Справа № 357/1145/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1184/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 03.11.2015

УХВАЛА
іменем України
03 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження № 0000278 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого: 07.11.2006 року Миронівським районним судом Київської області за ст. ст. 185 ч. 3, 187 ч. 3, 69, 194 ч. 2, 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 22.12.2010 року Рокитнянським районним судом Київської області за ст. ст. 185 ч. 3, 309 ч. 1, 70 ч. 4 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 30.10.2013 року умовно-достроково звільнений, невідбутий строк покарання складає 1 рік 5 місяців 20 днів; 03.10.2014 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ст. ст. 185 ч. 2, 71 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі,

визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. 395, ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання: за ст. 395 КК України 6 місяців арешту; за ч. 3 ст. 185 КК України 4 роки 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, вчинених за даним вироком та вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київіської області від 03.10.2014 року шляхом часткового складання призначених покарань остаточне покарання призначено у виді 6 років позбавлення волі.

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, обвинувачений ОСОБА_8 , будучи звільненим умовно-достроково з місць позбавлення волі на підставі ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 30.10.2013 року із встановленням відносно нього адміністративного нагляду строком 1 рік, тобто до 30.10.2014 року з обмеженнями, передбаченими Законом України «Про адміністративний нагляд над особами, звільненими з місць позбавлення волі», а саме: заборона залишати своє місце проживання з 22.00 год. до 06.00 год.; заборона відвідування місць, де дозволена торгівля спиртних напоїв на розлив; 4 рази на місяць з`являтися для реєстрації до Рокитнянського РВ ГУ; заборонено виїзд за межі постійного проживання без дозволу РВ ГУ, на шлях виправлення не став і з метою ухилення від адміністративного нагляду, без поважних причин, в кінці квітня 2014 року самовільно залишив своє місце проживання і до 07.07.2014 року не з`являвся на реєстрацію до Рокитнянського РВ ГУ МВС України в Київській області, чим порушив правила адміністративного нагляду та обмеження, встановлені судом.

Крім того, продовжуючи свої злочинні дії, в період часу з 01.06.2014 року по 19.06.2014 року 10.06.2014 року, ОСОБА_8 з метою викрадення особистого майна прийшов до житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , належного ОСОБА_9 , де впевнившись у відсутності сторонніх осіб, та з метою реалізації свого злочинного умислу шляхом демонтажу віконної рами проник на горище будинку, звідки викрав мотокосу марки «АL-КОВС 4125» вартістю 2013 грн. 20 коп., чим заподіяв потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму. Дану мотокосу обвинувачений відвіз на ринок м. Біла Церква, де продав невідомій особі, отримані грошові кошти використав на власні потреби.

Продовжуючи свої злочинні дії, в період часу з 20.06.2014 року по 23.06.2015 року, ОСОБА_8 з метою викрадення особистого майна прийшов до житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_2 , належного потерпілій ОСОБА_10 , де впевнившись у відсутності сторонніх осіб, по дереву заліз на дах будинку, де вийняв шибку з вікна і проник на горище. На горищі ОСОБА_8 виявив 3 мішки з цукром, які зняв з горища та заховав у кущах неподалік будинку. На другий день він викликав таксі і відвіз вказані мішки з цукром на ринок в м. Узин, де продав їх ОСОБА_11 за 1200 грн., які використав на власні потреби.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вважає вирок необґрунтованим і незаконним, що виразилось у неповноті судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. На думку апелянта, вина обвинуваченого ОСОБА_8 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях не доведена.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу останнього, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, суд першої інстанції обґрунтував вирок на доказах, досліджених під час судового розгляду та оцінив докази в їх сукупності, ґрунтуючись на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин провадження, відповідно до вимог закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин вчиненого ОСОБА_8 злочину - самовільне залишення місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, - які ніким не оспорювалися, обмежившись допитом обвинуваченого, який не оспорював фактичні обставини вчинення ним інкримінованого йому злочину, свою вину у вчиненні даного злочину визнав повністю.

Суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ст. 395 КК України.

Таким чином, встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого злочину не можуть бути оскаржені та відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні крадіжок майна у потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 підтверджується: показаннями потерпілої ОСОБА_10 ; показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 ; висновком експерта ОСОБА_13 , даними, що містяться в заяві потерпілої ОСОБА_9 та у довідці ПП « ОСОБА_14 ».
Не визнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні даних крадіжок суд першої інстанції вважав як спосіб захисту обвинуваченого з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинені злочини.

Суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно.

Доводи захисника обвинуваченого, зазначені в апеляційній скарзі про те, що обвинувачений ОСОБА_8 не вчиняв злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, та його вина не доведена у вчиненні даного злочину, спростовуються сукупністю доказів:

1) по епізоду крадіжки майна потерпілої ОСОБА_9 , що мав місце в період часу з 01.06.2014 року по 19.06.2014 року:

показаннями свідка ОСОБА_12 , який суду пояснив, що на весні 2014 року в м. Узин він, працюючи таксистом, підвозив обвинуваченого ОСОБА_8 і для подальшої співпраці вони обмінялися номерами телефонів. В червні цього ж року йому зателефонував ОСОБА_8 і попросив забрати його з с. Савинці та відвезти до м. Біла Церква. Він забрав його з села, разом із мотокосою, яка була обмотана мішком, з якою він висадив обвинуваченого в м. Біла Церква біля пам`ятника «літака»;

даними, що містяться в заяві про злочин потерпілої ОСОБА_9 від 11.07.2014 року, згідно якої в період з 01.06.2014 року по 19.06.2014 року за місцем її проживання в АДРЕСА_3 , з приміщення її будинку було вчинено крадіжку мотокоси марки «АL-КОВС 4125»;

показаннями експерта ОСОБА_13 , який суду пояснив, що на підставі постанови слідчого від 17.07.2014 року проводив товарознавче дослідження; висновок, згідно якого вартість оцінюваного майна, а саме викраденої мотокоси марки «АL-КОВС 4125» по порівняльному методу оцінки, станом на 10.06.2014 року становить 2013,20 грн., вважає обгрунтованим;

2) по епізоду, що мав місце в період часу з 20.06.2014 рок по 23.06.2014 року:

показаннями потерпілої ОСОБА_10 , яка суду пояснила, що в червні 2014 року у неї на горищі будинку в АДРЕСА_2 зберігалися 3 мішки з цукром та 2 мішки з мукою. Вона після обіду побачила вибиту шибку на вікні горища і витоптану землю під виноградом. Поставила драбину і виявила відсутність мішків з цукром. Сусідка ОСОБА_15 повідомила їй, що бачила як обвинувачений ОСОБА_8 вчиняв крадіжку мішків з її горища, про що вона і повідомила до сільської ради. Згодом до її будинку працівники міліції привезли ОСОБА_8 і він показував, як по дереву виліз на горище і де ховав у кущах неподалік від будинку мішки з цукром;

показаннями свідка ОСОБА_12 , який суду пояснив, що в червні 2014 року до нього зателефонував обвинувачений ОСОБА_8 і попросив приїхати в с. Савинці забрати мішки з цукром. Там він дістав із заростів трави і погрузив в багажник 3 мішки з цукром, які були брудні і рвані. Після чого, вони відвезли мішки на базар в м. Узин, де ОСОБА_8 їх продав. Потім він підвіз його до маршруток на м. Білу Церкву. А в кінці червня цього ж року до нього приїхали працівники міліції, які опитували його про поїздки з ОСОБА_8 , для чого він сів на заднє сидіння в автомобіль працівників міліції поряд з ОСОБА_8 , де і розповів, які речі перевозив, куди і з ким. ОСОБА_8 при цьому нічого не заперечував;

показаннями свідка ОСОБА_11 , який суду пояснив, що в 20 числах червня 2014 року він стояв біля воріт базару в м. Узин. До нього під`їхало таксі. Таксиста звати ОСОБА_16 . З ним був обвинувачений ОСОБА_8 , якого він раніше не знав, і який запропонував придбати три мішки з цукром, але так як мішки були брудні то вони зійшлися на ціні в 400 грн. за мішок. Отже, за три мішки з цукром він заплати ОСОБА_8 1200 грн;

даними, що містяться у довідці ПП « ОСОБА_14 » від 02.07.2014 року, згідно якої станом на 23.06.2014 року вартість 1 кг цукру становить 10 грн.

Доводи захисника, зазначені в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції в обґрунтування вини ОСОБА_8 послався на доказ висновок експертної товарознавчої експертизи № 18/06-14 від 18.07.2014 року, який на думку апелянта є недопустимим, оскільки не надавався стороні захисту на час відкриття матеріалів провадження, є слушним, але не впливає на висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 , підтвердженої сукупністю іншими доказами, наданими стороною обвинувачення

У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статі (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді 6 років позбавлення волі, зазначив, що врахував характер і ступінь небезпеки вчинених злочинів, особу обвинуваченого, обставини справи.
Разом з тим, суд першої інстанції, хоча і зазначив у вироку про врахування відсутності обтяжуючих покарання обставин та пом`якшуючих покарання обставин, проте в повній мірі та у сукупності з іншими обставинами, а саме: незначна сума викраденого майна у потерпілих, які не мають до обвинуваченого матеріальних претензій, молодий вік обвинуваченого, - не врахував їх.
Призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, на думку колегії суддів, не відповідає тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого через суворість.
А тому вирок суду в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, вважає колегія суддів, підлягає зміні.
Доводи захисника обвинуваченого, зазначені в апеляційній скарзі, щодо незаконного затримання обвинуваченого ОСОБА_8 є безпідставними. Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, затримання ОСОБА_8 було здійснено 24 липня 2014 року в порядку ст. 208 КПК України без ухвали слідчого судді за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 395, ч. 3 ст. 185 КК України, якому 25 липня 2014 року слідчим СВ Рокитнянського РВ ГУ МВС України в Київській області пред`явлено обґрунтовану підозру у їх вчиненні, а також у зв`язку з тим, що підозрюваний ОСОБА_8 деякий час переховувався від правоохоронних органів та існувала необхідність у доставлені його до суду для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Ухвалою слідчого судді від 25 липня 2014 року ОСОБА_8 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування вироку, не встановлено.

Посилання захисника обвинуваченого в апеляційній скарзі на неповноту судового розгляду, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, є надуманим, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах даного кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2015 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженим:

- за ст. 395 КК України до 6 місяців арешту;

- за ст. 185 ч. З КК України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_8 визначити покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, вчинених за даним вироком та вироком Білоцерківського міськрайонного суду від 03.10.2014 року шляхом часткового складання призначених покарань остаточно ОСОБА_8 визначити 3 роки 6 місяців позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом трьох місяців з дня проголошення може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, а засудженим ОСОБА_8 , який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду.

В інший частині вирок залишити без змін.

Головуючий:

Судді: