КП № 278/2969/15-к

В И Р О К
Іменем України
08 лютого 2016 року, Житомирський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, яке зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 28.07.2015 року за №0000409 по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого, -

у вчинені злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Солдат ОСОБА_5 призваний на військову службу за мобілізацією 14 березня 2015 року ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 від 18.06.2015 року № 18 солдат ОСОБА_5 призначений на посаду такелажника такелажного взводу та поставлений на всі види забезпечення.

Згідно з вимогами статей 17, 65 Конституції України, визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України; статей 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Відповідно до абз. 11 ст. 1 Закону України «Про оборону України» та абз. 5 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливим періодом є період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію. Таким чином, з моменту оголошеної Указом Президента України від 14 січня 2015 року № 15 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 15 січня 2015 року, в Україні розпочався особливий період.

Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_5 , відповідно до положень Військової присяги, статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.

Однак, солдат ОСОБА_5 , в ході проходження військової служби в Збройних Силах України, вирішив стати на злочинний шлях та діючи умисно самовільно залишив розташування військової частини-польова пошта НОМЕР_1 без поважних причин в умовах особливого періоду.

15 липня 2015 о 08 годині солдат ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем дислокації військової частини - польова пошта НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , в порушення статей 17, 65, 68 Конституції України, статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, без дозволу відповідних командирів та поважних причин, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу та маючи реальну можливість для цього, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, самовільно залишив місце несення військової служби в умовах особливого періоду, після чого проводив час на власний розсуд. 09 серпня 2015 року солдат ОСОБА_5 повернувся в розташування військової частини та приступив до виконання службових обов`язків. За час відсутності в частині обов`язки військової служби за посадою не виконував, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним самовільне залишення військової частини та його причини не повідомив та проводив час на власний розсуд.

21 серпня 2015 року близько 21 години солдат ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем дислокації військової частини - польова пошта НОМЕР_1 за вищевказаною адресою, в порушення згаданих вище норм, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, без дозволу відповідних командирів та поважних причин, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу та маючи реальну можливість для цього, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, повторно самовільно залишив місце несення військової служби в умовах особливого періоду. За час повторної відсутності в частині обов`язки військової служби за посадою не виконував, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним самовільне залишення військової частини та його причини не повідомив та проводив час на власний розсуд.

14 вересня 2015 року солдат ОСОБА_5 з`явився до військової частини - польової пошти НОМЕР_1 та приступив до виконання службових обов`язків.

Отже, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, а саме у самовільному залишенні військовослужбовцем (крім строкової служби) військової частини без поважних причин в умовах особливого періоду.

08 лютого 2016 року між прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_3 , якому на підставі ст. ст. 36, 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_5 в порядку, передбаченому ст. ст. 468, 469 та 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

З даної угоди вбачається, що прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 407 КК України.

Сторони угоди визначили та узгодили покарання, яке повинен понести обвинувачений за вчинений ним злочин, з застосуванням ст. 69 КК України, у виді 6 (шести) місяців арешту на гауптвахті.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку, що вказана угода підлягає затвердженню, у зв`язку із наступним.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні беззастережно визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому злочину та просив суд затвердити вказану угоду з прокурором, призначивши узгоджену йому міру покарання, при цьому зазначив, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Прокурор в судовому засіданні заявив, що укладення даної угоди відповідає вимогам і правилам КПК та КК України, а тому просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним. При цьому сторони повністю усвідомлюють зміст укладеної угоди про визнання винуватості, наслідки затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

За таких обставин суд вважає доведеним в підготовчому судовому засіданні те, що ОСОБА_5 вчинив самовільне залишення військової частини без поважних причин в умовах особливого періоду, а тому його дії кваліфікує в межах пред`явленого обвинувачення за ч. 4 ст. 407 КК України.

За вчинення даного злочину обвинуваченому необхідно, з застосуванням ст. 69 КК України, призначити узгоджене сторонами угоди покарання у виді 6 (шести) місяців арешту на гауптвахті.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 394, 474, 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
Затвердити у кримінальному провадженні №0000409 угоду про визнання винуватості від 08 лютого 2016 року, укладену між прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому узгоджене вищевказаною угодою покарання, з застосуванням ст. 69 КК України, у виді 6 (шести) місяців арешту на гауптвахті.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту його прибуття на гауптвахту.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: