Справа № 460/1927/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/796/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області в складі: головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргузахисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Яворівського районного суду Львівської області від 13 липня 2015 року у кримінальному провадженні, внесеного у ЄРДР за №0000124 від 08.10.2015 рокупро обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вісковичі Самбірського району Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні злочинів, передбаченихч. 3 ст. 407, ч. 4 ст. 407 КК України,

з участю прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановила:
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 407, ч. 4 ст. 407 КК України, та призначено покарання за ч. 3 с т. 407 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки, за ч. 4 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено за сукупністю злочинів покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Обвинуваченому ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання до вступу вироку у законну силу.

Початок строку відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 постановлено рахувати з часу його фактичного затримання.

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_7 , з 21.05.2014 року був призваний на військову службу за мобілізацією та в подальшому перебував на посаді сапера інженерно-позиційного відділення інженерно-позиційного взводу інженерно-технічної роти групи інженерного забезпечення штабного батальйону військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , яку з 03.03.2014 року переведено у вищу ступінь бойової готовності, в денний час 08 вересня 2014 року без належного дозволу командира військової частини самовільно покинув межі військової частини та прибув в АДРЕСА_2 за зареєстрованим місцем проживання до призову на військову службу, де проводив час на власний розсуд. 06.03.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за окремі військові злочини», згідно якого посилено кримінальну відповідальність військовослужбовців за самовільне залишення військової служби або місця служби, вчинені в умовах особливого періоду несення військової служби. В денний час 04 червня 2015 року обвинувачений ОСОБА_7 добровільно повернувся в розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , де про своє прибуття повідомив командування та приступив до виконання своїх службових обов`язків несення військової служби. Своїми діями обвинувачений ОСОБА_7 як військовослужбовець військової служби за мобілізацією в період з 08.09.2014 року по 05.03.2015 року самовільно залишив без дозволу командира місце служби та військову частину без поважних причин, тривалістю понад місяць, а в період з 06.03.2015 року по 04.06.2015 року додатково з кваліфікуючою ознакою самовільного залишення місця служби та військової частини, вчинені в умовах особливого періоду несення військової служби, тобто вчинив злочини, передбачені ч. 3, 4 ст. 407 КК України.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити та ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, мотивуючи це тим, що покарання призначене обвинуваченому є занадто суворим та не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, оскільки суд першої інстанції не врахував наявність обставин, що пом`якшують покарання, а також даних про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра на нарколога не перебуває, має на утриманні батьків із тяжким станом здоров`я, має малолітню дитину, вчинив злочин внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, а саме госпіталізації батька до лікарні.

Заслухавши доповідача, думку захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, прокурорів, які заперечили апеляційну скаргу, дослідивши матеріали кримінального провадження №0000124, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначених у вироку злочинів відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами є обґрунтованим, що в апеляційній скарзі захисника не оспорюється.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Ст.414 КПК України передбачено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м"якість або через суворість.

Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 в конкретному випадку, не дотримався вимог кримінального закону, врахувавши лише особу винного, перебування на його утриманні неповнолітньої дитини, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин.

З наявних в матеріалах справи та представлених суду апеляційної інстанції документів вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 є одружений, на його утриманні перебуває малолітній син ОСОБА_11 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , батько обвинуваченого є інвалідом 3 групи, а мати хворіє онкологічним захворюванням крові - лімфатичною лейкемією. Самовільне залишення військової частини, поряд з метою тимчасового ухилення від військової служби, було пов`язане з погіршенням стану здоров"я батька та наданням останньому соціальної допомоги.

Зазначені обставини судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому не були враховані.

Крім того, суд першої інстанції призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді реального позбавлення волі жодним чином не вмотивував та не навів доводів про неможливість виправлення чи можливого попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів, без ізоляції від суспільства.

Тому, враховуючи тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, який відноситься до категорії тяжких, його особу, вчинення злочину вперше, сімейний стан, перебування на його утриманні малолітньої дитини, інвалідність батька, тяжку хворобу матері, наявність пом`якшуючих обставин якими визнаються щире каяття, активне сприяння розкриття злочину, добровільне припинення злочинного діяння та відсутність обставин які обтяжують покарання, колегія судді приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без відбування покарання в умовах ізоляції від суспільства та можливість застосування до нього ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а вирок підлягає зміні на підставі ст. 408 п.1 КПК України.

Керуючись ст.ст. 405, 407,408,414, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:
апеляційну скаргузахисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Ворок Яворівського районного суду Львівської області від 13 липня 2015 в частині призначення покарання ОСОБА_7 змінити.

Застосувати до ОСОБА_7 ст. 75 КК України та звільнити ОСОБА_7 від відбування основногопокарання з випробуванням встановивши іспитовий строк 3(три) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язок не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи та періодично з`являтись для реєстрації у кримінально-виконавчу інспекцію.

Запобіжний захід відносно засудженого ОСОБА_7 у виді особистого зобов`язання скасувати.

В решті вирок Яворівського районного суду Львівської області від 13 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4