Справа № 192/471/15-к
Провадження № 1-в/192/398/15
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"14" грудня 2015 р. смт.Солоне
СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
представників СВК-21- ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
засудженого - ОСОБА_8 ,
захисника - ОСОБА_9 ,
спеціаліста - ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про звільнення від покарання за хворобою засудженого
ОСОБА_8 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 02.04.2012 року Лисичанським міським судом Луганської області за ч.ч.1,2 ст.307, ч.1 ст. 311, ч.1 ст.70 КК України до 7 років позбавлення волі з 1/2 конфіскацією майна,
початок строку:19.11.2010 року
кінець строку: 19.11.2017 року
Засуджений ОСОБА_8 з посиланням на ч.2 ст.84 КК України звернувся до суду з клопотанням про звільнення від покарання за хворобою, посилаючись на те, що він має хвороби, які передбачені Переліком захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від дальшого відбування покарання, затвердженого наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань та Міністерства охорони здоров`я України 18.01.2000 N 3/6, та дозволяють йому звертатись з клопотанням про звільнення від покарання за хворобою.
Засуджений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 в судовому засіданні прохали клопотання задовольнити та звільнити засудженого від покарання за хворобою, оскільки він має декілька захворювань, лікування яких в місцях позбавлення волі є неможливим, так як відсутні необхідні медичні препарати, внаслідок чого стан його здоров`я погіршується та перешкоджає засудженому відбувати покарання за вироком суду.
Представник адміністрації Солонянської виправної колонії №21, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду клопотання засудженого про звільнення від покарання за хворобою, у судове засідання 14 грудня 2015 року не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, у зв`язку суд ухвалив розглядати справу за його відсутності, оскільки судом участь представника СВК-21 обов`язковою не визнавалась, а відповідно до положень ч.4 ст.539 КПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду клопотання, не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття. В судовому засіданні 03 листопада 2015 року представник СВК-21 проти клопотання заперечував, оскільки відсутній медичний висновок про наявність у засудженого хвороб, які б перешкоджали відбуванню покарання за вироком суду.
Спеціаліст ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що вона працює в КЗ «Дніпропетровська міська клінічна лікарня 321 ім.професора Є.Г.Попкової «Дніпропетровської обласної ради» на посаді завідуючої Центром з профілактики та боротьби зі СНІДом з 01 серпня 2008 року по даний час, у зв`язку з чим як лікар-інфекціоніст приймає участь в програмі «Дорога життя», якою охоплена і Солонянська виправна колоніє №21, куди вона була запрошена адміністрацією для консультування засудженого ОСОБА_8 в лютому 2015 року, при цьому згідно амбулаторної картки та пояснень самого засудженого нею було встановлено, що останній прибув з Луганської області, де перебував на обліку в м.Лисичанськ як ВІЛ інфікований з 2010 року. З амбулаторної картки засудженого вбачалось, що засуджений здавав аналізи, згідно яких у 2013 році рівень СД4 в нього було лише 23,69% - 469 клітин, в той час як їх норма при нормальному стані повинна складати від 30 до 60%. При здачі повторно аналізів 27 січня 2015 року рівень СД4 в нього становив 19,367% 0367 клітин, в зв`язку з чим нею йому було рекомендовано АРВ терапію. Повторно нею було оглянуто в СВК-21 засудженого ОСОБА_8 23 травня 2015 року, при цьому від самого засуджено стало відомо, що призначену йому терапію він приймав протягом одного місяця та в квітні 2015 року припинив приймати медичні препарати за висланим волевиявленням, оскільки один із призначених медичних препаратів йому було замінено на інший з аналогічним спектром дії. Оскільки АРВ терапія повинна здійснюватись постійно, то в разі її переривання виникає необхідність повторної здачі аналізів та в залежності від їх результатів призначення іншої схеми лікувальної терапії, у зв`язку з чим вона рекомендувала останньому повторно здати аналізи, які він здав 02 червня 2015 року, але з травня 2015 року вона ОСОБА_11 більше не бачила. Питання чи підлягає засуджений звільненню від покарання через хворобу вирішує не одноособово лікар, а приймається за висновком медико-соціально експертної комісії, для чого засудженого необхідно звернутися до лікаря відповідного профілю для направлення в разі наявності підстав на таку комісію. В засудженого ОСОБА_8 є ряд захворювань, в тому числі і залишкові явища туберкульозу, який він переніс 1994 та 2004 роках, але підстав для його звільнення від покарання по медичним показникам не має, оскільки всі наявні у нього захворювання можуть лікуватися в місцях позбавлення волі, якщо засуджений не буде ухилятися від такого лікування. Крім того, зазначила, що засуджений ОСОБА_11 на день розгляду справи судом за зовнішній виглядом має значно кращий стан здоров`я, ніж в січні та травні 2015 року, коли вона його оглядала. На обліку в Центрі з профілактики та боротьби зі СНІДом засуджений ОСОБА_8 не перебуває.
Суд, вислухавши засудженого, представника адміністрації СВК21, думку прокурора, який заперечував проти задоволення клопотання, спеціаліста ОСОБА_10 , дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали особової справи засудженого, вважає, що клопотання засудженого не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.
Статтею 84 КК України передбачено, що особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу» від 28 вересня 1973 року №8 факт захворювання засудженого на тяжку хворобу сам по собі не тягне обов`язкового звільнення від відбуття покарання.
Звільнення від відбуття покарання через хворобу з місць позбавлення волі може бути застосоване судом до тих засуджених, які захворіли під час відбуття покарання і ця хвороба перешкоджає відбувати покарання, тобто у випадках, коли подальше утримання в місцях позбавлення волі загрожує їх життю або може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків. Це стосується й тих осіб, які захворіли до засудження, але під час відбуття покарання їхня хвороба внаслідок прогресування набула характеру, зазначеного в переліку захворювань.
Перелік захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від дальшого відбування покарання затверджений спільним Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань та Міністерства охорони здоров`я України 18.01.2000 N 3/6.
Відповідно до вищезазначеного Наказу та ст. 154 КВК України на підтвердження наявності у засудженого хвороби, яка позбавляє його можливості відбувати покарання є висновок медико-соціальної експертної та спеціальної лікарської комісії.
Засудженим до свого клопотання не надано такого висновку, відсутній він і в матеріалах особової справи, як не наданий такий висновок і в процесі розгляду судом даного клопотання.
За таких підстав, оскільки ні засудженим, ні представником колонії не надано доказів наявності у засудженого хвороби, яка дає підстави для звільнення від покарання, в задоволенні клопотання слід відмовити.
На підставі наведеного та керуючись ст.84 КК України, ст.537, 539 КПК України, суд
В задоволенні клопотання про звільнення від покарання за хворобою засудженого ОСОБА_8 відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів із дня її проголошення.

Головуючий суддя: