Справа № 11-721 Головуючий у І інстанції Чірков
Категорія 45 07.07.2011
УХВАЛА

Іменем України

07 липня 2011 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Є.В.Літвінова,

суддів В.Р.Шроля, О.М.Капічон,

з участю прокурора А.В.Климик,

засудженої ОСОБА_2,

захисника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляціями прокурора та засудженої ОСОБА_2 на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 12 квітня 2011 року , яким

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка м. Степанокент, Нагорно-Карабахської республіки, громадянка України, не працююча, заміжня, не маюча постійного місця проживання, остання адреса: м. Вишгород, вул. Межигірського Спаса, 25, раніше не судима,

засуджена за ч. 1 ст. 341 КК України до 1 (одного) року обмеження волі. На підставі ст. 49 КК України звільнена від відбування покарання. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУ МВС України в Київській області судові витрати в сумі 188 грн. 31 коп. Вироком вирішена доля речових доказів,

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку ОСОБА_2 вчинила опір представникам влади під час виконання ними службових обов»язків за наступних обставин.

01 липня 2003 року рішенням Вишгородського районного суду Київської області задоволено позов ОСОБА_4 й прийнято рішення про виселення ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з будинку № 25 по вул. Межигірського Спасу в м. Вишгород без надання іншого житлового приміщення та про вселення ОСОБА_4 у вказаний будинок.

01 липня 2003 року у вказаній справі видано виконавчий лист № 3/2-768.

Крім того, 11.06.2004 року рішенням Вишгородського районного суду з ОСОБА_2 на користь ЗАТ «Київобленерго» стягнуто заборгованість в сумі 6 296 грн. 16 коп., разом із судовими витратами, а всього 6 358 грн. 16 коп.

25 листопада 2004 року за вказаним рішенням видано виконавчий лист 7/2-1055.

06 вересня 2005 року з метою виконання вищезазначених судових рішень до будинку № 25 по вул. Межигірського Спасу в м. Вишгороді, прибули працівники підрозділу примусового виконання рішень Київського обласного управління юстиції під керівництвом державного виконавця Леонова О.Є., працівники районного відділу Державної виконавчої служби у Вишгородському районі під керівництвом державного виконавця Рубан Т.А., працівники Вишгородського райвідділу міліції та працівники спецпідрозділу «Беркут», а також карета швидкої медичної допомоги.

Державні виконавці Леонов О.Є. і ОСОБА_8 підійшли до воріт будинку, представились та повідомили причину приїзду. ОСОБА_2 та ОСОБА_5 допустили їх до будинку, всередині якого виконавці ознайомилися з документами, які на думку його мешканців давали можливість припинити виконання рішень судів. Після ознайомлення з документами державними виконавцями повідомлено про відсутність підстав для зупинення виконання рішень суду і запропоновано добровільне виконання рішень, на що ОСОБА_2 відповіла відмовою та попросила залишити подвір»я.

Після цього, ОСОБА_2 умисно, з метою недопущення виконання рішення суду про виселення державними виконавцями, зачинила ворота подвір»я, а ОСОБА_5 виліз на паркан подвір»я, поряд з воротами, і повідомив, що всередину нікого не пустить.

При цьому, ОСОБА_2, знаходячись на подвір»я будинку № 25 по вул.. Межигірського Спасу в м. Вишгород, близько 11 години 06.09.2005 року, усвідомлюючи, що державні виконавці Леонов О.Є. та Рубан Т.А. є представниками влади та виконують свої службові обов»язки щодо виконання рішення Вишгородського районного суду, з метою не допустити їх виконання з мотивів незгоди з цими рішеннями суду, активно фізично протидіяла здійсненню державними виконавцями обласного управління юстиції та районного відділу ДВС своїх службових обов»язків, а саме погрожувала при їх наближенні вилити на них та вилила хімічну рідину з пляшки, що тримала у руках.

Внаслідок таких дій ОСОБА_2, державний виконавець Рубан Т.А. була вимушена звернутись за медичною допомогою до присутнього на місці події фельдшера швидкої медичної допомоги із скаргою на опік очей хімічною рідиною.

До початку розгляду справи в апеляційному порядку прокурор подану ним раніше апеляцію відкликав.

В апеляції засуджена ОСОБА_2 просить вирок суду скасувати, а кримінальну справу закрити за відсутністю в її діях складу злочину, посилаючись на те, що вирок суду не відповідає фактичним обставинам справи, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні, а також суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки і, та не зазначив чому взяв до уваги одні докази, а відкинув інші. Крім того, вказує на те, що в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження», державними виконавцями не було перевірено чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк, тому призначення на 06 вересня 2005 року примусового виселення виконавчою службою є незаконним і таким, що вчинене з порушенням вищевказаного Закону. Також зазначає, що рішення суду про виселення і дії по його виконанню є незаконними, а вона діяла фактично у стані крайньої необхідності, що виключає наявність у її діях складу злочину, передбаченого ч.1 ст.342 КК України.

Заслухавши доповідь судді, засуджену ОСОБА_2 та її захисника, які підтримали апеляцію, прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляції, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції в обсягах, передбачених ст.365 КПК України, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Винуватість засудженої у вчиненні опору представникам влади під час виконання ними службових обовязків за обставин, викладених у вироку, стверджується показаннями засудженої про те, що вона цілеспрямовано вчинювала опір державним виконавцям, що прибули для виконання судових рішень, вважаючи їх дії незаконними, показаннями свідків ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_4, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, які підтверджували факти вчинення дій засудженою, направлених на створення перешкод виконанню судових рішень, у тому числі і фізичної протидії, та дослідженими в суді письмовими доказами.

Надана діям ОСОБА_2 правова кваліфікація за ч.1 ст.342 КК України в редакції 2001 року є вірною.

Доводи апеляції про незаконність утримання засудженої та її родичів у службових приміщеннях Вишгородського РВ МВС України в Київській області після подій, повязаних з примусовим виконанням судових рішень 06.09.2005 року, правильності висновків суду не спростовують, оскільки не стосуються предявленого обвинувачення, в межах якого судом була розглянута кримінальна справа.

Зазначення в апеляції про те, що судовими виконавцями призначення на 06.09.2005 року та здійснення того ж дня примусового виселення засудженої відбувалося з порушенням вимог ч.7 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяв на час подій, оскільки не закінчився термін оскарження постанови про поновлення виконавчого провадження від 29.08.2005 року, суперечить вимогам зазначеного Закону, оскільки сама лише наявність у сторони права на оскарження такої постанови не зупиняє виконавчого провадження.

Не ґрунтуються на матеріалах справи і доводи про відсутність доказів реальної загрози здоровю представників влади, так як з показань свідків очевидців події встановлено, що засуджена з пляшок поливала хімічною рідиною державних виконавців, внаслідок чого ОСОБА_8 надавалась медична допомога.

Також суд правомірно визнав неможливою явку в судове засідання свідка ОСОБА_10 і оголосив в судовому засіданні його показання на досудовому слідстві та надав їм оцінку, так як з рапортів працівників міліції випливає, що за вказаною в обвинувальному висновку адресою свідок не проживає ( т.4 а.144, 161,162), що було перешкодою для виконання постанов суду про його привід в судове засідання для безпосереднього допиту.

Доводи апеляції про незаконність судового рішення про виселення засудженої , яке виконувалось державними виконавцями 06.09.2005 року, не можуть бути взяті до уваги, оскільки рішення у встановленому законом порядку набрало чинності і правильність його була перевірена в касаційному порядку.

Інших доводів, які б могли спростувати правильність вироку суду першої інстанції, апеляція не містить.

Також колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, які б могли слугувати підставами для скасування чи зміни вироку.

За таких обставин вирок слід визнати законним.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію засудженої залишити без задоволення, а вирок Вишгородського районного суду Київської області від 12 квітня 2011 року щодо ОСОБА_2 без зміни.

Суддя: підпис Суддя: підпис Суддя: підпис