Справа № 482/772/15-к
В И Р О К

Іменем України
03 серпня 2015 року м. Нова Одеса
Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нова Одеса кримінальне провадження зареєстроване в ЄРДР № 0000931 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Піщанка Піщанського району Вінницької області, громадянина України, українця, з незакінченою вищою освітою, розлученого, на утриманні дітей не має, військовозобов`язаного, не працюючого, інвалідом не являється, не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

з учасниками судового провадження: прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,
В С Т А Н О В И В :
22 грудня 2014 року, близько 20.40 год., обвинувачений ОСОБА_3 , на правовій підставі керуючи технічно справним автомобілем «ЗАЗ 110380», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 50 км/год., з ввімкненим ближнім світлом фар головного освітлення по вул. Леніна в м. Нова Одеса Миколаївської області, з боку м. Миколаєва у напрямку м. Вознесенськ Миколаївської області. Наближаючись до перехрестя вулиць Леніна та Торгової в м. Нова Одеса Миколаївської області, обвинувачений ОСОБА_3 , у порушення пунктів 2.3. «б» і 12.3. Правил дорожнього руху України, тобто, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, маючи об`єктивну можливість завчасно бачити пішохода на шляху свого транспортного засобу, не вжив заходів до зменшення швидкості автомобіля аж до повної зупинки, хоча об`єктивно міг і зобов`язаний був це зробити, здійснив наїзд передньою лівою частиною автомобіля на пішохода ОСОБА_10 , який перетинав проїжджу частину дороги.

Внаслідок цього, пішоходу ОСОБА_10 заподіяні тяжкі тілесні ушкодження у виді поєднаної тупої травми тіла з переломом склепіння та основи черепу, субарахноїдальним крововиливом, забоєм головного мозку, численними переломами ребер, кісток тазу, пошкодженням внутрішніх органів, які ускладнилися травматичним шоком, від яких потерпілий помер в лікарні ІНФОРМАЦІЯ_2 . Ці суспільно небезпечні наслідки знаходяться у причинному зв`язку з учиненими порушеннями Правил дорожнього руху України.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, а саме, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Обвинувачений ОСОБА_3 не оспорює сам факт наїзду на пішохода, але в скоєнні цього кримінального правопорушення винуватим себе не визнав і в залі судового засідання пояснив, що рухався на автомобілі у темну пору доби, з ввімкненим ближнім світлом фар, зі швидкістю 50-55 км/год. Раптово побачив, що хтось вибіг на дорогу з лівої від нього сторони. Натиснув на гальма, але стався удар. Пішохід ще живий лежав біля лівої передньої частини автомобіля. Через знайомого викликав швидку допомогу та повідомив про страховий випадок страхову компанію. Вважає, що діяв відповідно до Правил дорожнього руху України та намагався вжити всіх заходів з метою уникнути наїзду на пішохода, але не мав такої можливості.

Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_3 не визнав своєї вини у інкримінуємому йому кримінальному правопорушенні його вина підтверджуються дослідженими в ході провадження судового розгляду наступними письмовими доказами.

Змістом витягу з кримінального провадження № 0000931, з якого видно, що заяву про наїзд автомобіля «Таврія» під керуванням ОСОБА_3 на пішохода ОСОБА_10 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а ці дії кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України (а. с. 52, 147).
Дорожньо-транспортна пригода сталася на перехресті вулиць Леніна і Торгова в м. Нова Одеса Миколаївської області, що підтверджується протоколом огляду місця події та схемою до нього, яка узгоджена з учасниками дорожньо-транспортної пригоди і підписана без зауважень, зокрема, обвинуваченим ОСОБА_3 (а. с. 53-69).
З висновку технічної експертизи вбачається, що на момент ДТП ходова частина, рульове керування, робоча гальмівна система та фари головного освітлення автомобіля «ЗАЗ 110380», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_3 знаходились в працездатному стані (а. с. 100-104).
Висновком транспортно-трасологічної експертизи, з якого вбачається, що з урахуванням слідової інформації виявленої на автомобілі «ЗАЗ 110380» контактування його з тілом пішохода відбулось лівою частиною переднього вітрового скла, корпусом лівого дзеркала заднього виду та передньою лівою частиною даху автомобіля (а. с. 108-113).
Під час проведення слідчих експериментів за участю підозрюваного ОСОБА_3 об`єктивно встановлено, що останній в районі місця дорожньо-транспортної пригоди рухався зі швидкістю 50 км/год., при загальній видимості у напрямку руху при ввімкненому ближньому світлу фар автомобіля 100 метрів, та з урахуванням швидкості автомобіля і темпу руху пішохода ОСОБА_11 виявив його на 1,5 секунді з моменту появи його на смузі руху автомобіля з 5 секунд до моменту наїзду на цього пішохода, внаслідок чого тут же застосував екстрене гальмування зі зміщенням автомобіля праворуч до його зупинки. Відтворені дії обстановки та обставин дорожньо-транспортної пригоди в повному обсязі узгоджуються з протоколом місця пригоди та схемою до нього і відповідають свідченням ОСОБА_3 даним в судовому засіданні (а. с. 116-134).
Змістом висновку автотехнічного експерта, виконаного з урахуванням даних отриманих під час слідчих експериментів з ОСОБА_3 , з якого видно, що в діях водія ОСОБА_3 у вказаній дорожній ситуації вбачаються невідповідності вимогам пункту 12.3. Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди. Так, у мотивувальній частині цього висновку зазначено, що водій ОСОБА_3 виявив пішохода за 5 секунд до наїзду на нього і при цьому відстань автомобіля до пішохода складала 69 метрів, а відтак, то з урахуванням швидкості руху автомобіля мав технічну можливість зупинити його до місця наїзду на пішохода (а. с. 139-142).
Смерть потерпілого ОСОБА_10 настала внаслідок поєднаної тупої травми тіла з переломом склепіння та основи черепу, субарахноїдальним крововиливом, забоєм головного мозку, численними переломами ребер, кісток тазу, пошкодженням внутрішніх органів, яка ускладнилася травматичним шоком, і відповідно до судово-медичної експертизи тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких, які призвели до смерті потерпілого і могли утворитися в умовах дорожньо-транспортній пригоді при зіткненні автомобіля з пішоходом (а. с. 81-83, 92-96).

Таким чином, оцінивши досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_10 .

Вищевикладеними обставинами спростовується твердження обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що він не мав змоги уникнути наїзду на пішохода.

Крім того, у місці ДТП водій ОСОБА_11 рухався по лівій смузі проїзної частини дороги при вільній правій, а наїзд на пішохода стався на правій частині смуги руху, тобто пішохід майже перетнув смугу руху, на якій перебував автомобіль, але той намагаючись уникнути зіткнення його наздогнав, а не об`їхав зліва або прямо, що підтверджується схемою до протоколу огляду місця пригоди (а. с. 67).
При визначенні виду і міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного ним кримінального правопорушення, а також те, що вчинений ним злочин відноситься до категорії тяжких.

Виходячи з посткримінальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_3 як за місцем проживання, так і в судовому засіданні, а саме, жодного разу не підійшов та не вибачився перед потерпілим, добровільно не відшкодував завдані збитки, своєю поведінкою не проявив щирого каяття у вчиненому злочині, а тому суд вважає, що обставини, які пом`якшують його покарання відсутні.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_3 не встановлені.

Ураховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_3 , позитивну характеристику за місцем проживання (а. с. 148), обставини при яких він скоїв злочин та їх наслідки, перехід потерпілим пішоходом проїзної частини дороги у невстановленому для цього місці, вчинення злочину вперше, а також те, що цей злочин відноситься до необережної форми вини, його посткримінальну поведінку по відношенню до потерпілого і вчиненого злочину, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання і попередження нових злочинів слід призначити покарання у виді позбавлення волі.

Під час підготовчого судового засідання потерпілий ОСОБА_7 звернувся з цивільним позовом до ОСОБА_3 , з якого просив стягнути завдану злочином шкоду в сумі 132 302,34 грн, з яких 100 000 грн моральної і 32 302,34 грн матеріальної шкоди (а. с. 31).

У подальшому за клопотанням представника потерпілого залучена до участі у справі в якості співвідповідача товариство з додатковою відповідальністю «Страхове Товариство з додатковою відповідальністю „Глобус (далі Товариство), з якої уточненими вимогами просила стягнути 68 705 грн моральної шкоди і 31 295,34 матеріальної шкоди, а з ОСОБА_3 31 295,34 грн моральної шкоди (а. с. 41, 46, 50, 188).

У судовому засіданні ОСОБА_3 заявлені вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити за відсутності його вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

Товариство представника у судове засідання не надіслали, але надали письмове заперечення на позов, з якого видно, що вимоги позивача не визнали та просили позов залишити без розгляду з огляду на те, що як Страховик за дії застрахованої особи несе цивільно-правову відповідальність за Договором, а тому не може бути цивільним відповідачем у кримінальному провадженні. Крім того, вказали, що відповідно до абзацу 5 п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV від 01.07.2004 р., із змінами та доповненнями) цивільним позивачем не втрачена можливість звернутися до страхової компанії із заявою про страхове відшкодування (а. с. 162, 180).

Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Статтею 3 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 р. визначено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховий поліс єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладання такого договору (п. 1.8 ст. 1 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 р.)
Згідно ст. 6 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 р. страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 р. у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Положенням пункту 23.1. ст. 23 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 р. визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди (п. 27.1. ст. 27 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 р.).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження і встановлено судом, що на момент даної дорожньо-транспортної пригоди цивільна відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в товаристві з додатковою відповідальністю «Страхове Товариство з додатковою відповідальністю „Глобус, а застрахованим транспортним засобом був автомобілем «ЗАЗ 110380», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (№ А1/3335501 від 11.09.2014 р.), який діє до 11 вересня 2015 року (а. с. 42).

Вина ОСОБА_3 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, наслідком якої є смерть потерпілого доведена дослідженими в судовому засіданні доказами.

Зі змісту вказаного Поліса випливає, що обов`язковий ліміт відповідальності Страховика за шкоду, заподіяну страхувальником життю і здоров`ю особи складає 100 000 грн, а майну 50 000 грн (а. с. 42).

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ч. 1 ст. 1167 ЦК).

За правилами ч. 2 ст. 1168 ЦК моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам, дітям.

Судом з`ясовано, що потерпілий ОСОБА_7 є сином загиблого ОСОБА_10 , який здійснив поховання батька. В результаті зазначеного злочину потерпілий втратив батька, від чого пережив нервовий стрес, переніс нервові переживання і душевні страждання.

Ураховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що на користь потерпілого підлягає стягненню з Товариства компенсація моральної шкоди у грошовій формі в розмірі 68 705 гривень, а з обвинуваченого ОСОБА_3 в сумі 31 295 грн, що загалом складає 100 000 грн і не перевищує обов`язкового ліміту відповідальності Страховика.

Крім того, в силу ст. 1201 ЦК підлягають відшкодуванню витрати на поховання, придбання продуктів харчування для поминальних обідів в день поховання, 9 днів, 40 днів і встановлення надгробного пам`ятника у сумі 27 222,34 грн, що підтверджується відповідними накладними та підлягають стягненню з Товариства (а. с. 166-173).

Вимоги позивача про стягнення з Товариства 5 000 грн на оплату адвоката як представника потерпілого та 80 грн на проїзд до адвоката задоволенню не підлягають, оскільки не являються шкодою, а відносяться до процесуальних витрат, які відповідно до положень ч. 2 ст. 120 КПК України несе сам потерпілий, цивільний позивач (а. с. 174-176).

Заперечення представника цивільного відповідача Товариства щодо безпідставності вимоги представника потерпілого до них та залишення позову без розгляду суд не бере до уваги, оскільки вони не ґрунтуються на положеннях ст.ст. 1166, 1167, 1192 і 1194 ЦК України та Закону № 1961-IV від 01.07.2004 р.

Відповідно до вимог ст. 122 КПК України з обвинуваченого слід стягнути 3 688,40 грн витрат на користь НДЕКЦ при УМВС України в Миколаївській області за проведення криміналістичних експертиз (а. с. 99, 107, 138).

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з відбуванням у кримінально виконавчій установі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_3 не обирався.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_3 і товариства з додатковою відповідальністю «Страхове Товариство з додатковою відповідальністю „Глобус задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 завдану злочином моральну шкоду у сумі 31 295 (тридцять одна тисяча двісті дев`яносто п`ять) гривень.

Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю «Страхове Товариство з додатковою відповідальністю „Глобус (юридична адреса: 01010, м. Київ, Бутишев провулок, буд. № 21/17 літера А, поверх 1, ) на користь ОСОБА_7 завдану злочином моральну шкоду у сумі 68 705 (шістдесят вісім тисяч сімсот п`ять) гривень і матеріальну шкоду 27 222,34 (двадцять сім тисяч двісті двадцять два гривень 34 коп.) гривень, а всього 95 927,34 (дев`яносто п`ять тисяч дев`ятсот двадцять сім гривень 34 коп.) гривень.

У задоволенні позовних вимог до Товариства про стягнення витрат на оплату представника потерпілого і проїзд до нього відмовити, як заявлені безпідставно.

Речовий доказ: автомобіль марки «ЗАЗ 110380», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , повернути ОСОБА_3 , який володіє ним на правовій підставі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь науково-дослідного експертно-криміналістичного центру (НДЕКЦ) при УМВС України в Миколаївській області судові витрати, пов`язані з проведенням експертиз у розмірі 3 688,40 (три тисячі шістсот вісімдесят вісім гривень 40 коп.) гривень.

Вирок може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Миколаївської області через Новоодеський районний суд шляхом подання апеляційної скарги.

Копія вироку вручається засудженому, потерпілому і прокурору під розписку.

Головуючий