Справа № 372/2914/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11/780/92/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 48 17.11.2015

УХВАЛА
Іменем України
17 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

виправданого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2015 року, яким,

ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Воркута Російської Федерації, українця, громадянина України, одруженого, освіта вища юридична, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано не винним та виправдано за ч.3 ст.365 КК України за відсутності в його діях складу злочину.

Вироком вирішено питання щодо речових доказів,

В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_9 органами досудового слідства обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України, а саме, у тому, що він будучи арбітражним керуючим - ліквідатором ВАТ «Григорівський цукровий завод», перевищив свої службові повноваження при відчуженні об`єкту незавершеного будівництва 12-квартирного житлового будинку в с. Григорівка по вул. Комсомольській, який перебував у державній власності та знаходився на балансі ВАТ «Григорівський цукровий завод», що спричинило тяжкі наслідки. Вказаний злочин ОСОБА_9 вчинив за наступних обставин.

Постановою Господарського суду Київської області від 15.04.2004 року у справі №192/12б-98 ВАТ «Григорівський цукровий завод», який розташований в с. Григорівка, Обухівського району Київської області, визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого ОСОБА_9 .

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження:

-приймає до свого відання майно боржника, вживає заходів по забезпеченню його збереження;

-виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута;

-здійснює інвентаризацію та оцінку майна банкрута згідно з законодавством;

-аналізує фінансове становище банкрута;

-виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута;

-очолює ліквідаційну комісію та формує ліквідаційну масу;

-пред`являє до третіх осіб вимоги щодо повернення дебіторської заборгованості банкруту;

-має право отримувати кредит для виплати вихідної допомоги працівникам, що звільняються внаслідок ліквідації банкрута, який відшкодовується в першу чергу згідно зі статтею 31 цього Закону за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута;

-з дня визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури повідомляє працівників банкрута про звільнення та здійснює його відповідно до законодавства України про працю. Виплата вихідної допомоги звільненим працівникам банкрута провадиться ліквідатором у першу чергу за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута або отриманого для цієї мети кредиту;

-заявляє в установленому порядку заперечення по заявлених до боржника вимогах поточних кредиторів за зобов`язаннями, які виникли під час провадження у справі про банкрутство, і є неоплаченими;

-з підстав, передбачених частиною десятою статті 17 цього Закону, подає до господарського суду заяви про визнання недійсними угод боржника;

-вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб;

-передає у встановленому порядку на зберігання документи банкрута, які відповідно до нормативно-правових документів підлягають обов`язковому зберіганню;

-реалізує майно банкрута для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом;

-повідомляє про своє призначення державний орган з питань банкрутства в десятиденний строк з дня прийняття рішення господарським судом та надає державному органу з питань банкрутства інформацію для ведення єдиної бази даних щодо підприємств-банкрутів;

-здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

З дня призначення ліквідатора до нього переходять права керівника (органів управління) юридичної особи-банкрута.

Таким чином, з моменту призначення арбітражного керуючого ОСОБА_9 ліквідатором ВАТ «Григорівський цукровий завод» він обіймав посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, тобто, був службовою особою.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», після проведення інвентаризації та оцінки майна банкрута ліквідатор розпочинає продаж майна банкрута на відкритих торгах, якщо комітетом кредиторів не встановлено інший порядок продажу майна банкрута.

02 жовтня 2006 року на засіданні комітету кредиторів ВАТ «Григорівський цукровий завод» ліквідатор ОСОБА_9 оголосив про продаж об`єкта незавершеного будівництва - «Будинок житловий 12-квартирний», розташований за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Григорівка, вул. Комсомольська, який перебував на балансі ВАТ «Григорівський цукровий завод», але знаходився у державній власності, приховавши це від кредиторів.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про приватизацію державного майна» державну політику в сфері приватизації здійснюють Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва у районах і містах, орган приватизації в Автономній Республіці Крим, що становлять єдину систему державних органів приватизації в Україні. Державні органі приватизації у межах своєї компетенції, крім іншого, продають майно, що перебуває у державній власності, в процесі його приватизації, включаючи майно ліквідованих підприємств, об`єктів незавершеного будівництва та колишнє військове майно, що набуло статусу цивільного, а також акції (частки, паї), що належать державі у майні господарських товариств; укладають угоди щодо проведення підготовки об`єктів до приватизації та їх продажу, тощо.

У подальшому, ОСОБА_9 , будучи ліквідатором ВАТ «Григорівський цукровий завод», тобто службовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями на правах керівника (органів управління) юридичної особи-банкрута, достовірно знаючи, що вказаний об`єкт незавершеного будівництва - «Будинок житловий 12-квартирний», розташований за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Григорівка, вул. Комсомольська, знаходиться у державній власності, оскільки був проінформований про це відповідним листом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області №14-14-256 від 20.02.06 р., керуючись рішенням кредиторів від 02.10.06 р., яким надано згоду на продаж вказаного майна через Українську аграрну біржу та підписання відповідного договору, приховуючи це від Фонду державного майна України та його регіонального відділення, без погодження з останнім, умисно вчинив активні дії по відчуженню зазначеного об`єкту, не маючи прав на їх вчинення, тобто дії, які явно виходять за межі наданих йому законом прав і повноважень.

Так, на виконання свого злочинного умислу, 12 грудня 2006 року ліквідатор ОСОБА_9 від імені ВАТ «Григорівський цукровий завод» (ініціатор) уклав з Українською аграрною біржею в особі виконавчого директора ОСОБА_10 договір №0402.04/16 про організацію та проведення аукціону з продажу майна підприємства-банкрута. Відповідно до пунктів 1.1 і 1.5. зазначеного договору Ініціатор виступає з пропозицією щодо організації та проведення аукціону з продажу майна, що належить підприємству-банкруту та несе повну відповідальність за достовірність інформації щодо майна, що пропонується до продажу.

Надалі, ОСОБА_9 , діючи від імені ВАТ «Григорівський цукровий завод», 27 грудня 2006 року у м. Києві уклав з ТОВ «Агропромінвест» (Покупець) в особі директора ОСОБА_11 договір купівлі-продажу об`єкту незавершеного будівництва, відповідно до якого 12-квартирний житловий будинок, розташований у с. Григорівка, Обухівського району, Київської області, відчужено на користь покупця за ціною 42000,00 грн.

Відповідно до висновку №5433/5434 судової будівельно-технічної експертизи від 07.07.2008 р. дійсна (ринкова) вартість нерухомого майна, а саме: об`єкта незавершеного будівництва «дванадцятиквартирного житлового будинку», що знаходиться по АДРЕСА_2 , в цінах на 27 грудня 2006 року, виходячи з принципу розумної обережності оцінок, без врахування вартості земельної компоненти, становила 512 574, 00 гривні.

Тобто, відчуженням зазначеного об`єкту нерухомості, який перебував у державній власності та дійсна вартість якого становила 512 574, 00 грн., державі заподіяно збитки на вказану суму, яка у 250 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян і згідно з п. 4 примітки до ст. 364 КК України, є тяжкими наслідками.

Органами досудового слідства дії ОСОБА_9 кваліфіковані за ч.3 ст. 365 КК України як перевищення службових повноважень, тобто умисне вчинення службовою особою дій, які явно виходять за межі наданих їй прав і повноважень, що спричинило тяжкі наслідки.

Вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22.07.2015 року ОСОБА_9 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 365 КК України і виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, а саме відсутністю в його діях суб`єктивної сторони вказаного злочину. Свої висновки суд першої інстанції мотивував тим, що ні органами досудового слідства, ні судом не встановлено, що ОСОБА_9 своїми умисними діями вчинив злочин, передбачений ч.3 ст. 365 КК України, оскільки йому не було відомо, що недобудований 12-ти квартирний будинок належить до державної власності і це не стверджується дослідженими в суді письмовими доказами, а він діяв відповідно до процедури продажу майна підприємства банкрута. Крім того, прокуратурою до обвинуваченого ОСОБА_9 не було заявлено цивільний позов, що свідчить про те, що останнім не було завдано майнової шкоди

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22.07.2015, а кримінальну справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що при виправдуванні ОСОБА_9 суд, оцінюючи покази свідків та інші докази, при наявності суперечностей, які мали істотне значення для висновків суду, належним чином не вмотивувавши, взяв до уваги одні докази і відкинув інші. Також вказує на те, що вина ОСОБА_9 підтверджується показами свідків, які були оголошені в судовому засіданні, і які підтверджують той факт, що об`єкт незавершеного будівництва 12 квартирний житловий будинок не увійшов до статутного фонду ВАТ «Григорівський цукровий завод», та є державною власністю.

Крім того, відповідно до ст.335 КПК України, в резолютивній частині вироку не зазначено суть пред`явлено обвинувачення, в якому особу визнано невинуватою та виправдано, та не зазначено з яких підстав виправдано, що на думку прокурора є істотним порушення вимог кримінально процесуального закону та тягне за собою скасування вироку.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які подану апеляцію підтримали, думку виправданого ОСОБА_9 та його захисників, які заперечували щодо задоволення апеляції прокурора та просили вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст. 365 ч.1 КПК України вирок, ухвала чи постанова суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляції.

Відповідно до вимог ст. 367 КПК України (в редакції 1960р.) підставами для скасування судових рішень при розгляді справи в апеляційному суді є, зокрема, невідповідність висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам справи.

Згідно ст. 369 КПК України, вирок вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, коли висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні, коли при наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у вироку не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, коли висновки суду, викладені у вироку, містять істотні суперечності.

При цьому, відповідно до ст. 67 КПК України, оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Висновок суду про відсутність в діях ОСОБА_9 складу злочину, передбаченого ч.3 ст. 365 КК України, а саме, щодо відсутності в його діях суб`єктивної сторони вказаного злочину ґрунтується на тому, що йому не було відомо, що недобудований 12-ти квартирний житловий будинок належить до державної власності, а він діяв відповідно до процедури продажу майна підприємства банкрута. При цьому суд послався на показання самого ОСОБА_9 , який вказував, що ні в нього, ні в Регіонального відділення Фонду Державного майна України в Київській області не було письмових доказів про те, що незавершений будівництвом 12-ти квартирний житловий будинок перебував у державній власності, що акт інвентаризаційної комісії від 08.02.2006р., в якому зазначено, що 3-х поверховий 12-ти квартирний житловий будинок залишився недобудованим і є державною власністю, а тому підлягає приватизації, було складено без участі арбітражного керуючого ОСОБА_9 і що про існування такого акту йому стало відомо тільки під час ознайомлення з матеріалами кримінальної справи, на довідки, видані ліквідатором ОСОБА_9 за запит Регіонального відділення ФДМ України за №192/12б-0012 від 27.03.2006р., №192/12б-0011 від 27.03.2006р. та №192/12б-0013 від 26.03.2006р., з яких не вбачається, що вказаний об`єкт будівництва є державною власністю, на лист ОСОБА_9 від 11.08.2006р., згідно якого він відкликав листи від 27.03.2006р., а саме, довідки за №0011, 0012, 0013 та просив вважати їх недійсними та інші письмові докази.

Разом з тим, в порушення вищенаведених норм кримінально процесуального законодавства суд не дав належної оцінки показанням ОСОБА_9 про те, що йому не було відомо про наявність акту інвентаризаційної комісії від 08.02.2006р., в якому зазначено, що 3-х поверховий 12-ти квартирний житловий будинок залишився недобудованим і є державною власністю, а тому підлягає приватизації, та що про існування такого акту йому стало відомо тільки під час ознайомлення з матеріалами кримінальної справи.

Так, з довідки №192/12б-0012 від 27.03.2006р. (т.10 а.с.38), виданої ліквідатором ВАТ «Григорівський цукровий завод» ОСОБА_9 за його підписом та завіреної печаткою ВАТ «Григорівський цукровий завод» вбачається, що ОСОБА_9 вказана довідка надана на запит Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області та зі змісту довідки вбачається, що йому було відомо про наказ РВ ФДМ України по Київській області від 26.01.2006р. за №14-27-2/3 про створення інвентаризаційної комісії по проведенню інвентаризації незавершеного будівництва державної власності, яке не ввійшло до статутного фонду ВАТ «Григорівський цукровий завод» та було відомо про протокол засідання вказаної інвентаризаційної комісії, оскільки інформація в довідці надана на підставі вказаного протоколу.

Також поза увагою суду залишилась та обставина, що довідка №192/12б-0013 (т.10 а.с.40), надана ОСОБА_9 на запит Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області, і на яку суд послався у вироку, видана ОСОБА_9 26.07.2006р.

З листа ОСОБА_9 як арбітражного керуючого від 11.08.2006р. (т.13 а.с.119), вбачається, що він відкликав листи від 27.03.2006р., а саме, довідки за №0011, 0012, 0013 та просив вважати їх нечинними, разом з тим лист (довідка) від 26.07.2006р. за №192/12б-0013 ним не відкликався.

Також є суперечливими висновки суду щодо того, що з перелічених вище довідок не вбачається, що зазначений в них об`єкт незавершеного будівництва є державною власністю, що відсутня проектно кошторисна та технічна документація на нього і вказана обставина не стверджується іншими документами, які є в матеріалах кримінальної справи. Разом з тим, як вбачається з пояснень ОСОБА_9 , наданих в суді апеляційної інстанції та матеріалів справи, будь яка документація про належність вказаного об`єкту незавершеного будівництва на праві власності ВАТ «Григорівський цукровий завод» також відсутня.

Таким чином, суд першої інстанції посилаючись на вказані докази в обґрунтування відсутності в діях ОСОБА_9 складу злочину, передбаченого ч.3 ст. 365 КК України , на наявні суперечності уваги не звернув, оцінку вказаним доказам в сукупності з іншими доказами та обставинами справи не надав.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, висновки суду, викладені у вироку містять істотні суперечності, а тому вирок суду є незаконним та підлягає скасуванню, а справа направленню на новий судовий розгляд.

При новому судовому розгляді необхідно дослідити докази у справі, дати їм належну юридичну оцінку і на підставі цих доказів вирішити питання про доведеність вини ОСОБА_9 та кваліфікацію його дій, всебічно, повно та об`єктивно дослідити обставини справи, перевірити доводи, на які звертає увагу в апеляції прокурор, і в залежності від встановленого, прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст. 365, 366, 377 КПК України в редакції 1960р., колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції задовольнити.

Вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2015 року щодо ОСОБА_9 скасувати.

Справу направити на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі суду.

Судді:
___________________ ____________________ _________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4