АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 605/353/15-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/343/15 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.286 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2015 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

при секретарі - ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі 09 вересня 2015 р. кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 24 липня 2015 р., яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1

засуджено за ч.2 ст.286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами терміном на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки та покладено на нього обовязки відповідно до п.2,3 ч.1 ст.76 КК України.

В апеляційній скарзі:
- обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичних обставин справи, просить вирок Підгаєцького районного суду від 24 липня 2015 року в частині позбавлення права керувати транспортними засобами скасувати, а в решті зазначений вирок залишити без змін.

Мотивуючи свої доводи, обвинувачений зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні вироку не були враховані такі обставини, як визнання ним вини, щире каяття, вчинення неумисного злочину, примирення з потерпілою, яка претензій до нього немає та просила суд не позбавляти його волі та прав керувати транспортними засобами, відшкодування ним завданої шкоди.

Вказує, що судом окрім цього не було враховано його водійський стаж, який складає 20 років, позитивну характеристику по місцю роботи та проживання, наявність на утриманні дружини та двох дітей. Звертає увагу на те, що тільки він є годувальником у сімї, а робота водія пасажирського автобуса - це єдине джерело доходу його і його сімї .

Також обвинувачений стверджує, що в ході досудового і судового слідства не оспорював обставин ДТП та давав правдиві показання, був тверезим, з місця ДТП втекти не намагався.

Так, згідно вироку суду 30 травня 2015 року в період близько 16 год. 40 хв. обвинувачений ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автобусом марки БАЗ-А079.23 державний номерний знак НОМЕР_1 , в якому перевозив пасажирів, рухався по автомобільній дорозі Т-09-03 сполученням «Галич-Підгайці-Теребовля-Сатанів» в напрямку від м. Галич Івано-Франківської області до м. Підгайці Тернопільської області. При проїзді ділянки в районі 21 кілометру +100 метрів, що в межах с. Пановичі Підгаєцького району Тернопільської області порушив вимоги пунктів: 1.5 ч. 1, 2.3 (б, д) та 12.4 Правил дорожнього руху України, зокрема, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не вибравши безпечної швидкості руху, чим позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та контролювати напрямок руху автомобіля. В порушення вимог п. 12.4 ПДР, перевищивши допустиму швидкість руху, керуючи автомобілем з швидкістю 68-69 км/год, нехтуючи елементарними вимогами щодо забезпечення безпеки руху на цій ділянці дороги при наближенні до території господарства громадянина ОСОБА_8 , маючи об`єктивну можливість завчасно виявити пішохода, не виконав технічних вимог пунктів 12.3 та 1.10( в частині визначення поняття «небезпека руху`і виконання його вимог) Правил дорожнього руху України. Виявивши небезпеку для свого руху - появу рухомого об`єкту, який перетинає смугу його руху, негайно не вжив заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, хоча мав таку можливість шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування, внаслідок чого допустив наїзд на потерпілу ОСОБА_9 , яка переходила з правого краю проїжджу частину дороги поза межами пішохідного переходу в напрямку справа-наліво по ходу руху автобуса. В результаті наїзду передньою правою частиною автомобіля ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді масивної травми тіла з чисельними переломами кісток скелету та ушкодженнями внутрішніх органів, від яких померла на місці ДТП, а також здійснив наїзд на ОСОБА_10 , який після виходу пішохода ОСОБА_9 на проїзну частину дороги вибіг до неї, і в подальшому перебував біля неї.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_6 , який просить задовольнити його апеляційну скаргу та скасувати вирок Підгаєцького районного суду в частині позбавлення його прав керування транспортними засобами, оскільки стверджує, що робота водія пасажирського автобуса є єдиним джерелом доходу у його сімї, міркування прокурора, який заперечує проти апеляційної скарги обвинуваченого та просить залишити вирок місцевого суду без змін, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_6 , в якому він просив не позбавляти його прав керування транспортними засобами, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 слід задовольнити.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що призвели до загибелі потерпілої ОСОБА_11 на місці ДТП за обставин, установлених судом та викладених у вироку, згідно частини 2 статті 394 КПК України колегією суддів не перевіряються, оскільки фактичні обставини кримінального провадження під час судового розгляду в суді першої інстанції ніким із учасників судового провадження не оспорювались, відносно них відповідно до положень частини 3 статті 394 КПК України докази в судовому засіданні не досліджувались.

При цьому судом першої інстанції належно з`ясована правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, відсутність сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Отже, на підставі встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального правопорушення - злочину, доведеності його винуватості, правову кваліфікацію діянь, вчинених ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильною.

Між тим доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про невідповідність призначеного йому судом першої інстанції додаткового покарання, зокрема, у виді позбавлення прав керування транспортними засобами, заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції у відповідності до ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, те, що він раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, наявність обставин, що помякшують покарання обвинуваченого - щире каяття у вчиненому, його позитивну характеристику, те, що він має на утриманні дружину та двох дочок, одна з яких є неповнолітньою, а друга- студенткою 1 курсу університету, думку потерпілої, яка немає жодних претензій до обвинуваченого і просить його суворо не карати та не позбавляти права керувати транспортними засобами, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого.

Тобто, вирішуючи питання про те, яка саме міра покарання повинна бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати реально, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України врахував всі ті обставини, які повинні бути враховані ним при вирішенні цього питання і прийшов до висновку про призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України із звільненням його від відбування покарання з іспитовим строком, що, на думку суду, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Разом з тим за роз`ясненнями, що містяться в п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" та п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання" (з послідуючими змінами), у кожному випадку призначення покарання за ст.286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Санкція ч.2 ст.286 КК України передбачає лише можливість застосування щодо винної особи додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на відповідний строк.

Своє рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 додаткового покарання суд першої інстанції не обґрунтував.

Питання про доцільність призначення факультативного додаткового покарання, а у даному випадку позбавлення ОСОБА_6 права керувати транспортними засобами, вирішується за розсудом суду з урахуванням конкретних обставин справи, даних про особу винного.

Колегія суддів вважає, що при визначенні можливості застосування додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України, судом першої інстанції недостатньо враховано, що обвинувачений раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем роботи, наявність обставин, що помякшують його покарання, та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Як вбачається з довідки, виданої 23 липня 2015 року фізичною особою - підприємцем ОСОБА_12 , обвинувачений офіційно працює водієм у ПП ОСОБА_12 .

Згідно довідки, виданої директором інституту природничих наук Прикарпатського національного університету ім. Василя Стефаника, старша донька обвинуваченого ОСОБА_13 є студенткою 1 курсу денної форми (контрактного) навчання вищезазначеного університету і потребує коштів для подальшого її навчання.

Таким чином, на думку колегії суддів, позбавлення ОСОБА_13 права керування транспортними засобами не призведе до запобігання в подальшому вчинення ним нових правопорушень, але призведе до погіршення фінансового стану його та його сімї, оскільки він не просто залишиться без роботи, а і без засобів до існування.

З урахуванням тяжкості злочину, позитивних даних про особу обвинуваченого, низки обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, враховуючи, що робота водія пасажирського автобуса є єдиним джерелом доходу для нього та його сімї, колегія суддів вважає можливим не застосовувати до обвинуваченого ОСОБА_6 додаткове покарання.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає задоволенню, а вирок Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 24 липня 2015 року в частині призначення покарання зміні.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Підгаєцького районного суду Тернопільської обл. від 24 липня 2015 р. відносно ОСОБА_6 , засудженого за ч.2 ст. 286 КК України, згідно якого йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки з покладенням обовязків відповідно до п.2,3 ч.1 ст.76 КК України, - змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст.286 КК України на 5 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Відповідно до ст.75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки та з покладенням на нього обовязків відповідно до п.2,3 ч.1 ст.76 КК України.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2