Суддя ОСОБА_1
Справа № 644/6748/15-к
Провадження № 1-кп/644/424/15
УХВАЛА
Іменем України
31 серпня 2015 року Орджонікідзевський районний суд м.Харкова у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
Суддів колегії: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
При секретарі ОСОБА_4 ,
За участю прокурора ОСОБА_5 ,

Захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 ,

Захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_9 ,
За участю потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
Обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження відносно
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого за п.1 ч.2 ст. 115, ч. 1 ст.263, ч. 1 ст. 309 КК України,
ОСОБА_14 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Харкова, громадянина України, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, обвинуваченого за ч. 1 ст.263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Орджонікідзевського районного суду м.Харкова з 01 липня 2015 року перебуває відповідне кримінальне провадження.
Ухвалою суду від 02.07.2015 року обвинуваченому ОСОБА_6 було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 02 вересня 2015 року.
В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу на 60 днів, у зв`язку із тим, що ОСОБА_6 скоєно чотири злочини різного ступеню, та враховуючи суспільну небезпечність скоєних ним злочинів, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, його ставлення до цього, а саме невизнання вини, можливість переховування від суду у зв`язку із цим, перешкоджання та скоєння іншого кримінального правопорушення. Просила продовжити раніше застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Обвинуваченим ОСОБА_6 подано клопотання про заміну запобіжного заходу з тримання під вартою на інший запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою. В обґрунтування клопотання зазначено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу обов`язково повинно бути досліджено питання обґрунтованості пред`явленого обвинувачення, для чого встановлюється чи мав обвинувачений алібі, чи мав можливість вчинити кримінальне правопорушення та чи був у нього мотив. В пред`явленому йому обвинуваченні відсутні будь-які чіткі посилання на мотив, це ж стало підставою для повернення обвинувального акту прокурору, також в тексті обвинувального акту відсутня мета злочину. Вважав, що таким чином відсутня суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.2 ст. 115 КК України. Також зазначав, що не доведений факт передачі йому Рябініним ОСОБА_15 револьверу «наган» та боєприпасів, для стрільби з нього, при цьому орган обвинувачення посилається лише на покази самого ОСОБА_8 , інших доказів немає. Зазначав, що наявність в провадженні Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області кримінального провадження у відношенні ОСОБА_8 щодо переробки ним боєприпасів, реалізації їх комусь, взагалі може свідчить про відсутність такого складу злочину щодо нього за ст.263 КК України. Просив з`ясувати результати розслідування по даній справі. Також наполягав на
тому, що ухвалою Фрунзенського райсуду м.Харкова від 03.09.2013 року було доручено перевірити його алібі, в ході виконання ухвали слідчим ОСОБА_16 було встановлено, що в момент передбачуваного вбивства він знаходився в районі ретранслятора по вулиці Балканській, 13, тобто в декількох кілометрах від місця вбивства та в 21.28 розмовляв по мобільному телефону. Не заважаючи на наявність у нього алібі будь-яких змін бо обвинувального акту внесено не було. По-друге вважав, що протягом 4 років сторона обвинувачення так і не надала будь-яких доказів наявності ризиків, для застосування такого виду запобіжного заходу як тримання під вартою. Даний запобіжний захід не передбачає можливості такого тривалого її застосування. На думку обвинуваченого прокурори лише обмежувались оголошенням ч.1 ст. 177 КПК України та це не може доводити наявність ризиків. Просив під час вирішення питання про продовження строку тримання під вартою дослідити докази, що спростовують його обвинувачення, а також дані про його особу, що він є інвалідом 3 групи, протягом 15 років хворий на туберкульоз, має міцні соціальні зв`язки, працює, має постійне місце реєстрації. Також просив дослідити його характеристики з місця роботи та проживання. Копію відповідного клопотання ним було спрямовано представнику сторони обвинувачення прокурору ОСОБА_17 ..
В судовому засіданні прокурор проти задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 заперечувала, просила строк тримання під вартою продовжити, термін перебування під вартою зумовлений об`єктивними причинами, окрім того, розгляд справи триває, досліджуються докази. Також зазначала, що будь-яких даних про неможливість перебування обвинуваченого в умовах ізолятора не має, у разі потреби в медичній допомозі, така допомога може бути надана безпосередньо в ізоляторі.
Потерпіла ОСОБА_10 вважала, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, строк тримання під вартою слід продовжити, але не з підстав зазначених прокурором. Зазначала, що у разі можливості, з урахуванням стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 помістити його до медичного закладу закритого типу, для отримання ним лікування. Посилалась на те, що у неї існують побоювання за життя ОСОБА_6 , вона не впевнена в тому, що він дійсно скоїв дане кримінальне правопорушення та у разі перебування його поза межами ізолятора на нього може вчинятись тиск. З тих же самих мотивів не погодилась із клопотанням ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу.
Потерпіла ОСОБА_12 вважала, що змінити запобіжний захід не є можливим, погодилась із прокурором в частині продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , але з інших причин, є погроза життю обвинуваченого, оскільки на її думку злочин вчинено не однією особою, що підтверджується висновком експертизи. Також вважала за можливе з урахуванням стану здоров`я обвинуваченого, помістити його до медичного закладу закритого типу.
Потерпілий ОСОБА_11 позицію потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_12 підтримав.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 , ОСОБА_9 просила прийняти рішення за клопотанням про продовження строку тримання під вартою та зміну запобіжного заходу на розсуд суду. Обвинувачений ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , проти задоволення клопотання прокурора заперечував, просив в задоволенні клопотання відмовити, а клопотання обвинуваченого задовольнити. Зазначав, що доказів підозри не надано, посилання прокурора на невизнання вини його підзахисним не є обґрунтованим, оскільки це є правом обвинуваченого та не є ризиком та підставою для обрання такого запобіжного заходу, як тримання під вартою. Також зазначав, що потерпілі не впевнені в тому, що відповідний злочин вчинив ОСОБА_6 , та єдиною підставою для залишення його під вартою на їх думку є уникнення на нього впливу, але це також не може бути підставою для продовження строку тримання під вартою. Просив врахувати, що його підзахисний є інвалідом 3 групи, потребує кваліфікованої допомоги, яка не може бути надана в умовах слідчого ізолятора, наполягав на тому, що клопотання прокурора не обґрунтоване.
Обвинувачений ОСОБА_6 проти задоволення клопотання прокурора заперечував, просив в його задоволенні відмовити, зазначав, що воно не відповідає вимогам закону за формою, як це передбачено Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України, подано з порушенням встановленої кримінально - процесуальним законом процедури. Наполягав на тому, що з урахуванням Європейської практики тяжкість злочину не може бути підставою для визначення виду запобіжного заходу. Посилався на те, що прокурором не було надано жодних доказів на підтвердження викладених в клопотанні обставин, та йому протягом всього тривалого часу розгляду справи жодного разу стороною обвинувачення такі докази не надавались. Просив врахувати, що він перебуває під вартою вже майже 4 роки, єдиним бажанням є дотримання вимог закону та встановлення істини у справі.
Суд, вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали провадження, встановив наступне.
Відповідно до вимог ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони
обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення цього питання відбувається в порядку встановленому главою 18 КПК України. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту.
Відповідно до ч.2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність відповідних ризиків, передбачених ч.1 даної статті. Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, суд при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу повинен врахувати всі обставини, які можуть вплинути на вид обраного запобіжного заходу.
Законодавче визнання обов`язкової юрисдикції ЄСПЛ в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, зумовлює вивчення практики ЄСПЛ та застосування національного законодавства з урахуванням позиції ЄСПЛ, оскільки в рішеннях ЄСПЛ розкривається зміст більшості положень Конвенції. Крім того, стаття 17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на конвенцію та практику Суду.
Судом враховується, що ОСОБА_6 має постійне місце реєстрації, на момент його затримання працював, мав позитивні характеристики за місцем роботи та проживання, не судимий раніше в силу ст.89 КК України, мав 3 групу інвалідності, а також проходив курс реабілітації інваліда, про що в матеріалах кримінального провадження наявні відповідні докази / том 5 а.с.206 індивідуальна програма реабілітації інваліда, том 5 а.с.207 дані про проходження хіміотерапії, том 5 а.с.209 витяг з історії хвороби, том 5 а.с.211 копія довідки МСЕК/, але всі досліджені медичні документи датовані 2000 - 2003 роком, в той же час ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні ряду злочинів, одне з яких віднесено до категорії особливо тяжкого злочину, а саме вчинення вбивства 2 осіб, розгляд справи триває.
В матеріалах кримінального провадження містяться достатні дані, які свідчать про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, а також на даний час не встановлено будь-яких даних про їх зменшення чи відсутність.
За наведених обставин продовжують існувати обґрунтовані ризики того, що ОСОБА_6 перебуваючи на волі, може переховуватися від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення. Більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення запобігання цих ризиків.
Також в ході розгляду клопотань не встановлено об`єктивних даних, які б вказували на неможливість утримання обвинуваченого під вартою за станом здоровья чи потреби в отриманні медичної допомоги.
Суд погоджується із доводами захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , що не визнання вини обвинуваченим не є підставою для обрання запобіжного заходу, оскільки це є реалізацією права обвинуваченого на захист. Також суд погоджується із думкою обвинуваченого в частині того, що лише ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення не може бути підставою для обрання такого запобіжного заходу, оскільки така позиція відповідає правовій позиції викладеній в рішенні ЄСПЛ «Харченко проти України».
Але в той же час, доводи обвинуваченого та його захисника про відсутність обґрунтованої підозри не заслуговують на увагу суду, оскільки відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі Мюррей проти Сполученого Королівства (п.55 рішення від 28.10.1994р.) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.
Також слід зазначити, що зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд дійшов висновку, про необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваного, що є винятковим видом запобіжного заходу та узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону.
На підставі викладеного та враховуючи при цьому те, що з причин, які не залежать від суду, розгляд кримінального провадження не може бути закінчений до спливу 2-х місячного строку тримання під вартою визначеного ухвалою від 02.07.2015 року, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, а клопотання обвинуваченого задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 331 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора задовольнити.
Продовжити строк дії запобіжного заходу обраного щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою на строк на 60 днів до 31 жовтня 2015 року.
В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: суддя: ОСОБА_1

Судді колегії ОСОБА_18

ОСОБА_3