ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1661/15-к
провадження № 1-кп/753/193/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не маючого судимості в силу ст. 89 КК України, до якого раніше неодноразово застосовувались примусові заходи медичного характеру, востаннє 17 грудня 2014 року Печерським районним судом м. Києва,
у вчиненні суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 259 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,
законних представників: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
в с т а н о в и в:
Відповідно до клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру від 16 січня 2015 року, ОСОБА_3 27 листопада 2014 року о 18 год. 15 хв., знаходячись у м. Києві по вул. Привокзальна,8 у стані алкогольного сп`яніння, діючи з прямим умислом на порушення громадської безпеки в частині надання недостовірної інформації про загрозу вибуху і поширення неправдивих відомостей, створення обстановки загального страху, паніки та порушення безпеки суспільства, здійснив дзвінок із таксофону, абонентський номер НОМЕР_1 на спецлінію «102», завідомо неправдиво повідомивши про замінювання залізничного вокзалу «Дарниця», в результаті чого було порушено нормальний ритм життя пересічних громадян, які у цей час перебували на території вокзалу, дестабілізовано функціонування залізничних перевезень, спровокувало неправдиві чутки та паніку серед населення та відволікання підрозділів спеціальних сил та засобів, зокрема працівників швидкої медичної допомоги, кінологічного центру, оперативно-рятувальної служби, правоохоронних органів.
Крім того, ОСОБА_3 27 листопада 2014 року о 20 год. 20 хв., знаходячись у АДРЕСА_2 у стані алкогольного сп`яніння, діючи повторно, за аналогічних обставин, аналогічним способом здійснив дзвінок із таксофону, абонентський номер НОМЕР_2 на спецлінію «102», завідомо неправдиво повідомивши про замінювання залізничного вокзалу «Дарниця», в результаті чого було порушено нормальний ритм життя пересічних громадян, які у цей час перебували на території вокзалу, дестабілізовано функціонування залізничних перевезень, спровокувало неправдиві чутки та паніку серед населення та відволікання підрозділів спеціальних сил та засобів, зокрема працівників швидкої медичної допомоги, кінологічного центру, оперативно-рятувальної служби, правоохоронних органів.
Вказані дії обвинуваченого органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 259 КК України як здійснення завідомо неправдивого повідомлення про підготовку вибуху, який загрожує загибелі людей чи іншими тяжкими наслідками, та за ч. 2 ст. 259 КК України, як здійснення завідомо неправдивого повідомлення про підготовку вибуху, який загрожує загибелі людей та іншими тяжкими наслідками, повторно.
Суд, заслухавши думку прокурора про необхідність застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_3 , оскільки вказані в клопотанні обставини знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, як і те, що дійсно ним скоєні діяння, законних представників обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення даного клопотання, оскільки на їх переконання ОСОБА_3 вказані діяння не вчиняв, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 3 ст. 513 КПК України, якщо не доведено, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, суд постановляє ухвалу про відмову в застосуванні примусових заходів медичного характеру та закриває кримінальне провадження.
Частиною 2 ст. 17 КПК України передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. За положеннями ч. 4 цієї статті усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи.
Обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.
Так, на обґрунтування винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих йому діянь, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 259 КК України, сторона обвинувачення посилається на наступні докази, які в судовому засіданні були безпосередньо досліджені судом, а саме:
- протокол огляду місця події від 27 листопада 2014 року з фототаблицями до нього, відповідно до якого при огляді таксофону по вул. Привокзальна,8 в м. Києві, на ньому було виявлено сліди пальців, сліди папілярних узорів;
- висновок експерта № 521 від 28 листопада 2014 року, відповідно до якого сліди пальців, виявлені при ОМП, залишені ОСОБА_3 ;
- протокол огляду місця події від 27 листопада 2014 року з фототаблицями до нього, відповідно до якого об`єктом огляду є таксофон по АДРЕСА_2 ;
- протоколи огляду місця події від 27 листопада 2014 року з фототаблицями до них, відповідно до яких об`єктом огляду був залізничний вокзал ст. Дарниця;
- акти перевірки об`єкта на наявність вибухових пристроїв, вибухових речовин або конструктивно схожих на них предметів від 27 листопада 2014 року, відповідно до яких було здійснено огляд залізничного вокзалу «Дарниця» через повідомлення про його замінювання;
- висновок експерта № 19/18-25Ф від 9 червня 2015 року, відповідно до якого анонімне повідомлення на спецлінію «102» належить ОСОБА_3 ;
- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_11 , відповідно до яких вона разом з іншою особою була запрошена у якості понятого при огляді таксофону, що по вул. Привокзальній, 8, на якому було виявлено відбитки пальців;
- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_12 , який, будучи двічі допитаним за клопотанням прокурора, пояснив, що його часто запрошують в якості понятого. Проте понятим та присутнім при проведенні слідчої дії огляду таксофону він не був, а лише бачив його через дорогу. Як знімали відбитки пальців також не бачив. Протокол він якийсь підписував, але оскільки погано бачить, то він фізично не міг його прочитати. Крім того, права понятого йому також ніхто не роз`яснював. Останній зазначив, що він лише був присутній, коли по вокзалу «Дарниця» ходили з собаками та щось шукали.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні рішення суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Статтею 86 КПК України передбачено, що доказ визнається допустимим, якщо його отримано у порядку, встановленому КПК України. Однак, як було встановлено в судовому засіданні, протокол огляду місця події від 27 листопада 2014 року з фототаблицями до нього, відповідно до якого при огляді таксофону по вул. Привокзальна,8 в м. Києві, на ньому було виявлено сліди пальців, сліди папілярних узорів, не є допустимим доказом, оскільки його було складено у порушення вимог процесуального закону, так як така слідча дія проведена без залучення понятих, що підтвердив у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 , який, навіть, будучи повторно допитаним за клопотанням обвинувачення, переконливо стверджував, що не був присутній понятим та взагалі не бачив, як було виявлено та вилучено сліди папілярних узорів з таксофону, що у м. Києві по вул. Привокзальна,8.
Висновок експерта № 521 від 28 листопада 2014 року, відповідно до якого сліди пальців, виявлені при зазначеному огляді місця події, залишені ОСОБА_3 за встановлених обставин їх неправомірного вилучення з грубим порушенням кримінального процесуального закону, також не може бути визнано допустимим доказом. Крім того, як вірно було зазначено захисником у своєму виступі, у супереч вимог п. 4.17 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, ілюстративні таблиці в додатку № 1, не містять підпису судового експерта ОСОБА_13 , а сам висновок не засвідчений відбитком печатки експертної установи на кожній сторінці тексту заключних висновків.
Інші докази по справі на обґрунтування винуватості ОСОБА_14 : протокол огляду місця події від 27 листопада 2014 року з фототаблицями до нього, відповідно до якого об`єктом огляду є таксофон по АДРЕСА_2 , під час якого нічого виявлено та вилучено не було; акти перевірки об`єкта (залізничного вокзалу Дарниця) на наявність вибухових пристроїв, вибухових речовин або конструктивно схожих на них предметів від 27 листопада 2014 року, відповідно до яких було здійснено огляд залізничного вокзалу «Дарниця» через повідомлення про його замінювання, протоколи огляду місця події від 27 листопада 2014 року з фототаблицями до них, відповідно до яких об`єктом огляду був залізничний вокзал ст. Дарниця, під час якого нічого виявлено та вилучено не було, протокол прослуховування аудіо запису від 28 грудня 2014 року, - не мають самостійного доказового значення, оскільки не містять відомостей щодо обставин здійснення саме ОСОБА_14 завідомо неправдивих повідомлень про підготовку вибухів, які загрожують загибелі людей та іншими тяжкими наслідками за обставин, викладених в клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру.
Стосовно висновку експертизи № 19/18-25Ф від 9 червня 2015 року, відповідно до якого анонімне повідомлення, здійснене на спецлінію «102» 27 листопада 2014 року про замінювання залізничного вокзалу ст. Дарниця, на 87 % належить ОСОБА_3 , то суд уважає за необхідне зазначити наступне.
При дослідженні вказаної експертизи, захисником було звернуто увагу, що на а.с. 6 знаходиться посилання на дату створення диску з анонімним повідомленням на спец. лінію 102 - 27 квітня 2015 року, в той час, як відповідно до пред`явленого обвинувачення завідомо неправдиві повідомлення про підготовку вибуху були здійснені 27 листопада 2014 року о 18 год. 15 хв. та о 20 год. 20 хв.
Вказані обставини не можуть не викликати певні сумніви щодо того, який саме диск з повідомленнями направлявся на експертизу.
З метою перевірки вказаних фактів, судом було задоволено клопотання прокурора про допит експерта, який проводив це дослідження.
Так, експерт ОСОБА_15 , будучи допитаним у судовому засіданні повідомив, що під час проведення експертиз звукозапису для детального опису їх фонограм чи відео фонограм, відбувається деталізація атрибутів, які відносяться до файлу. Програма «медіа інфо», яка використовувалася при дослідженні, видала атрибут щодо дати створення відповідного файлу, а саме: 27 квітня 2015 року. Кожен файл має 3 атрибути: дата створення, дата зміни, дата відкриття. В процесі відтворення також містяться 3 дати, і дата змін являє собою дату, коли інформація попала на носій. Також останній зазначив, що першоджерелом запису повідомлення на спец лінію «102» є жорсткий диск персонального комп`ютера з серверного обладнання, інформацію з якого можна отримати шляхом прямого копіювання за допомогою програмного забезпечення. Тобто, без змінних властивостей файлу і без зміни будь-яких атрибутів: дати, часу створення.
При перегляді диску з анонімним повідомленням служби «102», на підставі якого було проведено вказане дослідження, експертом було запропоновано перевірити контрольну суму, яка б мала підтвердити чи спростувати наявність змін у даному файлі. За допомогою програми калькулятора експерт обрахував контрольну суму, яка виявилася різною.
На питання суду експерт ОСОБА_15 зазначив, що, якщо контрольна сума різна, то це свідчить про те, що з файлом робились якісь маніпуляції, такі як, наприклад, зміна файлу. Також, останній зазначив, що дата змін у цьому файлі повинна відповідати даті створення повідомлення, в даному випадку 27 листопада 2014 року, однак на даних переглянутих файлах наявна інша дата, у зв`язку з чим виникає питання, звідки працівники міліції взяли цю інформацію, оскільки дата змін в любому випадку мала бути 27 листопада 2014 року.
Крім того, надаючи відповіді на запитання захисника, експерт зазначив, що при призначенні експертизи крім відповідної постанови експерту повинні також надавати копію протоколу виїмки голосу особи, однак він був відсутній. Не був наданий відповідний протокол стороною обвинувачення й у суді після звернення на це уваги захисником, що ставить під сумнів той факт, що аудіо запис анонімного повідомлення на спец лінію 102, який було надано на дослідження, вилучався з першоджерела.
Також, прокурором було надано USB флеш-накопичувач та додатково 2 диски від 19 жовтня 2015 року, витребувані з штабу Головного управління МВС України в м. Києві за його клопотанням, які б мали підтвердити наявність першоджерела запису повідомлення на спец лінію «102» 27 листопада 2014 року.
Проте, експерт ОСОБА_15 у судовому засіданні при перегляді властивостей додатково поданих матеріалів зазначив, що на USB флеш-накопичувачі міститься дата створення повідомлення 7 серпня 2015 року, а на 2 дисках від 19 жовтня 2015 року 19 жовтня 2015 року, що аж ніяк не може відповідати даті анонімного повідомлення на спец лінію «102» 27 листопада 2014 року.
Отже, ураховуючи наведене, а також принцип презумпції невинуватості, згідно з яким усі сумніви мають тлумачитися на користь обвинуваченого, суд уважає за необхідне вказану експертизу визнати недопустимим доказом.
Крім того, на думку суду, такий висновок експерта, який викликає сумніви в його належності та допустимості, не може бути єдиним доказом, покладеним в основу обвинувачення.
Також, суд уважає за необхідне зазначити, що стороною обвинувачення суду взагалі не було надано жодного доказу, який би підтверджував, що суспільно-небезпечне діяння по епізоду від 27 листопада 2014 року о 20 год. 20 хв. було вчинено ОСОБА_3 .
Експерт ОСОБА_15 у судовому засіданні підтвердив, що йому на дослідження була направлено лише одна фонограма по епізоду від 27 листопада 2014 року о 18 год. 02 хв.
Тому, за відсутності інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт здійснення ОСОБА_3 завідомо неправдивих повідомлень про підготовку вибуху, посилання прокурора на протилежне є безпідставними.
Таким чином, суд, провівши судовий розгляд клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих (розшукових) дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган, безпосередньо дослідивши, надані докази стороною обвинувачення, давши їм належну оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, приходить до висновку про необхідність відмови в застосуванні примусових заходів медичного характеру, оскільки стороною обвинувачення не було доведено винуватість ОСОБА_3 у вчиненні суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 259 КК України достатніми допустимими та належними доказами поза розумними сумнівами.

Оскільки кримінальне провадження підлягає закриттю через недоведеність вчинення суспільно-небезпечних діянь обвинуваченим, витрати за проведення експертиз по справі підлягають віднесенню за рахунок держави.
Долю речових доказів вирішити у відповідності до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. 370, 372, 512, 513 КПК України, суд
у х в а л и в:
Відмовити в задоволенні клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_3 за недоведеністю вчинення суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 259 КК України, останнім.
Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 259 КК України, закрити.

Судові витрати за проведення експертиз по справі в розмірі 393 грн. 12 коп., 245 грн. 70 коп., 1104 грн. 84 коп. віднести за рахунок держави.

Речові докази по справі, а саме: сліди папілярних узорів та оптичний лазерний диск залишити зберігати при матеріалах справи.
На ухвалу суду може бути внесено заперечення до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом 7 днів з дня її проголошення.
Суддя