Справа № 146/1448/15-к
Провадження №11-кп/772/158/2016
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 січня 2016 рокум. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження № 0000008 за апеляційною скаргою заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_7 на вирок Томашпільського районного суду Вінницької області від 17 листопада 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Шукайвода Христинівського району Київської області, циганка, громадянка України, освіта неповна середня, вдова, пенсіонерка, жителька АДРЕСА_1 , раніше судима 23 липня 2014 року Томашпільським районним судом за ч. 1 ст. 310 КК України до штрафу в розмірі 1700 грн.,

визнана винуватою вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України, з призначенням покарання у виді одного року обмеження волі.
На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання повністю приєднано невідбуте покарання за вироком Томашпільського районного суду від 23 липня 2015 року за ст. 310 ч. 1 КК України у виді 1700 грн. і остаточно за сукупністю цих вироків визначено покарання у виді одного року обмеження волі і 1700 грн. штрафу, які підлягають самостійному виконанню.
На підставі ч. 3 ст. 61 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання у виді одного року обмеження волі.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_8 не обирався.
ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

Вироком Томашпільського районного суду від 23.07.2014 року ОСОБА_8 засуджена за ч. 1 ст. 310 КК України до штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень. Станом на 17.07.2015 року, тобто по спливу більш ніж одного місяця з дня набрання вироком законної сили, штраф не сплатила.

Заступник прокурора Вінницької області ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок змінити через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, вважати ОСОБА_8 винуватою та засудженою за ч. 1 ст. 389 КК України без призначення покарання. Виключити з резолютивної частини вироку посилання на застосування ст. 71, ч. 3 ст. 61 КК України. Вирок Томашпільського районного суду від 23.07.2014 року виконувати самостійно. В решті вирок залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, виступ прокурора ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке вона засуджена, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на доказах, та ніким не оспорюється.

Кваліфікація дій обвинуваченої за ч. 1 ст. 389 КК України є вірною.

Разом з тим, є обґрунтованими доводи прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.

На день постановлення вироку обвинуваченій ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виповнилось 65 років, вона є особою, що досягла пенсійного віку.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 57, ч. 3 ст. 61 КК України жодне із зазначених у санкції ч. 1 ст. 389 КК України покарань, а саме виправні роботи та обмеження волі, не може бути призначене обвинуваченій взагалі.

У мотивувальній частині вироку суд вірно вказав, що з огляду на пенсійний вік обвинуваченої ОСОБА_8 , їй не може бути призначене жодне з покарань, передбачених санкцією ч. 1 ст. 389 КК України.

Крім того, суд вірно послався на п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно якого суд не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані. В таких випадках суд має постановити обвинувальний вирок і звільнити засудженого від покарання.
Проте суд не дотримався вказаних вимог, безпідставно призначив обвинуваченій покарання у виді обмеження волі та застосував положення ст. 71, ч. 3 ст. 61 КК України, що в даному випадку є недопустимо, оскільки погіршує становище обвинуваченої.

ОСОБА_8 має бути визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України, без призначення покарання.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні через застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Керуючись ст. 405, 407 КПК України, суд

у х в а л и в :
Апеляційну скаргу заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Томашпільського районного суду Вінницької області від 17 листопада 2015 року щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 389 КК України змінити.

Вважати ОСОБА_8 винуватою та засудженою за ч. 1 ст. 389 КК України без призначення покарання.

Виключити з резолютивної частини вироку посилання на застосування ст. 71, ч. 3 ст. 61 КК України.

Вирок Томашпільського районного суду Вінницької області від 23 липня 2014 року щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 310 КК України виконувати самостійно.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підписи) ОСОБА_3
ОСОБА_4
Згідно оригіналу. Суддя: