УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №283/1810/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 286 ч. 2 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 січня 2016 року м. Житомир
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4
з участю секретаря: ОСОБА_5
прокурора: ОСОБА_6
захисника обвинуваченого: ОСОБА_7
обвинуваченого: ОСОБА_8
представника потерпілих ОСОБА_9
потерпілих: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12
Цим вироком: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ворсаківка Малинського району Житомирської області, одруженого, з середньою - спеціальною освітою, працюючого на посаді апаратника приготування хімічних розчинів 4-го розряду цеху банкнотного та захищеного паперу Фабрики банкнотного паперу НБУ, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
засуджено :
- за ч. 2 ст.286 КК України до 7 (семи) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки;
- за ч. 1 ст. 135 КК України до 1 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України остаточне покарання обвинуваченому суд призначив за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 7 (семи) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого - не обрано.
Початок строку покарання обраховується з моменту приведення вироку до виконання.
Цивільний позов потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 задоволено частково.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 57 462,30 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 150 000 грн. в рахунок завданої моральної шкоди.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 150 000 грн. завданої моральної шкоди.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 100 000 грн. завданої моральної шкоди.
Вирішено питання про речові докази.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експертів 1227,60 грн.
Згідно вироку, 09 липня 2015 року близько 22 години 30 хвилин ОСОБА_8 , в порушення п.2.9.а) Правил дорожнього руху України, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем ЗАЗ 110307, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по освітлюваній ділянці дороги при сприятливих погодних умовах та сухому асфальтному покритті вул. Грушевського в м. Малині в напрямку до вул. Огієнка, навпроти будинку №84 проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, а саме до велосипедиста ОСОБА_14 , який рухався попереду у попутному напрямку, та якого він об`єктивно був спроможний виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників об`їзду перешкоди, що призвело до наїзду на останнього.
Дана дорожньо-транспортна подія сталася в результаті порушення обвинуваченим вимог п.2.9.а); 2.3.б); та 12.3 Правил дорожнього руху, а саме: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, а у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Невідповідність дій обвинуваченого вказаним вимогам Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.
В результаті даної дорожньо-транспортної події ОСОБА_14 отримав тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя на момент спричинення, які перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням його смерті, що настала від закритої тупої травми голови, яка супроводжувалась переломом піраміди лівої скроневої кістки та забоєм головного мозку важкого ступеню, що зумовило порушення, а потім і зупинку функцій центральної нервової системи, серцевої діяльності, дихання.
Крім того, ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що він, достовірно знаючи, що своїми діями, пов`язаними з порушенням Правил дорожнього руху та вчиненням наїзду на ОСОБА_14 , поставив потерпілого в небезпечний для життя та здоров`я стан, при цьому, маючи змогу допомогти йому, завідомо, з метою уникнення відповідальності за скоєний злочин на причетному до дорожньо-транспортної пригоди автомобілі залишив потерпілого без допомоги і з місця пригоди втік, в силу чого останній був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорює доведеність винуватості та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду змінити в частині цивільного позову потерпілих, а саме збільшити суму, яка підлягає стягненню та стягнути з ОСОБА_8 моральну шкоду в сумі 200 (двісті) тисяч гривень кожному потерпілому.
В обгрунтування свого прохання прокурор зазначив, що у вироку суду не наведено, за яких підстав суд прийшов до висновку про завищений розмір моральної шкоди. Судом також не враховано, що обвинуваченому належить автомобіль та квартира, на які накладено арешт, а також він офіційно працює.
Обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі, не погоджуючись з вироком суду, вказав, що покарання не відповідає особі засудженого та є несправедливим внаслідок його суворості, а стягнутий судом цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди є занадто великим.
В обгрунтування вказаного зазначив, що проїжджаючи по вул. Грушевського та відчувши удар в праву частину автомобіля, він подумав, що впала гілка з дерева, а тому не погоджується з висновками суду про його суспільно небезпечну поведінку після скоєння ДТП та залишення потерпілого в небезпеці.
Також обвинувачений вказав, що він повністю визнає свою вину, не намагався уникнути відповідальності, щиро розкаявся, визнав цивільний позов в частині відшкодування матеріальної шкоди, намагався відшкодувати завдані збитки, але потерпілі відмовилися отримувати гроші, не інакше як за вироком суду.
В частині стягнення моральної шкоди, яка в сукупності становить 400 (чотириста) тисяч гривень вказав, що дана сума є занадто високою та нереальною. Вказану суму він не зможе виплатити до кінця свого життя, а рівноцінного майна у його власності немає.
На підставі викладеного просив змінити вирок суду та призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України. Зменшити суми морального відшкодування, які підлягають стягненню.
Потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в апеляційній скарзі просять вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом повного складання призначених покарань у виді 8 ( восьми) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на два роки. В решті вирок залишити без змін.
В обгрунтування свого прохання потерпілі зазначили, що призначаючи остаточне покарання судом невірно застосовано ч.1 ст. 70 КК України, за якою, на думку потерпілих, суд повинен був визначити остаточне покарання шляхом повного складання призначених покарань, виходячи із тяжкості вчинених злочинів, тяжких наслідків, а також поведінки обвинуваченого після вчинення злочинів.
Судом безпідставно були враховані, як обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття та активна участь у розкритті злочину, оскільки обвинувачений жодного разу не звернувся до них із вибаченням, не відшкодував шкоду, хоча неодноразово висловлював бажання це зробити.
Вважають, що обвинувачений намагався уникнути відповідальності за ст. 135 КК України, коли давав пояснення, що не знав про збиту людину, а вважав, що йому на капот впав каштан. Також, ОСОБА_15 намагався підставити інших людей, пропонуючи сісти за кермо автомобіля свідкам, при цьому вказував, що збив «бомжа».
Обвинувачений ОСОБА_8 у своїх запереченнях на апеляційну скаргу прокурора вказав, що доводи прокурора по збільшенню сум цивільного позову є безпідставними, оскільки :
- судом було призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі, а тому врахування такої обставини, як офіційне працевлаштування, не може бути враховане при вирішенні цивільного позову;
- квартира, на яку посилається прокурор, є спільною сумісною власністю подружжя, крім того перебуває у заставі;
- вартість автомобіля не відшкодує навіть 1:100 частки, що присуджена судом.
Крім того, обвинувачений звернув увагу на упередженість прокурора та те, що навіть потерпілі в своїй апеляції не просили змінювати суми стягнутих цивільних позовів. Вважає, що прокурор вийшов за межі своїх повноважень.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, міркування прокурора про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та підтримання своєї апеляційної скарги та скарги потерпілих, обвинуваченого, який просив задоволити його апеляційну скаргу та відмовити у задоволенні інших апеляційних скарг, думки потерпілих в підтримку своєї апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційних скарг та перевіривши вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів приходить до наступного.
Щодо апеляційної скарги прокурора :
При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди на користь потерпілих суд дотримався вимог ст.ст. 1168, 1187 ЦК України та врахував роз`яснення Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" щодо характеру та обсягу душевних страждань, яких зазнали потерпілі, їх глибину, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у житті потерпілих, пов`язаних з непоправною втратою близької людини, моральні страждання та переживання. Зменшуючи заявлену потерпілим суму моральної шкоди суд виходив із засад розумності, справедливості та достатності.
Крім того, слушними є і заперечення обвинуваченого з приводу того, що майно, яке є у його власності, не співрозмірне у вартості з задоволеним цивільним позовом, а така обставина як офіційне працевлаштування не може бути врахована у зв`язку із призначенням покарання у вигляді позбавлення волі.
Також, погоджується колегія суддів і з тим, що потерпілі у своїй апеляції просять лише збільшення терміну ув`язнення обвинуваченого, а в решті вирок залишити без змін, погоджуючись, таким чином, з сумою задоволеного цивільного позову.
Враховуючи викладене, вимоги прокурора викладені в апеляційній скарзі є такими, що не підлягають до задоволення.
Щодо апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 :
Яке зазначалося вище, при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди на користь потерпілих суд дотримався вимог закону, врахував всі обставини справи, з чим погоджується і колегія суддів. Підстав для зміни або скасування вироку в цій частині суд не вбачає.
Не заслуговують на увагу суду апеляційні доводи обвинуваченого про те, що він не усвідомлював, що збив людину, а вважав, що на автомобіль упала гілка з дерева.
Як вказано у вироку суду, з чим погоджується і колегія суддів, сам характер та сила пошкоджень автомобіля, наявність уламків скла в салоні спростовують доводи обвинуваченого. Крім того, свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які були допитані в судовому засіданні, дали чіткі пояснення, що відразу після ДТП обвинувачений їх повідомив, що збив людину.
При призначенні покарання у вироку враховано обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Також, при визначенні виду та розміру покарання було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу винного, який раніше не судимий, позитивно характеризується по місцю проживання та роботи, те, що він вчинив необережний злочин у сфері безпеки дорожнього руху, який відноситься до категорії тяжкого, не відшкодував завданої шкоди, категоричну думку потерпілих, які наполягали на найсуворішому покаранні.
Отже, колегія суддів вважає, що призначене засудженому покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, і є справедливим та достатнім. Підстав для зміни або скасування вироку та пом`якшення призначеного покарання судом не встановлено.
Порушення вимог ст. 70 КК України, як на це посилаються потерпілі, суд не встановив.
Не приймаються до уваги доводи потерпілих про те, що судом безпідставно були враховані пом`якшуючі обставини щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Щире каяття припускає критичну оцінку особою своєї злочинної поведінки шляхом визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність.
Активне сприяння розкриттю злочину означає, що винний добровільно в якісній формі своїми активними діями надає допомогу органам слідства або суду в з`ясуванні тих обставин вчинення злочину, що мають істотне значення для повного його розкриття.
Враховуючи, що обвинувачений з першого дня визнав свою винуватість, критично оцінює свій вчинок, готовий нести кримінальну відповідальність, не погоджуючись лише з розміром покарання, добровільно надавав допомогу органам досудового розслідування, просив вибачення у потерпілих, суд законно визнав, як обставини, що пом`якшують його покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Крім того, як вказано потерпілими, обвинувачений неодноразово висловлював бажання відшкодувати шкоду, проте на запитання захисника в судовому засіданні суду першої інстанції потерпілий ОСОБА_11 заявив, що бажає отримати відшкодування лише за вироком суду. Таким чином, посилання на те, що обвинувачений не відшкодував шкоду - є безпідставним.
Підстав для зміни або скасування вироку, пом`якшення або обтяження призначеного покарання, зміни сум задоволеного цивільного позову - не встановлено.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 409, 419, КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справа апеляційного суду, -
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 , обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на вирок Малинського районного суду Житомирської області від 23 листопада 2015 року щодо ОСОБА_8 за ч.1 ст.135, ч. 2 ст. 286 КК України залишити без задоволення, а вирок суду без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення, безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді :