Справа № 362/6317/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/33/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 09.02.2016

УХВАЛА
іменем України
09 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження № 0001154 за апеляційною скаргою прокурора Васильківської міжрайонної прокуратури Київської області на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, жителя АДРЕСА_1 (зареєстрованого в АДРЕСА_2 ), раніше судимого: 28.08.2012 року Васильківським міськрайонним судом за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 185 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки,
визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст.185 КК України та виправдано за ч. 2 ст. 185 КК України.
Вирішено питання щодо речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що він, будучи раніше судимим 28.08.2012 року Васильківським міськрайонним судом Київської області за ч. 3 ст. 185, ч.3 ст. 15, ч. 3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки, на шлях виправлення не став та повторно вчинив новий злочин.

Так, 02.08.2015 року близько 11.00 годин ОСОБА_7 перебував за місцем свого проживання, де в цей час в нього виник намір на таємне викрадення чужого майна , а саме металу. З вказаного метою ОСОБА_7 рушив на своєму власному велосипеді марки «Україна» до с. Крячки Васильківського району Київської області. Проїжджаючи по дорозі у вищевказаному селі, а саме по вул. Ковшевацького неподалік подвір`я АДРЕСА_3 ОСОБА_7 побачив на землі металеву запчастину, а саме каретку до трактора «ДТ-75», яка лежала під парканом вказаного домоволодіння. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна та користуючись тим, що за ним ніхто не спостерігає, ОСОБА_7 спробував завантажити дану каретку на раму свого велосипеда. Проте, враховуючи те, що дана каретка має вагу близько 80 кг., ОСОБА_7 самостійно не зміг вчинити заплановане. Залишаючись на місці, через деякий час ОСОБА_7 побачив невідомого чоловіка, який проходив неподалік та почав просити останнього про допомогу, переконуючи, що дана запчастина, а саме каретка до трактора «ДТ-75» нікому не належить. Невідомий чоловік (в ході слідства особу не було встановлено) погодився надати свою допомогу та разом з ОСОБА_7 завантажили дану каретку на раму велосипеду останнього. Після цього ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, в зв`язку з чим спричинив ОСОБА_8 , який є власником металевої каретки до трактора «ДТ-75» матеріальну шкоду на загальну суму 5000 грн.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким: визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, і призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі; на підставі ст. 71 КК України призначити ОСОБА_7 остаточне покарання шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком суду у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі. Вважає апелянт, що вирок суду є незаконним у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення.

В змінах до апеляційної скарги прокурор просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зазначає апелянт, що в обвинувальному акті відносно ОСОБА_9 не конкретно сформульоване обвинувачення, як передбачає ст. 291 КПК України, а саме: конкретно не зазначено обставини, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, на що суд першої інстанції під час підготовчого засідання не звернув уваги та призначив справу до розгляду.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав змінену апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення обвинуваченого, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги прокурора та просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції при здійсненні правосуддя» визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.

За змістом ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, докази винуватості ОСОБА_7 , на які посилалися органи досудового розслідування, перевірені судом першої інстанції та згідно ст. 94 КПК України належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.

Суд першої інстанції, ухвалюючи виправдувальний вирок, зробив належний аналіз доказів, що були надані стороною обвинувачення, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність виправдання обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено вини ОСОБА_7 у вчиненні крадіжки.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи виправданою зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення, мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити у собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Аналіз змісту обвинувального акту у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, вказує на те, що при складанні обвинувального акту прокурором не було дотримано цих вимог закону, оскільки направлений прокурором обвинувальний акт не містить у собі належним чином сформульованого обвинувачення, про що зазначає прокурор у змінах до апеляційної скарги. Так, обвинувальний акт містить у собі лише фактичні обставини, які встановлені слідчим під час досудового розслідування, правову кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України, та не містить належним чином сформульованого обвинувачення, зазначивши лише те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року, зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (п.79 рішення «Камасінскі проти Австрії» від 19 грудня 1989 року).

Також Європейський суд з прав людини вказує на необхідність аналізувати положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( п. 52 рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» від 25 березня 1999 року; п. 58 рішення у справі «Матточіа проти Італії» від 25 липня 2000 року; п. 34 рішення у справі «І.Н. та інші проти Австрії» від 20 квітня 2006 року).

Крім того, Європейський суд з прав людини вказує про необхідність оцінювати справедливість під час провадження у справі, беручи до уваги розгляд справи в цілому (п. 47 рішення у справі «Даллос проти Угорщини» від 1 березня 2001 року ). Також вказує на дотримання права бути поінформованим про характер і причини обвинувачення, що має розглядатися у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «Ь» п. 3 ст. 6 Конвенції (п. 54 рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» від 25 березня 1999 року та п. 47 рішення у справі «Даллос проти Угорщини» від 1 березня 2001 року).

Із урахуванням викладеного, колегія суддів звертає увагу на те, що розгляд кримінального провадження за відсутності висунутого обвинувачення порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого, в тому числі і право на захист, що позбавляє суд розглядати обвинувачення, яке не було висунуте.

Доводи, на які посилається прокурор в зміненій апеляційній скарзі, в розумінні ч. 1 ст. 415 КПК України не є підставою для скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, а тому апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Васильківської міжрайонної прокуратури Київської області залишити без задоволення, а вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Головуючий:

Судді: