Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-сс/781/502/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.12.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіровограда апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.12.2015 року.
Цією ухвалою щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрія Кіровоградської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, який одружений, має на утриманні малолітню дитину, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає в цьому ж населеному пункті по АДРЕСА_2 , такий, що немає судимості,
підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК України застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Кримінальне провадження розглянуто з участю:
- прокурора ОСОБА_8 ,
- захисника ОСОБА_6 ,
- підозрюваного ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:
У апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді районного суду у зв`язку із невідповідністю висновків, фактичним обставинам кримінального провадження та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що прокурором в судовому засіданні не доведено, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків, а також не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

До того ж на думку апелянта, не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, так як ОСОБА_7 має постійне місце проживання, проживає разом з дружиною і дитиною, а тому має міцні соціальні зв`язки. Підозрюваний не перешкоджає встановленню істини у кримінальному провадженні, має бажання сприяти слідству і суду та не має наміру переховуватись від слідства і суду.

Ухвалою слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.12.2015 року задоволено клопотання слідчого СВ Олександрійського ВП ГУНП України в Кіровоградській області, ОСОБА_9 , погодженого прокурором прокуратури м. Олександрія ОСОБА_10 і до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 14 год. 20 хв. 07.12.2015 року до 14 год. 20 хв. 04.02.2016 року.
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 повідомлено про підозру у тому, що він, 06.12.2015 року о 17 год. разом із знайомим ОСОБА_11 перебував неподалік від Олександрійської ЦРЛ, розташованої по вул. К.Цеткін, № 14 м. Олександрія Кіровоградської області.

У цей час, діючи умисно, з корисних спонукань, з метою заволодіння чужим майном, ОСОБА_7 , скориставшись відсутністю уваги ОСОБА_11 , і відкрито заволодів мобільним телефоном «Lenovo A369», вартістю 618 грн. 46 коп.

З відкрито викраденим майном, ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення втік і розпорядився ним на власний розсуд.
Цього ж дня, тобто 06.12.2015 року приблизно о 20 год.10 хв., з метою заволодіння чужим майном шляхом розбійного нападу, взявши з собою заздалегідь підшукане знаряддя злочину - гумовий кійок, ОСОБА_7 прибув до належного приватному підприємству «Колега» продуктового магазину «Купець», розташованого за адресою: вул. Червоного Козацтва, № 86 а м. Олександрія Кіровоградської області.
У приміщенні зазначено магазину, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, ОСОБА_7 під вигаданим наміром здійснення покупки, щоб відволікти увагу, звернувся до раніше знайомої продавця ОСОБА_12 . Після чого, ОСОБА_7 напав на ОСОБА_12 і застосовуючи насильство небезпечне для життя і здоров`я, гумовим кійком наніс три цілеспрямованих удари в область голови, правої кісті, правого стегна і гомілки.
Своїми діями ОСОБА_7 заподіяв потерпілій ОСОБА_12 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Від отриманих тілесних ушкоджень, потерпіла ОСОБА_12 втратила свідомість і впала на підлогу.
Подолавши у такий спосіб можливість ОСОБА_12 чинити опір, ОСОБА_7 заволодів з торгових кас магазину грошовими коштами в сумі 10479 грн. 08 коп., які належать ПП «Колега», а також мобільним телефоном потерпілої.
З викраденим ОСОБА_7 з місця злочину зник і розпорядився ним на власний розсуд.
Задовольняючи клопотання слідчого, погоджене прокурором та застосовуючи до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що матеріали клопотання містять достатні дані про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 3 ст.187 КК України. Також наявні ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому не може бути застосований більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя не визначив розмір застави ОСОБА_7 , так як він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення із застосуванням насильства.

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_6 ,Ю та підозрюваного ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляції, просили ухвалу слідчого судді районного суду скасувати, постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. Заслухавши прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, дослідивши матеріали клопотання, зваживши доводи апеляції в межах, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Колегія суддів переконана, що органом досудового слідства ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 3 ст.187 КК України.
Повідомлення про підозру ґрунтується на доказах, які під час розгляду клопотання про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу, захисник не ставив під сумнів стосовно їх належності, достовірності, допустимості та достатності.

При цьому, колегія суддів враховує, що в апеляції сторона захисту не заперечує обґрунтованість повідомлення ОСОБА_7 підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 3 ст.187 КК України.

До того ж колегія суддів ураховує, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини ( далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
Також колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру. Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до
суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.
До того ж колегія суддів ураховує, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини ( далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
Також колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру. Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до
суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.
Відповідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 3 ст. 187 КК України у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 є особливо тяжким, санкцією частини даної статті передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді районного суду, що будучи підозрюваним у вчиненні особливо тяжкого злочину проти власності та життя і здоров`я особи, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі строком до 12 років, ОСОБА_7 може переховуватись від органу досудового розслідування та суду і тим самим перешкоджати кримінальному провадженню, а також може вчиняти інші кримінальні правопорушення, а тому не буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки.

До того ж слідчим суддею районного суд цілком обґрунтовано ураховано, що ОСОБА_7 відповідно до ст. 89 КК України вважається таким, що немає судимості, проте раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності. Відбував покарання в місцях позбавлення волі, і належних висновків не зробив. Також, ураховано, що підозрюваний не працює, а отже немає постійного джерела доходу.
Таким чином, встановивши у даному кримінальному провадженні обставини, передбачені ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 3 ст.187 КК України, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п. 1,5 ч.1 ст.177 КПК України, дотримуючись практики ЄСПЛ, слідчий суддя обґрунтовано на переконання колегія суддів задовольнив клопотання слідчого, погоджене прокурором і застосувати до ОСОБА_7 винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів. Так як, більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і запобігти встановленим ризикам, передбаченими п.1,5 ч. 1 ст.171 КПК України.
Обґрунтованість зазначеного висновку, не спростовують доводи апеляції захисника, що ОСОБА_7 одружений і має на утриманні малолітнью дитину.
За таких обставин, колегія суддів визнає безпідставними доводи апеляційної скарги захисника про відсутність і недоведеність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

До того ж, колегія суддів ураховує, що у разі наявності ризиків, ЄСПЛ допускає можливість застосування до особи виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.
Так, у справі «Воляник проти України» від 02.10.2014 року, ЄСПЛ вказав, що допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину.
Таким чином, в даному кримінальному провадженні наявні реальні ознаки суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до особистої свободи ОСОБА_7 .
Отже, застосований до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за обставин цього кримінального провадження та серйозністю висунутої проти нього підозри з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії, не є надмірним та таким, що принижує його гідність в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, спростовуються викладеним.

При постановленні ухвали про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя районного суду цілком обґрунтовано відповідно до вимог п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України не визначає розмір застави у кримінальному провадженні, так як ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

З огляду на викладене, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, а тому ухвала слідчого судді залишається без змін. На підставі викладеного та керуючись ст. 376, 422 КПК України, колегія суддів.
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.12.2015 року, якою задоволено клопотання слідчого , погоджене прокурором та до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з 14 год. 20 хв. 07.12.2015 року до 14 год. 20 хв. 04.02.2015 року, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4