У х в а л а
іменем україни

30 грудня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу заступника прокурора Донецької області на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 23 вересня 2015 року у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки і мешканки

АДРЕСА_1 ,

засудженої за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК,

у с т а н о в и в :

Вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 08 липня 2015 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Ухвалою апеляційного суду зазначений вирок змінено, виключено з вступної та мотивувальної частин вказівки суду про те, що ОСОБА_4 вчинила незаконне придбання наркотичного засобу, що раніше судима, а також про те, що вона вчинила злочин повторно.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено певні обов`язки, передбачені ст. 76 КК.

За вироком суду, з урахуванням змін, внесених ухвалою апеляційного суду, ОСОБА_4 визнано винною і засуджено за те, що вона у невстановленої особи придбала 2 шприца з наркотичною речовиною опієм ацетильованим вагою 0,766 г та 0,4087 г (у перерахунку на суху речовину), що є великим розміром, які перенесла до місця свого проживання по АДРЕСА_1 і і зберігала для власного вживання до 15 серпня 2015 року часу проведення обшуку, виявлення і вилучення їх працівниками міліції.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд в цьому суді через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість. Вважає, що апеляційний суд, звільнивши ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК, не врахував повною мірою особу засудженої, яка вину у вчиненому не визнала і намагалася уникнути відповідальності.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї судові рішення, суд касаційної інстанції вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та доданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй злочину та кримінально-правова оцінка її діянь за ч. 2 ст. 309 КК у касаційній скарзі не оспорюється.
Стосовно ж доводів прокурора про порушення щодо засудженої загальних засад призначення покарання, то такі, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Згідно з ч. 2 ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а ч. 2 ст. 50 КК передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
У силу ст. 75 КК, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як убачається з долученої до касаційної скарги копії ухвали, апеляційний суд, задовольняючи частково апеляційну скаргу сторони захисту, змінив вирок місцевого суду: виключив із його вступної та мотивувальної частин вказівки про те, що ОСОБА_4 раніше судима, незаконно придбала наркотичний засіб, а також кваліфікуючу ознаку вчинення злочину повторно. Обґрунтованість і законність такого рішення прокурором не оспорюється. Разом із тим, за змістом ухвали, апеляційний суд при виборі заходу примусу і порядку його відбування, поряд зі ступенем тяжкості вчиненого злочину, врахував усі інші обставини, що мають правове значення, в тому числі і дані про особу засудженої, на які посилається в касаційній скарзі сторона обвинувачення. При цьому суд, виходячи з того, що обсяг обвинувачення зменшився, в силу закону ОСОБА_4 вважається не судимою, характеризується задовільно та утримує неповнолітню дитину, дійшов умотивованого висновку про необхідність призначення їй покарання в межах санкції ч. 2 ст. 309 КК та про можливість звільнення від його відбування на підставі ст. 75 КК з випробуванням, призначивши іспитовий строк тривалістю 3 роки.

Законних перешкод для звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням немає, а переконливих аргументів щодо неправильного застосування ст. 75 КК прокурором не наведено.

Ухвала апеляційного суду не суперечить вимогам ст. 419 КПК.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги прокурора і вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд

п о с т а н о в и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 23 вересня 2015 року щодо ОСОБА_4 .

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3