Номер провадження: 11-кп/785/1592/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.12.2015 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря - ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_6 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 09.11.2015 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні, зареєстрованому в ЄРДР за №0000058 від 04.03.2014 року відносно -

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, українця, одруженого, маючого неповнолітню дитину, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

з правовою кваліфікацією за ст.ст. 296 ч.2, 345 ч.1 КК України, повернуто прокурору Миколаївської області для усунення недоліків, -

встановив:
03.11.2015 року до Приморського районного суду м. Одеси з прокуратури Миколаївської області, надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному 04.03.2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000058, з правовою кваліфікацією за ст.ст. 296 ч. 2, 345 ч. 1 КК України.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09.11.2015 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 було повернуто прокурору Миколаївської області, для усунення недоліків, як такий, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Будучи незгодним з ухвалою районного суду прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій зазначив, що ухвала районного суду, як незаконна та винесена в порушення КПК України, підлягає скасуванню з направленням обвинувального акту на новий розгляд до того ж суду, в іншому складі суду. Апелянт зазначає, що слідчим та прокурором при складенні обвинувального акту були виконані вимоги п.п. 3, 7 ч. 2 ст. 291 КПК України. Вказує, що прокуратура Одеської області у кримінальному провадженні з заявою про визнання потерпілою стороною не зверталася та слідством не залучалась у зв`язку з відсутністю під час досудового розслідування даних, щодо спричинення кримінальним правопорушенням майнової шкоди вказаній юридичній особі. Крім того, прокурор вказує на безпідставність вказівки районного суду в оскаржуваній ухвалі на необхідність розгляду клопотань учасників кримінального провадження після повернення обвинувального акту прокурору, з огляду на те, що досудове розслідування по кримінальному провадженню закінчено.

Потерпілий ОСОБА_8 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, але надав заперечення на апеляційну скаргу прокурора в якій просив залишити скаргу прокурора без задоволення, а ухвалу районного суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі послався на те, що, внаслідок дій інкримінованих ОСОБА_7 було пошкоджено майно прокуратури Одеської області, а саме службовий автомобіль. На думку районного суду, державі, в особі прокуратури Одеської області, внаслідок злочинних дій ОСОБА_7 було завдано майнової шкоди, але всупереч вимогам ст. 55 КПК України, прокуратура не була визнана потерпілим по кримінальному провадженню, що є порушенням вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України. Крім того, суд, повертаючи обвинувальний акт прокурору, вказав на необхідність розгляду клопотань сторін кримінального провадження при усуненні недоліків обвинувального акту та визначив строк виконання ухвали районного суду про усунення недоліків обвинувального акту.

Разом з цим, з таким рішенням районного суду апеляційний суд не погоджується, з урахуванням наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього кодексу.

Згідно положень ст. 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором та повинен містити відомості, зазначені в частини другій зазначеної статті.
Всупереч вимогам закону, районний суд в оскаржуваній ухвалі продублював обставини на які посилався потерпілий ОСОБА_8 , які на його думку вказують на невідповідність обвинувального акту вимогам закону та визнав їх порушеннями вимог ст. 291 КПК України.

Разом з цим, в розумінні положень ст. 291 КПК України, вказані районним судом обставини не є недоліками обвинувального акту, а тому рішення суду щодо повернення обвинувального акту прокурору для усунення зазначених в ухвалі районного суду недоліків, є необґрунтованим.

Що стосується вказівки районного суду щодо незалучення в якості потерпілого по даному кримінальному провадженню держави в особі прокуратури Одеської області, то на думку апеляційного суду, такі висновки районного суду не є обґрунтованими. Коло осіб, які органом досудового розслідування визнаються потерпілими по конкретному кримінальному провадженню, визначається слідчим з урахуванням конкретних обставин справи та з урахуванням вимог ч. 7 ст. 55 КПК України. Зокрема, вказана норма закону передбачає, що якщо особа не подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою.

На переконання апеляційного суду, застосований слідчим принцип складання обвинувального акту не порушує положень ч. 1 ст. 337 та ст.128 КПК України, та не позбавляв районний суд, у разі необхідності, залучити державу в особі прокуратури Одеської області у якості потерпілого по даному кримінальному провадженню у разі існування підстав для цього, в порядку визначеному законом на стадії судового розгляду.

Безпідставною також є вказівка районного суду, якою він встановив прокурору строк для усунення недоліків обвинувального акту, оскільки закон не покладає на суд обов`язок встановлення таких строків. В свою чергу саме до компетенції прокурора, після повернення обвинувального акту для усунення недоліків, відповідно до вимог ст. 28 КПК України, відноситься визначення строку, який є об`єктивно необхідним для виконання рішення суду щодо усунення недоліків при поверненні обвинувального акту.
При цьому, районний суд не врахував того, що у відповідності до положень п.13 ч.2 ст.36 КПК України прокурор може прийняти рішення про незатвердження цього обвинувального акту.
Крім того, визначення такого строку районним судом при поверненні обвинувального акту прокурору, та можливе в подальшому порушення такого строку, навіть з об`єктивних причин, взагалі може унеможливити передачу обвинувального акту з усуненими недоліками до суду, оскільки поновлення такого строку, чинним кримінальним процесуальним законодавством не передбачене.
Посилання районного суду на необхідність розгляду клопотань сторін кримінального провадження під час усунення недоліків обвинувального акту суперечить вимогам закону, оскільки проведення таких дій можливо тільки в межах строку досудового розслідування в порядку ст. 220 КПК України та до оголошення про його завершення. В решті клопотання сторін кримінального провадження повинні бути розглянути при виконанні судом вимог ст. 314 КПК України.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що мотиви, які районний суд поклав в обґрунтування повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків в зв`язку його невідповідністю положенням ст. 291 КПК України, є необґрунтованими, а тому доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині є слушними.

За таких підстав наведені районним судом в оскаржуваній ухвалі порушення вимог ст. 291 КПК України при складанні обвинувального акту підлягають виключенню з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали суду.

Разом з цим, доводи прокурора, що обвинувальний акт цілком відповідає вимогам ст.291 КПК України, є безпідставними та спростовуються змістом обвинувального акту.

Апеляційним судом встановлена невідповідність обвинувального акту відносно ОСОБА_7 вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, яка залишилась поза увагою районного суду. Встановлена невідповідність, на думку апеляційного суду, унеможливлює його призначення до судового розгляду.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень п. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 291 КПК України законодавством визначений вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт.
Зокрема, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України визначає, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Приймаючи у підготовчому судовому засіданні в порядку п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України рішення про повернення обвинувального акту прокурору з мотивів, які навів суд в оскаржуваній ухвалі, суд першої інстанції не звернув уваги, що всупереч п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 взагалі не містить формулювання обвинувачення.
В даному обвинувальному акті викладені лише зміст підозри, а також ті фактичні обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 та їх правова кваліфікація, які були встановлені органом досудового розслідування.
Разом з цим, у відповідності до положень ст. 277 КПК України, такі відомості становлять зміст повідомлення про підозру, а тому ОСОБА_7 , за цим процесуальним рішенням, фактично має статус підозрюваного.
Апеляційний суд звертає увагу прокурора, що формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Викладення фактичних обставин кримінального провадження, які були встановлені слідством, з підсумком про те, що особа вчинила кримінальне правопорушення, як це зроблено в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 , не може замінити формулювання обвинувачення, оскільки за змістом п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України та його структурою, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті обов`язково має бути викладено незалежно від викладених фактичних обставин кримінального правопорушення, з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

З урахуванням того, що в обвинувальному акті відносно ОСОБА_7 фактично відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, апеляційний суд приходить до висновку про наявність обставини, що перешкоджають судовому розгляду цього обвинувального акту, а тому доводи прокурора про відповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України - є неспроможними.
Крім того, є безпідставною вказівка в обвинувальному акті про те, що ОСОБА_7 «скоїв» інкриміновані йому кримінальні правопорушення, оскільки обвинувачення останньому у встановленому законом порядку висунуте не було та не міститься в самому обвинувальному акті. Більш того, на переконання апеляційного суду, така вказівка в обвинувальному акті - є порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, як засади кримінального провадження, передбаченої ст. 17 КПК України, яка випливає зі ст.ст. 62, 129 п. 3 Конституції України, п. 2 ст. 11 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року, п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадські та політичні права Генеральної Асамблеї ООН від 18.12.1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року.

За змістом вказаних норм кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Таким чином, з підстав встановлених апеляційним судом, обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України.
З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає, що доводи апеляції прокурора про відповідність обвинувального акту вимогам закону є необґрунтованими та не вбачає підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для задоволення його апеляційної скарги та скасування ухвали районного суду з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції. Разом з цим, з урахуванням того, що частина доводів апеляції прокурора щодо необґрунтованості мотивів з яких районний суд повернув обвинувальний акт прокурору, заслуговує на увагу, апеляційний суд, відповідно до положень ст. 407 КПК України, вважає за необхідне змінити ухвалу районного суду: виключивши з мотивувальної частини посилання суду на необхідність розгляду клопотань сторін кримінального провадження після повернення акту прокурору для усунення недоліків та з резолютивної частини ухвали вказівку суду щодо встановлення строку для усунення недоліків; доповнивши мотивувальну частину ухвали порушеннями вимог ст. 291 КПК України, які були встановлені апеляційним судом.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:
Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 09.11.2015 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні, зареєстрованому в ЄРДР за №0000058 від 04.03.2014 року відносно ОСОБА_7 повернутий прокурору Миколаївської області для усунення недоліків змінити:

- виключити з мотивувальної частини ухвали: посилання суду на підстави повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків; посилання суду на необхідність розгляду клопотань сторін кримінального провадження після повернення обвинувального акту прокурору;
- виключити з резолютивної частини ухвали вказівку суду на встановлення строку прокурору для усунення недоліків обвинувального акту;
- доповнити мотивувальну частину ухвали іншими обставинами невідповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, які були встановлені апеляційним судом та викладені в мотивувальній частині ухвали апеляційного суду.
В решті ухвалу районного суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду
Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4