Справа № 11а-557/10
апеляційний суд львівської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2010 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого Марітчака Т.М.

суддів апеляційного суду Литвинова О.М. та Данка В.В.

при секретарі Кирилейзі Ю.С.

за участю прокурора Малиш Н.С.

засудженого ОСОБА_1

та його захисника ОСОБА_2

розглянула в судовому засіданні у м. Львові апеляції захисника засудженого ОСОБА_1 -адвоката ОСОБА_2 та державного обвинувача на вирок Жидачівського районного суду Львівської області від 18 травня 2010 року яким, -

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець і мешканець м. Калуша, вул. Січових Стрільців, 25/75, Івано-Франківської області, українець, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_2, неодружений, непрацюючий, має судимість за вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.10.2008 року за ч. З ст. 296 КК України, -

засуджений за ч. З ст. 296 КК України на 2 роки 9 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного за цим вироком ОСОБА_1 покарання, частково приєднано не відбуте покарання за вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.10.2008 року у виді трьох місяців позбавлення волі і остаточно ОСОБА_1 призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Вироком постановлено стягнути з засудженого ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 2 802 грн. моральної шкоди. Вироком також постановлено строк відбування покарання ОСОБА_1 рахувати із 23 лютого 2010 року, тобто з часу його затримання.

Судом також постановлено запобіжний захід у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_1 залишити без змін до вступу вироку в закону силу.

Цим же вироком ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнано винними та засуджено за ч. 2 ст. 296 КК України до 1 (року) 6 місяців обмеження волі кожного.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 і ОСОБА_5 звільнено від відбуття призначеного судом покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 1 (один) рік та відповідно до ст. 76 КК України на засуджених покладено обов'язки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти дані органи про зміну місця проживання, роботи та періодично з'являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

ОСОБА_6 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вирок не оскаржується.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнані винні та засуджені за те, що вони 15 лютого 2009 року, близько 04.00 год. біля народного будинку «Просвіта» у с. Старе Село Жидачівського району Львівської області в групі осіб, безпричинно з хуліганських спонукань грубо порушили громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, яка проявилися у нанесенні потерпілому ОСОБА_3 легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров'я у вигляді забою м'яких тканин потиличної ділянки голови справа з травматичним набряком та синяком, синців на голові , тулубі, правій верхній кінцівці, струс головного мозку. Вказані протиправні діяння, які тривали близько 20 хв., супроводжувалися криками, висловлюваннями нецензурними словами.

В апеляції на вирок Жидачівського районного суду Львівської області від 18 травня 2010 року захисник засудженого ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2, просить даний вирок в частині засудження ОСОБА_1 за ч. З ст. 296 КК України скасувати, а провадження у справі закрити.

ОСОБА_7 ОСОБА_2 вважає вирок стосовно засудженого ОСОБА_1 незаконним у зв'язку і невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи.

Апелянт покликається на те, що доказів причетності ОСОБА_1 до вчинення даного злочину, тобто до нанесення потерпілому ОСОБА_3 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я, як на досудовому слідстві так і в суді не здобуто.

В обгрунтування наведеного захисник зазначає, що свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які знаходяться у родинних стосунках з потерпілим ОСОБА_3 повністю підтвердили свої покази у суді, які давали на досудовому слідстві і вказали, що засуджений ОСОБА_1 потерпілого не бив.

В апеляції державний обвинувач просить вирок Жидачівського районного суду Львівської області від 18 травня 2010 року в частині обрання покарання засудженому ОСОБА_1 скасувати та постановити новий вирок за яким ОСОБА_1 обрати покарання за ч. З ст. 296 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, а остаточне покарання згідно ст. 71 КК України у виді 5 років позбавлення.

Апелянт зазначає, що згаданий вирок суду у частині призначення покарання засудженому ОСОБА_1 не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та особі засудженого, зокрема, суд при призначенні покарання ОСОБА_1 не врахував суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, який відноситься до злочинів середньої тяжкості, а також те, що останній вчинив злочин, передбачений ч. З ст. 296 КК України під час іспитового строку та відбуття покарання за попереднім злочином.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляцій захисника засудженого і прокурора та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляції захисника засудженого та прокурора необхідно задовольнити частково з наступних підстав.

Вина засудженого ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому злочину доводиться доказами, перевіреними судом першої інстанції, зокрема: показаннями потерпілого ОСОБА_3, які він І послідовно давав як під час досудового слідства, так і в судовому засіданні про обставини вчинення щодо нього хуліганських дій та нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_1, ОСОБА_4 та М. ОСОБА_5; показаннями свідків ОСОБА_10, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про обставини вчинення 15.02.09 року хуліганських дій щодо ОСОБА_3; протоколом ставки віч-на-віч між потерпілим ОСОБА_3 та засудженими ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 63-64, 67-68, 69-70) та протоколом ставки віч-на-віч між свідком ОСОБА_10 та ОСОБА_1, під час якої свідок підтримала свої показання про те, що ОСОБА_1 сидів зверху на потерпілому ОСОБА_3 і наносив йому удари (т. 1, а.с. 65-66).

Покликання захисника засудженого на те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад злочину за ч. 1 ст. 125 КК України спростовується показаннями як потерпілого ОСОБА_3, так і самого засудженого ОСОБА_1 про те, що вони не були знайомі, конфліктів між ними в цей вечір не було, а тому в засудженого не було підстав спричиняти потерпілому тілесні ушкодження на грунті неприязних стосунків.

Таким чином, винність ОСОБА_1 у вчиненні хуліганських дій щодо потерпілого ОСОБА_3. за попередньою змовою групою осіб, спричиненні потерпілому легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров'я доведена доказами дослідженими в судовому засіданні.

Покликання в апеляції захисника засудженого на те, що ОСОБА_11 не наносив тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_3 спростовуються послідовними показаннями як самого потерпілого ОСОБА_3. так і показаннями свідків ОСОБА_10, ОСОБА_8 та ОСОБА_9.

Суд першої інстанції підставно не надав віри показанням підсудних ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про те. що ОСОБА_1 не наносив жодних ударів потерпілому, правильно мотивувавши це тим, що ці показання спростовуються показаннями як самого потерпілого, так і показаннями свідків та іншими доказами у справі.

Призначаючи покарання засудженому ОСОБА_1 суд першої інстанції врахував всі / пом'якшуючі та обтяжуючі його покарання обставини і призначив покарання, на думку колегії суддів, необхідне і достатнє для виправлення засудженого ОСОБА_1 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому призначене засудженому ОСОБА_1 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Суд першої інстанції також підставно приєднав засудженому ОСОБА_1 до призначеного судом покарання за даним вироком не відбуту частину покарання за вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.10.2008 року у виді 3 місяців позбавлення волі.

Дії засудженого ОСОБА_1 суд першої інстанції кваліфікував за ч. З ст. 296 КК України, оскільки він в групі осіб з ОСОБА_4 та М. ОСОБА_5 безпричинно, з хуліганських спонукань грубо порушили громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, яка проявилася у нанесенні потерпілому ОСОБА_3 легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров'я.

Однак, кваліфікуючи ці дії ОСОБА_1 за ч. З ст. 296 КК України, суд першої інстанції при постановленні вироку, в порушення вимог ч. 1 ст. 344 КПК України, при формулюванні обвинувачення стосовно ОСОБА_1, визнаного судом доведеним не вказав жодної кваліфікуючої обставини ч. З ст. 296 КК України, зокрема як вчинення дій передбачених ч. 1, 2 ст. 296 КК України особою, раніше судимою за хуліганство чи пов'язані з опором представникові влади або представникові громадськості, який виконує обов'язки з охорони громадського порядку, чи іншим громадянам, які припиняли хуліганські дії. Таким чином, суд першої інстанції при формулюванні обвинувачення ОСОБА_1, визнаного судом доведеним, не вказав, що він вчинив дії, передбачені ч. 1, 2 ст. 296 КК України маючи судимість за вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.10.2008 року за ч. З ст. 296 КК України.

Таке порушення вимог кримінально-процесуального закону, на думку колегії суддів, є істотним відповідно до ст. 370 КПК України, оскільки призвело до застосування кримінального закону, який, виходячи з формулювання обвинувачення стосовно ОСОБА_1, визнаного судом доведеним, не повинен був застосовуватись.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

Керуючись ст.ст. 365, 366, 367 КПК України колегія суддів апеляційного суду, -

ухвалила:

апеляції прокурора, що приймав участь в суді першої інстанції та захисника ОСОБА_2 задовольнити частково, а вирок Жидачівського районного суду Львівської області від 18 травня 20 гО року стосовно ОСОБА_1, засудженого за ч. З ст. 296, 71 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі - скасувати.

Справу направити на новий судовий розгляд в цей же суд, в іншому складі.

Ухвал оскарженню не підлягає.

Судді:

підпис підпис підпис

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14