Справа № 569/6591/13-к
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2013 року Рівненський міський суд

під головуванням судді - Ковальов І.М.

при секретарі Мізера А.В.

з участю прокурора Михайліченко Є.І.

з участю захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_1

з участю представника потерпілих адвоката ОСОБА_2

з участю потерпілих ОСОБА_3, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні в м.Рівне кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000194 від 24 листопада 2012 року відносно ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого в силу ст.89 КК України, зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_4, проживаючий за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5,

У вчиненні злочинів, передбачених ч.1, ч.3, ч.4 ст.296 КК України,-

в с т а н о в и в :

Починаючи з весни 2011 року коли ОСОБА_6 почав фактично проживати в ІНФОРМАЦІЯ_6 він, прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, відчуваючи свою безкарність, намагаючись протиставити себе суспільству та людям, залякати їх, діючи умисно, очевидно для себе і для інших осіб, маючи умисел на вчинення хуліганства стосовно мешканців будинку №2 по вул. Корольова, 2 в м.Рівне, безпричинно, з хуліганських мотивів, проявляючи особливу зухвалість та явну неповагу до суспільства, порушуючи загальноприйняті норми поведінки в частині забезпечення спокійних умов відпочинку людей, ігноруючи елементарні правила поведінки людей, вчиняв по відношенню до мешканців підїзду №2 по вул. Корольова, 2 в м.Рівне хуліганські дії, погрожуючи їм фізичною розправою, пошкоджуючи їхнє майно, грубо порушуючи своїми діями громадський порядок.

Так, 1 вересня 2012 року, в період часу з 16 години 30 хвилин до 18 години, ОСОБА_6, в присутності мешканців будинку №2 по вул. Корольова в м.Рівне, в тому числі малолітніх осіб, діючи умисно, маючи умисел на вчинення хуліганства стосовно мешканців будинку №2 по вул. Корольова, 2 в м.Рівне, а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_3, будучи безпідставно агресивно налаштованим по відношенню до них та прагнучи спровокувати з ними конфлікт, безпричинно, з хуліганських мотивів, проявивши особливу зухвалість та явну неповагу до суспільства, порушуючи загальноприйняті норми поведінки в частині забезпечення спокійних умов відпочинку, ігноруючи елементарні правила поведінки людей, перебуваючи у громадському місці, а саме поблизу першого підїзду будинку №2 по вул. Корольова в м.Рівне, з використанням нецензурної лайки, пригрозив фізичною розправою своєму сусідові ОСОБА_3 та його дружині ОСОБА_3, тримаючи засунутим за свою нижню білизну, а саме труси, лише в які тоді був одягнений, предмет, схожий на ніж, так, щоб всі могли його бачити. ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_3 сприйняли погрози ОСОБА_6В як реальні та дійсні, свої дії ОСОБА_6 тривалий час уперто не припиняв, внаслідок чого спокійні умови відпочинку присутніх людей було порушено. Такими діями ОСОБА_6 грубо порушив громадський порядок.

Крім того, 11 грудня 2012 року, приблизно о 20 годині 20 хвилин, випадково зустрівши свого сусіда ОСОБА_3 біля поштових скриньок на першому поверсі другого підїзду будинку №2 по вул. Корольова в м.Рівне, ОСОБА_6, в присутності малолітньої дочки ОСОБА_3, діючи умисно, маючи умисел на вчинення хуліганства стосовно ОСОБА_3, будучи безпідставно агресивно налаштованим по відношенню до свого сусіда ОСОБА_3 та прагнучи спровокувати з ним конфлікт, безпричинно, з хуліганських мотивів, проявивши особливу зухвалість та явну неповагу до суспільства, ігноруючи елементарні правила поведінки людей, з використанням нецензурної лайки пригрозив потерпілому вбивством, грубо порушивши своїми діями громадський порядок. ОСОБА_3, маючи на те обґрунтовані підстави, побоюючись за життя і здоровя членів своєї родини, сприйняв ці погрози ОСОБА_6В як реальні та дійсні.

Крім того, 23 листопада 2012 року, в період часу з 18 до 19 години, ОСОБА_6, будучи безпідставно агресивно налаштованим до мешканців другого підїзду будинку №2 по вул. Корольова в м.Рівне, зустрівши на пятому поверсі свого сусіда з квартири №40 ОСОБА_5, діючи умисно, маючи умисел на вчинення хуліганства, безпричинно, з хуліганських мотивів, проявивши особливу зухвалість та явну неповагу до суспільства, ігноруючи елементарні правила співжиття, діючи з особливою зухвалістю, намагаючись навязати мешканцям підїзду свої надумані правила спільного проживання в будинку, з використанням нецензурної лайки пригрозив потерпілому фізичною розправою, відразу після чого, на підкріплення своїх погроз, дістав з правої кишені штанів побутовий ніж та підніс його до шиї потерпілого. Побачивши матір потерпілого, яка вийшла на шум, з квартири №40 ОСОБА_4 та намагалась заспокоїти ОСОБА_6, останній, тримаючи в руці ніж, пригрозив і їй вбивством. ОСОБА_5 та ОСОБА_4 сприйняли ці погрози ОСОБА_6В як реальні та дійсні. Такими своїми діями ОСОБА_6 грубо порушив громадський порядок.

Крім того, а саме в кінці вересня на початку жовтня 2012 року, в післяобідню пору, будучи безпідставно агресивно налаштованим по відношенню до свого сусіда з квартири №21 ОСОБА_3 та прагнучи спровокувати з ним конфлікт, ОСОБА_6, випадково зустрівши ОСОБА_3 на сходинковій клітці першого поверху другого підїзду будинку №2 по вул. Корольова в м.Рівне, в присутності двох малолітніх дочок ОСОБА_3, діючи умисно, маючи умисел на вчинення хуліганства, безпричинно, з хуліганських мотивів, проявивши особливу зухвалість та явну неповагу до суспільства, ігноруючи елементарні правила поведінки людей, діючи з особливою зухвалістю, з використанням нецензурної лайки пригрозив фізичною розправою своєму сусідові ОСОБА_3, відразу після чого, дістав зі своєї сумки, яка була при ньому, металевий тесак, який заздалегідь приготував для нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_3, яким умисно наніс один удар в область шиї потерпілого, що створило реальну загрозу для життя і здоровя останнього, грубо порушивши своїми діями громадський порядок. ОСОБА_3 встиг ухилитися від удару, відбивши його вхідними дверима в квартиру №21.

Після цього, а саме 15 грудня 2012 року, в період часу з 17 години 50 хвилин до 18 години 00 хвилин, на першому поверсі другого підїзду будинку №2 по вул. Корольова в м.Рівне, де в квартирі №21 проживає сімя ОСОБА_3, ОСОБА_6, діючи умисно, маючи умисел на вчинення хуліганства стосовно членів сімї ОСОБА_3, порушуючи загальноприйняті норми поведінки в частині забезпечення спокійних умов відпочинку людей, безпричинно, з хуліганських мотивів, проявивши особливу зухвалість та явну неповагу до суспільства, ігноруючи елементарні правила поведінки людей, ударами ноги умисно пошкодив вхідні двері квартири №21. Після цього, уперто не припиняючи свої хуліганські дії, ОСОБА_6, будучи безпідставно агресивно налаштованим по відношенню до ОСОБА_3 та прагнучи спровокувати з ним конфлікт, в період часу з 18 години 5 хвилин до 18 години 20 хвилин, продовжив ударами ноги вибивати вищевказані двері, після чого, в отвір, що утворився в дверях, засунув металевий тесак та, в присутності двох малолітніх дочок ОСОБА_3, з використанням нецензурної лайки, пригрозив вбивством ОСОБА_3 та членами його сімї, розмахуючи вищевказаним тесаком. Дані погрози небезпідставно були сприйняті потерпілим як реальні та дійсні. Крім того, своїми діями по пошкодженню майна ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_3 матеріального збитку на суму 1500 гривень, грубо порушивши своїми діями громадський порядок.

Після цього, а саме 31 січня 2013 року, в період часу з 17 години 45 хвилин до 17 години 55 хвилин, ОСОБА_6, в присутності мешканців будинків №2 по вул. Корольова в м.Рівне, в тому числі малолітніх осіб, будучи безпідставно агресивно налаштованим по відношенню до свого сусіда з квартири №21 ОСОБА_3, діючи умисно, маючи умисел на вчинення хуліганства стосовно потерпілого, з хуліганських мотивів, проявивши особливу зухвалість та явну неповагу до суспільства, порушуючи загальноприйняті норми поведінки в частині забезпечення спокійних умов відпочинку, ігноруючи елементарні правила поведінки людей, перебуваючи у громадському місці, а саме на дорозі між підїздами №5 та №6 по вул. Корольова, 2 в м.Рівне, заздалегідь спланувавши та підготувавшись до нападу, а саме вибравши місце, час та заздалегідь приготувавши для нанесення тілесних ушкоджень металевий прут, здійснив раптовий напад на ОСОБА_3. В ході нападу ОСОБА_6 умисно наніс вищевказаним предметом один удар ззаду по голові ОСОБА_3, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодженні у вигляді: черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, поєднана із забійною раною лобної ділянки голови, грубо порушивши своїми діями громадський порядок.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 від дачі показань відмовився, таку позицію обвинуваченого суд розцінює як його намагання уникнути кримінальної відповідальності.

За порушення порядку в залі судового засідання та непокору розпорядженням головуючого у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 був видалений з зали засідання на весь час судового розгляду.

У виступі у судових дебатах та під час останнього слова обвинувачений ОСОБА_6 себе винним в інкримінованих злочинах не визнав, нових доказів не подавав та не повідомив про нові обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, тому у суду і не було підстав відновлювати провадження.

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчинені ним злочинів, встановленим цим вироком, повністю підтверджується показаннями допитаних в судовому засіданні потерпілих, свідків, дослідженими письмовими доказами по справі.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_3 дав суду показання про те, що 01 вересня 2012 року він разом з дружиною та дітьми прогулювались в дворі будинку, коли в цей час з будинку вийшов ОСОБА_6, який був в нижній білизні. Маючи при собі за поясом ніж, схожий на кухонний ОСОБА_6 підійшов до них та наголошуючи, що він сам собі бог, тому буде наводити порядок. ОСОБА_6 сказав, що встромить йому ніж і так само зробить з дружиною, за те що вона раніше викликала працівників міліції.

Також, 11 грудня 2012 року близько 20 год. потерпілий повертаючись з своєю дочкою ОСОБА_7 додому в коридорі біля поштових скриньок в черговий раз зустрівся з ОСОБА_6, якій, одразу побачивши потерпілого почав обзивати його брутальними словами та погрожувати вбивством в присутності малолітньої дочки.

Крім того, 15 грудня 2012 року він перебуваючи вдома почув, що хтось стукає в двері. Відкривши внутрішні двері потерпілий побачив, що виламується частина зовнішніх дверей. Крізь отвір він побачив, що частину дверей вибив ОСОБА_6, оскільки відразу після удару в двері він заглянув всередину, тримаючи в руці металевий тесак та погрожуючи вбивством потерпілому.

Як пояснив потерпілий ОСОБА_3, що на початку 2013 року він став помічати, що ОСОБА_6 за ним слідкує, ховаючись за деревами поблизу підїзду №2.

31 січня 2013 року, повертаючись додому з своїми дітьми, він зустрів свою сусідку ОСОБА_8 з 3 підїзду з якою він привітався та поговорив, після чого пішов далі додому вздовж будинку від підїзду №7 до підїзду №2. Біля 6 підїзду на дорозі, біля бровки, що прилягає до будинку №2 по вул. Корольова в м. Рівне, відчув один удар ззаду по голові з верху вниз. ОСОБА_9 назад, потерпілий помітив особу чоловічої статі, яка втікала від нього та на відстані 5 метрів нападник повернувся та потерпілий впізнав його ним виявився сусід з квартири №38 ОСОБА_6, який сказав, що зробив те, що обіцяв. Після цього ОСОБА_6 перестрибнув через металеву сітку дитячого садочка та побіг в вздовж дитячого садочка. Підстав оговорювати обвинуваченого в нього немає. Крім того, просить суд призначити обвинуваченому максимальну міру покарання, яка передбачена кримінальним кодексом за скоєні ним злочини, оскільки він побоюється за життя та здоровя своє та своєї сімї.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_3 дала суду показання про те, що 01 вересня 2012 року, приблизно о 16-17 годині, вона разом з чоловіком та дітьми вийшли на вулицю та хотіли піти в парк погуляти. Зустріли сусідів біля підїзду №1 і почали з ними спілкуватися. В цей час на вулицю вийшов ОСОБА_6 та почав годувати котів. Тоді він був одягнений лише в нижню білизну, за поясом якої з боку, в нього знаходився ніж. Ніж був засунутий так, щоб всі його бачили. Раптом ОСОБА_6 підійшов до них та почав безпричинно погрожувати їй та чоловіку, при цьому до ОСОБА_6 ніхто не звертався і всі намагалися не звертати на нього увагу. ОСОБА_6 почав нецензурно лаятися, плював та говорив, що заріже чоловіка, її та дітей.

Крім того, 11 грудня 2012 року приблизно о 20 годині, вона вийшла на балкон і почула на вулиці крики. Вийшовши на балкон, побачила ОСОБА_6, який погрожував її чоловікові розправою.

Потерпіла ОСОБА_3 також показала, що 24 січня 2013 року на вулиці до неї підійшла сусідка з квартири №56 на імя ОСОБА_4, яка запитала чи проживає вона на першому поверсі та повідомила, що бачила як ОСОБА_6 протягом січня місяця 2013 року стояв та постійно слідкував за вікнами потерпілих починаючи з 18 години і закінчуючи 21 годиною. Після цих слів вона почала виглядати з вікон і бачила, що відразу навпроти їхніх вікон, за деревом, стояв ОСОБА_6.

31 січня 2013 року, приблизно о 17 годині 55 хвилин, вона підійшовши до підїзду, помітила свого чоловіка ОСОБА_3, який сидів на бруківці та тримався за голову, яка була в крові. Чоловік їй повідомив, що його вдарив по голові ОСОБА_6 Крім того, просить суд призначити обвинуваченому максимальну міру покарання, яка передбачена кримінальним кодексом за скоєні ним злочини, оскільки вона побоюється за життя та здоровя своє та своєї сімї.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 дала суду показання про те, що 23 листопада 2012 року, в період часу з 18 до 19 години вона знаходилася вдома та почула як ключем відкриваються двері, але в квартиру ніхто не заходив. Після цього вона вийшла до дверей з кімнати і побачила, що двері відчинені, а на площадці біля квартири, перед порогом, стояли один біля одного її син ОСОБА_10 та сусід з квартири №38 ОСОБА_6. Підійшовши ближче до дверей, почула крики та побачила, що син стояв майже навпроти вхідних дверей обличчям до них, при цьому в одній руці в нього була сумка з ноутбуком, а в іншій пакет з особистими речами. Відразу за ним стояв ОСОБА_6, який правою рукою приставив до шиї її сина побутовий ніж, при цьому погрожуючи йому фізичною розправою, і під час чого, ОСОБА_6 нецензурно виражався на адресу її сина.

Крім того показала суду що 31 січня 2013 року приблизно після 17 години 40 хвилин, на вулиці біля підїзду №5, рухаючись до свого підїзду, вона побачила свого сусіда ОСОБА_3, який весь був в крові, а сусідка ОСОБА_8 повела двох дочок ОСОБА_11 додому. На вулиці вона також побачила біля підїзду №6 чоловіка, поруч з яким знаходилася дитяча коляска. Цей чоловік сказав, що бачив як ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження і повідомив, що знаряддям нападу був довгий металевий предмет. Після цього вона запитала у ОСОБА_3, що сталося, та він ледь розмовляючи повідомив, що його вдарив по голові ОСОБА_6, після чого втік. Крім того, просить суд призначити обвинуваченому максимальну міру покарання, яка передбачена кримінальним кодексом за скоєні ним злочини, оскільки вона побоюється за життя та здоровя своє та свого сина.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 дав суду показання про те, що 23 листопада 2012 року, приблизно о 18 годині, він повертався додому з тренажерного залу. Піднявшись на 5-й поверх 2-го підїзду будинку №2 по вул. Корольова в м.Рівне почав ключем відкривати вхідні двері своєї квартири №40. При цьому, двері в квартиру №38, де проживав ОСОБА_6, вже були відчинені. Коли він збирався заходити в квартиру, ОСОБА_6 сказав, щоб він до нього повернувся. Після цього він почав говорити, що зранку біля порогу своєї квартири №38 він знайшов земляних червяків, після чого ОСОБА_6 почав звинувачувати його та його матір в тому, що цих червяків вони йому підкинули. ОСОБА_6 відразу дістав з правої задньої кишені штанів побутовий ніж. При цьому на звинувачення ОСОБА_6 він навіть не встиг нічого відповісти, оскільки все відбувалося дуже швидко. ОСОБА_6 приставив правою рукою вищевказаний ніж впритул до його горла та погрожував вбивством. При цьому ОСОБА_6 сказав, що навчить всіх жить по понятиям, використовуючи під час цього нецензурну брутальну лайку та ображаючи його. В цей момент з квартири на коридор вийшла його матір та почала кричати на ОСОБА_6, намагаючись заспокоїти його та присікти його дії. Натомість. ОСОБА_6 він почав розмахувати ножем перед мамою, погрожуючи вбивством і їй. Крім того, просить суд призначити обвинуваченому максимальну міру покарання, яка передбачена кримінальним кодексом за скоєні ним злочини, оскільки він побоюється за життя та здоровя своє та своєї мами.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 дала суду показання про те, що 31 січня 2013 року о 17 годині 59 хвилин зателефонував її брат ОСОБА_3 та повідомив, що його тільки що вдарив монтіровкою по голові ОСОБА_6. Після цього вона запитала за дітей та сказала викликати працівників швидкої допомоги та міліції. Брат відповів, що відштовхнув дітей в сторону. О 18 годині 6 хвилин вона знову зателефонувала братові і він повідомив, що біля нього знаходиться сусідка, яка зупиняє йому кров, а дітей забрала інша сусідка на імя ОСОБА_8. 01 лютого 2013 року брат ОСОБА_3 розповів їй про деталі нападу на нього, а саме, те, що 31 січня 2013 року він ішов додому з дітьми з садочку і на дорозі біля будинку №2 по вул. Корольова в м. Рівне його вдарив по голові сусід ОСОБА_6, який перед цим погрожував йому фізичною розправою.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 дала суду показання про те, що 31 січня 2013 року вдвох з дочкою ОСОБА_7 йшли з гуртка малювання. Біля воріт дитячого садочка, який розташований фактично в дворі будинку №2 по вул. Корольова в м. Рівне, вона побачила ОСОБА_3 та двох його дочок, а саме ОСОБА_5 та ОСОБА_5 та пішли в напрямку підїзду №3, в якому проживають. Раптом ззаду вона почула шум і крик дочок ОСОБА_3 тато. ОСОБА_9 крикнув, щоб вона забрала дітей. ОСОБА_3 тримався за голову, а від нього в напрямку паркану цього дитячого садочка відбігала людина чоловічої статі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 дала суду показання про те, що на початку січня 2013 року вона з вікна своєї квартири № 56 стала помічати, що чоловік на імя ОСОБА_8, який постійно годує котів, ховається за деревом в період часу з 18 год. 30 хв до 21 год., при цьому він мав сумку з якої стирчав продовгуватий предмет, схожий на палицю, про що вона повідомила потерпілій ОСОБА_3

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 дав суду показання аналогічні показанням свідка ОСОБА_13

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 дав суду показання про те, що 31 січня 2013 року разом з внучкою повертався з прогулянки додому. Коли знаходився біля 6 підїзду то почув якийсь шум біля 5 підїзду та побачив як один чоловік втікає від іншого, а той присів та тримався за голову. Чоловік який втікав побіг до паркану дитячого садочка. Зі слів сусідів на наступний день йому стало відомо, що нападником на потерпілого ОСОБА_3 був ОСОБА_6.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 дала суду показання про те, що 31 січня 2013 року біля 18 год. вона разом з дочкою поверталася додому та на території дитячого садочка повз них досить швидко пробіг чоловік в темному одязі, на голові у нього була шапка чи капюшон, при цьому щось тримаючи в руці. ОСОБА_9 додому її батько розповів, що біля підїзду відбувся якийсь конфлікт і когось побили. З вікна квартири на вулиці вона побачила чоловіка, який сидів тримаючись за голову.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 дала суду показання про те, що 01 вересня 2012 року вона зустріла сусідів - родину ОСОБА_3 поблизу підходу №1 будинку №2 по вул. Корольова в м. Рівне. Вони стояли спілкувалися, коли в цей час з будинку вийшов ОСОБА_6 та почав годувати котів, після чого зненацька підскочив до ОСОБА_3 та в присутності малолітніх дітей почав погрожувати вбивством останньому.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 дав суду показання про те, що між ним та ОСОБА_6 за ініціативи останнього неодноразово виникали конфліктні ситуації, під час яких ОСОБА_6 погрожував йому розправою. ОСОБА_6 чіплявся до нього безпричинно та з собою завжди носив колючо-ріжучі предмети.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 дала суду показання про те що в АДРЕСА_1 вони з чоловіком проживають близько 3-х місяців. 15 грудня 2012 року у вечірній час вона почула шум на коридорі і відкривши вхідні двері побачила невідомого чоловіка, який голосно кричав та виражався нецензурними словами. ОСОБА_9 до неї невідомий чоловік наказав їй закрити двері, що вона і зробила. В подальшому на коридор вийшов її чоловік ОСОБА_20 і невідомий пішов. Пізніше її чоловік повідомив, що невідомий який кричав це сусід з пятого поверху. А приблизно через годину вони знову почули стук у сусідні двері квартири, однак на коридор не виходили.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 дав суду показання аналогічні показанням свідка ОСОБА_19

Свідок ОСОБА_21 в судове засідання неодноразово викликалась, однак не зявилась. Перевірити її показання в судовому засіданні виявилось не можливо, тому показання вказаного свідка під час досудового розслідування, суд в силу ст.95 КПК України не може взяти до уваги вказані свідчення, оскільки повинен безпосередньо дослідити докази у справі: допитати підсудного, потерпілих, свідків.

Статтею 370 КПК України передбачено, що суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні.

Пункт 1 ст.6 Конвенції Про захист прав людини і основоположник свобод у відповідній частині передбачає наступне: Кожен має право на справедливий розгляд його справи, незалежним безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків, встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини (№3477-ІУ від 23 лютого 2006 року із змінами та доповненнями) суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та Практику суду, як джерело права.

В рішенні Аль-Хаваджа і Тагері проти Сполученого Королівства 22228/06 від 20 січня 2009 року Європейський суд констатував, говорити, що право обвинуваченого наводити докази на свій захист врівноважує втрату можливості бачити та забезпечити допит і перехресний допит єдиного свідка проти нього з боку обвинувачення, не можна… Суд дійшов висновку, що неперевірені свідчення свідка, який є єдиним прямим доказом проти заявника, порушують п.1 ст.6 Конвенції. Таким чином, суд не може прийняти до уваги показання свідка ОСОБА_21, які вона давала під час досудового розслідування про те, що 31 січня 2013 року в післяобідню пору її син ОСОБА_6 був у неї дома.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт відсутності ОСОБА_6 31 січня 2013 року в період часу з 17 год. 45 хв. до 17 год. 50 хв. в м.Рівне, по вул.Корольова, 2 в ході судового розгляду не здобуто.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, встановлених цим вироком, підтверджується дослідженими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження, а саме:

висновком судово-медичної експертизи № 327 від 15 березня 2013 року з якого вбачається, що в ОСОБА_3 виявлені тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоровя, механізм виникнення тілесних ушкоджень, встановлені при судово-медичній експертизі ОСОБА_3 не суперечить показам потерпілого ОСОБА_3 (т.1 а.с.208-210);

висновком судово-імунулогічної експертизи №52 від 20 лютого 2013 року, з якого вбачається, що на фрагменті марлевої серветки, яка була вилучена з місця події 31 січня 2013 року, виявлено кров людини, походження якої від ОСОБА_3 не виключається (т.1 а.с.196-198).

Суд оцінює дані висновки експертів, як належні та допустимі докази у кримінально-му провадженні, оскільки висновки є повними і чітко сформульованими і оцінюються судом в сукупності з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами.

Крім того, документами, а саме: протоколом огляду місця події від 15 грудня 2012 року, з якого вбачається, що було оглянуто вхідні двері квартири АДРЕСА_2 і які на момент огляду пошкоджені. (т.1 а.с.53);

протоколом огляду місця події від 31 січня 2013 року, з якого вбачається, що було оглянуто ділянку місцевості, яка прилягає до підїзду №5 будинку №2 по вул.Корольова в м.Рівне. На землі та снігу виявлено плями бурого кольору, схожі на кров. З однієї плями на медичний бинт зроблено змиви речовини бурого кольору та скеровано на експертизу (т.1 а.с.105-107);

протоколом слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_3 від 17 березня 2013 року з якого вбачається, що потерпілий показав де, коли та при яких обставинах відносно нього ОСОБА_6 були скоєні злочини (т.1 а.с.181-185);

протоколом слідчого експерименту з свідком ОСОБА_13 від 17 березня 2013 року з якого вбачається, що свідок вказала на місце, а саме дерево на території дитячого садка, за яким ховався сусід з квартири №38 на імя ОСОБА_6 і спостерігав за вікнами сусідів з квартири №21 у якій проживають потерпілі ОСОБА_3 та ОСОБА_3 (т.1 а.с.186-189).

Підстав не довіряти зазначеним вище доказам у суду не має, оскільки вони будь-яких сумнівів у їх належності (стосовності), допустимості, достовірності і достатності не викликають, а також у своїй сукупності відповідають фактичним обставинам справи.

Оцінюючи вищевикладене, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1, ч.3, ч.4 ст.296 КК України, дії якого виразилися:

- за ч.1 ст.296 КК України у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю;

- за ч.3 ст.296 КК України у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, повязані з опором громадянам, які припиняли хуліганські дії;

- за ч.4 ст.296 КК України у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчиненні із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

Визначаючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчинених ним злочинів, обставини та наслідки їх вчинення, обставини, що обтяжують та помякшують покарання,особу обвинуваченого, дані, що його характеризують.

Скоєні злочини обвинуваченим ОСОБА_6 відносяться до злочинів невеликої тяжкості, середньої тяжкості та до тяжкого злочину.

Помякшуючих вину обставин обвинуваченому ОСОБА_6 судом не встановлено.

Суд вважає за необхідне виключити обвинуваченому ОСОБА_6 обтяжуючу обставину як рецидив злочину.

Відповідно до ст.34 КК України рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин.

Відповідно до ч.1 ст.88 КК України особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.

Відповідно до ч.3 ст.88 КК України особи, засуджені за вироком суду без призначення покарання або із звільненням від покарання чи такі, що відбули покарання за діяння, злочинність і караність якого усунута законом, визнаються

такими, що не мають судимості.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року №16 Про практику застосування судами України законодавставапро погашення і зняття судимості погашення і зняття судимості є різними формами припинення стану судимості. Воно можливе лише за наявності передбачених ст.55 КК 1960 року чи статтями 89,108 КК 2001 року підстав і за умови, що особа протягом строку погашення судимості не вчинить нового злочину. Погашення судимості не потребує посвідчення

спеціальним рішенням суду чи іншим документом.

Роз'яснити судам, що відповідно до ст.5 КК 2001 року на осіб, які були засуджені за КК 1960 року до позбавлення волі на строк більше десяти років і щодо яких відповідно до п.8 ст.55 цього Кодексу питання про погашення судимості вирішувалося судом, поширюється положення п. 9 ст. 89 КК 2001 року про те, що особи, засуджені за особливо тяжкий злочин, визнаються такими, які не мають судимості, якщо вони протягом восьми років з дня відбуття покарання (основного і додаткового) не

вчинять нового злочину.

Відповідно до п.9 розд. II "Прикінцевих та перехідних положень" КК 2001 року погашення незнятої судимості у осіб, які раніше були визнані особливо небезпечними рецидивістами і відбули призначене їм покарання, здійснюється за правилами,

передбаченими статтями 89 і 90 цього Кодексу.

Якщо особа, яка відбула покарання, до закінчення строку погашення судимості знову вчинила злочин, то відповідно до ч. 5 ст.90 КК перебіг цього строку переривається й останній обчислюється заново після фактичного відбуття покарання

(основного й додаткового) за новий злочин. У таких випадках строки погашення судимості обчислюються окремо за кожний злочин.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються:

особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за злочин середньої тяжкості, якщо вони протягом трьох років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.89 КК України такими, що не мають судимості визнаються: особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за особливо тяжкий злочин, якщо вони протягом восьми років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину.

Відповідно до ч.1 ст.90 КК України строки погашення судимості обчислюються з дня відбуття основного і додаткового покарання. .

Відповідно до ч.5 ст.90 КК України якщо особа, що відбула покарання, до закінчення строку погашення судимості знову вчинить злочин, перебіг строку погашення судимості переривається і обчислюється заново. У цих випадках строки погашення судимості обчислюються окремо за кожний злочин після фактичного відбуття покарання (основного та додаткового) за останній злочин.

Вироком Корецького районного суду Рівненської області від 08 квітня 1981 року ОСОБА_6 визнано винним в скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст.206 КК УРСР та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст.43 КК УРСР частково приєднано йому не відбуту частину покарання за попереднім вироком і остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. Строк відбуття покарання рахувався з 26 лютого 1981 року.

ОСОБА_6 звільнений 26 лютого 1986 року по відбуттю покарання.

З 27 лютого 1986 року розпочався перебіг строку погашення судимості, який відповідно до п.7 ст.89 КК України мав-би закінчитись 27 лютого 1989 року, і з 28 лютого 1989 року ОСОБА_6 вважався б не судимим.

Однак, 12 грудня 1988 року ОСОБА_6 вчинив особливо тяжкий злочин і вироком від 17 серпня 1989 року судовою колегію по кримінальним справам Рівненського обласного суду був визнаний винним в скоєнні злочинів, передбачених ст.ст.93 п.є, 222 ч.3 КК УРСР та призначено покарання за ст.93 п.є КК УРСР до 14 років позбавлення волі; за ст.222 ч.3 КК УПСР до 2 років позбавлення волі. На підставі ст.42 КК УРСР остаточно призначено покарання у виді 14 років позбавлення волі, строк відбуття покарання рахувався з 21 лютого 1989 року. Вирок суду вступив в законну силу 17 жовтня 1989 року.

ОСОБА_6 звільнений 21 лютого 2003 року по відбуттю покарання. З 22 лютого 2003 року почались текти водночас два строки судимості за вироком від 17 серпня 1989 року судової колегії по кримінальним справам Рівненського обласного суду, який мав-би закінчитись 22 лютого 2011 року, а по вироку від 08 квітня 1981 року Корецького районного суду Рівненської області мав-би закінчитись 22 лютого 2006 року.

05 березня 2009 року ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч.1 с т.309 КК України. Вироком Рівненського міського суду від 03 грудня 2009 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі, з застосуванням ст.75 КК України та звільнено від відбування покарання терміном на один рік.

Ухвалою колегії судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Рівненської області від 23 лютого 2010 року вирок Рівненського міського суду від 03 грудня 2009 року скасовано відносно ОСОБА_6 та на підставі ч.4 ст.309 КК України ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ч.1 ст.309 КК України, а провадження по справі закрито.

Отже, враховуючи вищевикладене, законодавець передбачає, що єдина вимога, яку предявляє КК до поведінки особи в період судимості, це не вчинення нового злочину. Вчинення нового злочину, як умисного, так і необережного злочину, свідчить, що засуджений не довів свого остаточного виправлення.

При цьому потрібно, щоб за злочин вчинений у період судимості, особа не була на законних підставах звільнена від кримінальної відповідальності або покарання.

Оскільки, ухвалою колегії судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Рівненської області від 23 лютого 2010 року вирок Рівненського міського суду від 03 грудня 2009 року відносно ОСОБА_6 скасовано та звільнено його на законних підставах від кримінальної відповідальності, тому скоєний злочин ОСОБА_6 05 березня 2009 року не перериває перебігу строку погашення судимості. На підставі викладеного, суд виключає з обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого рецедив злочину і важає, що його попередні судимості погашені.

Як особа обвинувачений ОСОБА_6 по місцю тимчасового проживання характеризується негативно (т.2 а.с.5), по місцю реєстрації характеризується посередньо (т.2 а.с.10); на Д обліку у лікаря психіатра обвинувачений не перебуває, перебуває на Д обліку у лікаря нарколога з приводу вживання опіоїдів, раніше не судимий в силу ст.89 КК України.

Враховуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, особу обвинуваченого ОСОБА_6, його відношення до вчинених злочинів, суд вважає, що його виправлення та перевиховування не можливе без ізоляції від суспільства, а міра покарання повинна бути призначена в межах санкцій статей за вчинені ним злочини.

Цивільні позови по кримінальному провадженню не заявлені.

Керуючись ст.ст.368,370,374 КПК України, суд,-

З а с у д и в :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1, ч.3, ч.4 ст.296 КК України та призначити покарання:

- за ч.1 ст.296 КК України у виді 3 (трьох) років обмеження волі;

- за ч.3 ст.296 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

- за ч.4 ст.296 КК України у виді 5 (пяти) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 5 (пяти) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_6 рахувати з моменту затримання 02 лютого 2013 року.

Заходи забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_6 залишити попередні у виді взяття під варту.

Цивільні позови не заявлений.

Речові докази по кримінальному провадженні відсутні.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Рівненської області через Рівненський міський суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Рівненського

міського суду ОСОБА_22