АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1617/2000/12 Номер провадження 11-кп/786/686/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.128 КК України Н.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 жовтня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря : ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження №0000022 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні прокуратури Лохвицького району Полтавської області ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Лохвицького районного суду Полтавської області від 24 червня 2015 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гиряві Їсківці, Лохвицького району, Полтавської області, жителя АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.128 КК України.

Кримінальне провадження розглянуто:
за участю прокурора: ОСОБА_9
обвинуваченого: ОСОБА_8
захисника: ОСОБА_7
потерпілого: ОСОБА_10
представника потерпілого - адвоката ОСОБА_11
ВСТАНОВИЛА :

На вирок Лохвицького районного суду Полтавської області від 24 червня 2015 року прокурор у кримінальному провадженні прокуратури Лохвицького району Полтавської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок суду відносно ОСОБА_8 скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке є явно несправедливим через м`якість. Ухвалити новий вирок, за яким призначити покарання ОСОБА_8 за ст.128 КК України на 2 роки обмеження волі. На підставі ст.75 КК України звільнити від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки. На підставі ст. 76 КК України покласти обов`язки передбачені п.п.2,3 ч.1 вказаної статті.

Свої апеляційні вимоги прокурор обґрунтовує тим, що при призначенні покарання судом не належним чином не взято до уваги особу винного, а саме ОСОБА_8 вчинив злочин перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, протягом всіх судових засідань, факт необережного нанесення тяжких тілесних ушкоджень обвинувачений оспорював з метою уникнення призначення судом більш тяжчої міри покарання, а також, перешкоджав встановленню істини у кримінальному провадженні.

Окрім цього, судом не покладено обов`язки на обвинуваченого згідно ст. 76 КК України, що унеможливлює здійснювати належний контроль за поведінкою засудженого.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок Лохвицького районного суду Полтавської області від 24 червня 2015 року щодо ОСОБА_12 скасувати, кримінальне провадження закрити.

Свої апеляційні вимоги захисник обґрунтовує тим, що суд не взяв до уваги показання ОСОБА_13 в частині механізму нанесення йому тілесних ушкоджень, оскільки вони, як вважає суд, спростовуються іншими доказами кримінального провадження в сукупності.

Свідки, які неодноразово викликалися в суд на допит категорично стверджували, що ОСОБА_12 не штовхав ОСОБА_13 і не міг цього зробити, бо в момент падіння ОСОБА_13 був від нього на значній відстані близько 2 м.

Показання експерта ОСОБА_14 не можуть бути належним доказом, оскільки вони спростовуються висновком повторної комісійної судово-медичної експертизи.

Судом першої інстанції встановлено, 21.09.2012 року, близько 23 год., в м. Лохвиця, Полтавської області ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на літньому майданчику у наметі біля магазину «Поляна», що належить ПП ОСОБА_15 , який розташований по АДРЕСА_2 . після спільного розпивання спиртних напоїв з ОСОБА_10 , під час розмови необережно відштовхнув його від себе, в результаті чого потерпілий ОСОБА_10 не втримався на ногах, впав на бетонну підлогу майданчика та отримав в результаті падіння тілесні ушкодження у вигляді перелому лівих скроневої та тім`яної кісток, забою головного мозку в лівій скроневій області, з крововиливом під тверду мозкову оболонку в лівій тім`яно-скроневій ділянці, садини, припухлість в лівій скроневій обл. голови, кровотеча з лівого слухового проходу, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя.

Вироком Лохвицького районного суду Полтавської області від 24 червня 2015 року ОСОБА_8 визнаний винним в скоєнні злочину, передбаченого ст.128 КК України та призначено йому покарання у виді 2 років обмеження волі.

На підставі вимог ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину.

Позов прокурора прокуратури Лохвицького району Полтавської області в інтересах Департаменту фінансів Полтавської обласної державної адміністрації до ОСОБА_8 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_8 користь Департаменту фінансів Полтавської обласної державної адміністрації 5 397 грн. витрат за лікування в Полтавській обласній клінічній лікарні ім. М.В.Скліфосовського ОСОБА_10 .

Позов ОСОБА_10 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в сумі 10 660,99 грн. та моральну шкоду в сумі 10 000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Відмовлено в стягненні процесуальних витрат.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника в підтримку їх апеляційної скарги, заперечення прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим та не підтримав апеляцію прокурора, заперечення проти апеляції обвинуваченого та в його інтересах захисника, обвинуваченого та його захисника, потерпілого та його представника, колегія суддів вважає, що надані апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини інкримінованого злочину та обґрунтовано визнав винним ОСОБА_8 у скоєнні злочину за який він засуджений.

Винуватість ОСОБА_8 доведена сукупністю доказів зазначених у вироку суду, зібраних та перевірених у відповідності до чинного законодавства, достовірність яких не викликає сумніву.

Даних про те, що у справі допущені порушення кримінально - процесуального чи матеріального закону, які б могли бути підставою для скасування або зміни вироку, колегією суддів не встановлено.

Судом першої інстанції відповідно до вироку надана правильна оцінка показанням свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , експерта ОСОБА_14 та матеріалам судмедекспертиз №2537, № 74 та комісійної № 58/14 відповідно до яких в межах пред*явленого обвинувачення доведена вина ОСОБА_8 в необережному нанесенні тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, яку під час досудового слідства обвинувачений не заперечував та під час проведення слідчих дій зазначав, яким чином ним були спричинені тілесні ушкодження ОСОБА_10 .. Сукупність показань зазначених свідків встановила і причину дій обвинуваченого під час продовження сумісного вживання спиртних напоїв за кошт ОСОБА_8 по відношенню до потерпілого, який « добалакався». При цьому було вірно враховано , що обвинувачений , потерпілий та свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 знаходились в стані значного алкогольного сп*яніння, під час оцінки їх показань стосовно обставин скоєння вказаного злочину, з врахуванням того , що вказані особи являються між собою знайомими на протязі тривалого часу з відповідним ставленням до наслідків скоєного злочину. При цьому було достовірно встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 надавав кошти на лікування потерпілого під час знаходження Хвостика в лікарні.

У колегії суддів також не викликають сумнівів стабільні показання потерпілого про те , що саме від дій ОСОБА_8 йому були спричинені виявленні у нього тілесні ушкодження, с послідуючою втратою свідомості під час падіння від удару головою об бетонну поверхню долівки літнього майданчика торговельного закладу, як було встановлено судом першої інстанції. Судом першої інстанції також було правильно враховано , що тілесні ушкодження які отримав потерпілий в результаті падіння у вигляді перелому лівих скроневої та тім`яної кісток, забою головного мозку в лівій скроневій області, з крововиливом під тверду мозкову оболонку в лівій тім`яно-скроневій ділянці, садини, припухлість в лівій скроневій області голови, кровотеча з лівого слухового проходу - згідно висновку експертизи № 2537 могли утворитися якщо тілу надати прискорення. Таким чином достовірно доведено, що вказане прискорення під час падіння потерпілого відбулося якраз від дій обвинуваченого. Вказаним також спростовуються твердження обвинуваченого , що тілесні ушкодження у потерпілого утворилися від його самостійного падіння , без його втручання при цьому.

Таким чином у колегії суддів відсутні будь які підстави ставити під сумнів показання в судовому засіданні експерта ОСОБА_14 , які колегія суддів також вважає достовірними та такими , що відповідають фактичним обставинам скоєного злочину.

Відповідно до вказаного, колегія суддів вважає правильним висновок суду про механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому внаслідок поштовху ОСОБА_8 потерпілого та його подальшому падінні тіла ОСОБА_10 на бетонну підлогу майданчика с послідуючою травмою голови із підстав зазначених у вироку. При цьому було також встановлено , що присутні на місці скоєння злочину свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 до спричинення тілесних ушкоджень потерпілому не причетні.

В матеріалах кримінального провадження маються матеріали, відповідно до яких стосовно ОСОБА_8 було відмовлено в порушенні кримінальної справи за фактом спричинення тілесних ушкоджень потерпілому. Після скасування прокурором постанови про відмову в порушенні кримінальної справи, ОСОБА_8 надав явку з повинною та приймав участь в проведенні слідчих дій, вже не заперечуючи своїх дій , стосовно того, що штовхнув ОСОБА_10 і внаслідок цього потерпілий упав, не зважаючи на наявність первинних пояснень свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 про самостійність падіння потерпілого, які також в подальшому змінили свої показання та вказували , що вже не бачили , як саме впав ОСОБА_10 .. При цьому вбачається , що територія літнього майданчика , де відбулося спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, має не значні розміри та розташована на відкритій місцевості. Відповідно до вказаного не відповідають дійсності і доводи апеляції про неможливість поштовху обвинуваченим внаслідок значної відстані до потерпілого. Як було встановлено в суді першої інстанції, факт спричинення тілесних ушкоджень потерпілому відбувся безпосередньо під час знаходження вказаних осіб за столом перед моментом розливу горілки, для вживання якої учасники події там знаходились. В матеріалах кримінального провадження відсутні будь які данні про те , що до вказаного моменту та перед цим потерпілий падав або не впевнено рухався та потребував сторонньої допомоги для цього, оскільки всі учасники події прийшли до майданчику самостійно. Таким чином відсутні підстави вважати що потерпілий внаслідок вжитого алкоголю вів себе не адекватно та безпідставно впав самостійно. Підтвердженням цього є факт того , що ОСОБА_8 штовхнув потерпілого з послідуючим його падінням , після слів ОСОБА_10 - «наливай», тобто горілку куплену обвинуваченим, яка не належала потерпілому.

Крім того від ОСОБА_8 , який не перебував під вартою, ні яких скарг до прокуратури та інших органів, на дії працівників міліції під час слідства не надходило. Твердження ОСОБА_8 про те , що його обманули працівники міліції під час слідства з метою його само обмови не заслуговують на увагу і колегія суддів вважає їх методом захисту з метою уникнення покарання за скоєний злочин.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні апеляційної інстанції повідомив, що у потерпілого відсутні підстави його обмовляти.

Таким чином відповідно до вказаного та виходячи з висновків повторної комісійної судово- медичної експертизи № 58/14 від 20.05.2015 року достовірно вбачається , що тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_10 були спричинені саме ОСОБА_8 при обставинах вказаних ним під час проведення слідчого експерименту від 24.12.2012 року.

Таким чином колегія суддів вважає вину ОСОБА_8 в межах пред*явленного обвинувачення за ст. 128 КК України доведеною.

Також не підлягають до задоволення і вимоги прокурора про призначення більш суворішого покарання ОСОБА_8 за скоєний злочин відповідно до безпідставності мотивів апеляції стосовно визначеного покарання. При цьому враховується , що потерпілий також не оскаржував визначене судом покарання ОСОБА_8 .

Враховуючи викладене та керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокуратури Лохвицького району Полтавської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Лохвицького районного суду Полтавської області від 24 червня 2015 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3