АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1830/15 Справа № 203/4632/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3

- ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду матеріали кримінального провадження № 0002112 від 10 липня 2015 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Кіровського районного суду міста Дніпропетровськ від 13 серпня 2015 року, ухваленого стосовно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Дніпропетровськ, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, не одруженого, мешканця АДРЕСА_1 , такого, що раніше неодноразово судимий, останній раз вироком Кіровського районного суду міста Дніпропетровськ від 04 грудня 2012 року за ч. 2 ст. 309, ч. 4 ст. 70, ст. 75 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

обвинуваченого - ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Кіровського районного суду міста Дніпропетровськ від 04 грудня 2012 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України та йому призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 190 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців;

- за ч. 4 ст. 358 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 та ч. 1 ст. 72 КК України до зазначеного покарання приєднано не відбуте покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, призначене вироком Кіровського районного суду міста Дніпропетровськ від 04 грудня 2012 року, та визначено до відбування покарання у виді позбавленні волі на строк 4 роки 3 місяці.

Згідно оскаржуваного вироку, ОСОБА_6 визнано винуватим в тому, що 06 липня 2015 року він, перебуваючи в приміщенні кафе "Штудгард", розташованого за адресою вул. Ю. Савченка, 64 в місті Дніпропетровськ, маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном шляхом обману, від невстановленої слідством особи отримав завідомо підроблений документ паспорт серії НОМЕР_1 громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , до якого на 1-й та 3-й сторінках було вклеєно фотокартки ОСОБА_6 .

Близько 8 год. 08 липня 2015 року ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 , продовжуючи свій намір на використання завідомо підробленого документа та з метою незаконного заволодіння чужим майном шляхом обману, передав ОСОБА_10 вищезазначений підроблений паспорт громадянина України, достовірно знаючи, що в ньому містяться неправдиві відомості щодо його особи, після чого підписав Договір оренди майна будівельного обладнання від 08 липня 2015 року за № 10, вказавши в ньому недостовірні дані стосовно своєї особи. На підставі вказаного договору оренди ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_10 будівельне обладнання: пересувну вишку тури "Атлант 5+1" та пересувну вишку тури "Атлант 7+1", які перевіз до свого гаража, розташованого в гаражному кооперативі "Планер" в районі житлового масиву Лівебережний-3 в місті Дніпропетровськ в метою їх збереження та подальшого обернення на свою користь, чим завдав ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 4 447 грн. 23 коп.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив призначити йому більш м`яке покарання.

Вимоги своєї апеляційної скарги обвинувачений мотивував тим, що призначене йому покарання не відповідає ступеню тяжкості вчинених ним злочинів.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи обвинуваченого, який вимоги своєї апеляційної скарги підтримав та просив призначити йому покарання, більш м`яке, ніж призначене оскаржуваним вироком суду першої інстанції, доводи захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 , який вимоги апеляційної скарги свого підзахисного підтримав та просив їх задовольнити, думку прокурора, яка вважала, що підстави для задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченого відсутні, в зв`язку з чим просила оскаржуваний вирок суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги обвинуваченого задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Нормами ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення за наявними в матеріалах кримінального провадження доказами в тій частині, в якій воно було оскаржено.
Висновки суду першої інстанції стосовно фактичних обставин вчинених кримінальних правопорушень, доведеності вини обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 190 та ч. 4 ст. 358 КК України обвинуваченим в апеляційній скарзі не оспорюються. Інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, тобто вирок суду першої інстанції не оскаржували.
За викладених обставин, колегія суддів при розгляді вимог апеляційної скарги обвинуваченого питання стосовно фактичних обставин вчиненого ним кримінального правопорушення, доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 190 та ч. 4 ст. 358 КК України не перевіряються.
Перевіривши матеріали кримінального правопорушення в межах вимог апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів апеляційного суду вважає доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі про неправильне застосування судом першої інстанції закону про кримінальну відповідальність не обґрунтованими.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкціях статті (санкції частини статті) Особливої частини того ж Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КПК України, відповідно до положень Загальної частини того ж Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому відповідно до норм ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Оскаржуваним вироком обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочинів, які відповідно до норм ч. 2 ст. 12 КК України віднесено до злочинів невеликої тяжкості.
Як зазначив в оскаржуваному вироку суд першої інстанції, при визначенні виду та розміру покарання суд виходив із ступеня тяжкості вчинених злочинів та особистості обвинуваченого. Зокрема, суд першої інстанції врахував ті обставини, що обвинувачений свою вину визнав повністю та щиро розкаявся у вчиненому, що відноситься до обставин, які пом`якшують покарання, а також наявність обставини, яка обтяжує покарання рецидив злочинів. Окрім того, суд першої інстанції прийняв до уваги ту обставину, що обвинувачений раніше неодноразово засуджувався за вчинення злочинів і після відбування покарання на шлях виправлення не став, вчинив новий злочин в період іспитового строку, встановленого попереднім вироком суду.
За викладених обставин, на думку колегії суддів апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому найбільш суворий вид покарання, передбачений санкціями ч. 1 ст. 190 та ч. 4 ст. 358 КК України, - обмеження волі, але при цьому строк покарання визначив наближений до мінімального розміру даного виду покарання, встановленого нормами ст. 61 КК України.
За сукупністю злочинів суд визначив покарання у повній відповідності з нормами ч. 1 ст. 70 КК України.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження та про що зазначено в оскаржуваному вироку суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 вироком Кіровського районного суду міста Дніпропетровськ від 04 грудня 2012 року був засуджений за ч. 2 ст. 309, ч. 4 ст. 70, ст. 75 КК України та йому було призначене покарання у виді 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки.

Кримінальні правопорушення, за які обвинуваченого засуджено за оскаржуваним вироком, вчинені ним в період іспитового строку, встановленого вказаним вироком суду.

Відповідно до норм ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71 та 72 того ж Кодексу.

Нормами ч. 1 ст. 71 КК України визначено, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При цьому згідно норм ч. 4 тієї ж статті 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

За викладених обставин покарання, визначене обвинуваченому ОСОБА_6 за сукупністю вироків не може бути меншим від покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, призначеного вироком Кіровського районного суду міста Дніпропетровськ від 04 грудня 2012 року.

Суд першої інстанції за сукупністю вироків визначив покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці, при цьому правильно застосував правила складання покарань за сукупністю злочинів та сукупністю вироків, встановлені нормами ст. 72 КК України.

На думку колегії суддів апеляційного суду, за викладених обставин, судом першої інстанції кримінальне покарання призначене обвинуваченому ОСОБА_6 в повній відповідності з нормами ст. 65 КК України, а тому підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж призначено оскаржуваним вироком, відсутні, а отже, підстави для задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченого також відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Вимоги апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Кіровського районного суду міста Дніпропетровськ від 13 серпня 2015 року без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, обвинуваченим ОСОБА_6 в той же строк з моменту отримання ним копії цієї ухвали.

Судді: