишити попередню - підписку про невиїзд.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Полтавської області протягом 15 (пятнадцяти) діб з моменту його проголошення через Миргородський міськрайонний суд.

Суддя: Ю.В.Сидоренко