АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1437/15 Справа № 196/1737/14-к Головуючий у 1 й інстанції:суддя - ОСОБА_1 Доповідач:суддя апеляційного суду - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 липня 2015 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002068, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2015 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Китайгород, Царичанського району, Дніпропетровської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Кримінальне провадження розглянуто за участю: прокурора ОСОБА_8

В с т а н о в и л а :

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним за ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України ОСОБА_6 зобов`язаний: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_9 , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 8 000 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди - 20 000 грн.

Згідно вироку суду ОСОБА_6 визнаний винним та йому призначено покарання за те, що він, 03 січня 2013 року, о 10 годині 30 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 2101», номерний знак НОМЕР_1 , рухався по дорозі Р-52 «Дніпропетровськ-Решетилівка», в смт. Царичанка на вулиці Комсомольській зі сторони села Китайгород у напрямку села Селянівка. По напрямку руху, маючи об`єктивну можливість виявити в межах видимості транспортний засіб «Фольксваген пассат» д/н НОМЕР_2 , який рухався в попутному із ним напрямку та не екстрено зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом з метою надати перевагу в русі пішоходу ОСОБА_9 , не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, та виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, не вжив заходів до негайного зменшення швидкості аж до повної зупинки автомобіля, або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. У результаті чого мало місце зіткнення вказаних транспортних засобів.
Відповідно до висновку судової авто-технічної експертизи № 70/27-773 від 08.12.2014 року водій ОСОБА_6 своїми діями порушив вимоги п.п. 12.3 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з зіткненням транспортних засобів.
Внаслідок вказаного зіткнення автомобіль «ВАЗ 2101» під керуванням ОСОБА_6 , лівим дзеркалом заднього виду задів пішохода ОСОБА_9 , який рухався по пішохідному переходу з права на ліво та в результаті, відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 252 від 22.12.2014 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді: вколоченого внутрішньо-суглобного перелому головки правої плечової кістки з підвивихом до гори, яке за своїм характером має ознаки середнього ступеню тяжкості тілесного ушкодження по критерію тривалого розладу здоров`я, строком понад 3 тижні (більш як 21 день).
В апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи доведеність вини, правову кваліфікацію його дій та інші фактичні обставини кримінального провадження, а також законність і обґрунтованість призначеного покарання, просить вирок суду в частині вирішення цивільного позову скасувати через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Вважає, що суд безпідставно стягнув з обвинуваченого матеріальні збитки, при цьому не з`ясував наявність у обвинуваченого полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Зазначає, що суд першої інстанції не навів мотивів та обґрунтування стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди в розмірі 8 000 грн., оскільки будь-які докази на підтвердження даних позовних вимог у справі відсутні. Також, посилається на необґрунтованість і невмотивованість рішення суду в частині стягнення моральної шкоди.
В судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, посилався на її необґрунтованість, вирок суду вважав законним та обґрунтованим і просив залишити скаргу без задоволення, а вирок без змін.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так як висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 , правильність кваліфікації його дій та інші фактичні обставини кримінального провадження в апеляційній скарзі не оскаржуються, то вказані обставини апеляційним судом не перевіряються.

Перевіряючи доводи обвинуваченого щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону в частині вирішення цивільного позову, колегія суддів, перевіривши вирок та докази, які суд поклав в обґрунтування прийнятого рішення в даній частині, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню в тому числі вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Згідно з вимогами ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до вимог абзацу 8 п. 2 ч. 3 та абзацу 6 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються як підстави для задоволення цивільного позову та рішення про цивільній позов.
Вирок суду, в частині вирішення цивільного позову, не в повній мірі відповідає вимогам вищевказаних положень кримінального процесуального закону.
Згідно ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.
Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Так, відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона в даному випадку потерпілий зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.
Таким чином, відповідно до вимог вказаних вище статей кримінально-процесуального закону та цивільного процесуального закону суд повинен навести у вироку мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову, або про покладення на засудженого обов`язку відшкодувати шкоду, зазначивши, якою дією чи бездіяльністю її заподіяно, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, які підлягають стягненню, вказавши матеріальний закон, на підставі якого вирішено цивільний позов.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілим було заявлено позовні вимоги про відшкодування матеріальних збитків в розмірі 3 800 грн. та в подальшому збільшені до 8 000 грн. При цьому, колегією суддів встановлено, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які належні, достовірні та допустимі докази на підтвердження розміру понесених потерпілим збитків. Відсутні посилання на такі докази і у вироку суду.
Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо необґрунтованості вироку суду в частині стягнення матеріальних збитків в зазначеній сумі є слушними і підлягають задоволенню, а вирок в даній частині зміні.
Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Так, із журналу судового розгляду та його звукозапису, вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 частково визнав цивільний позов потерпілого в частині заявлених вимог про відшкодування матеріальної шкоди на суму 3 800 грн.
Таким чином, враховуючи визнання обвинуваченим вказаних позовних вимог та наявності судово-медичної експертизи та іншої медичної документації, які підтверджують наявність у потерпілого тілесних ушкоджень, які потребують лікування і які він отримав внаслідок діяння обвинуваченого, то колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог потерпілого і зменшення сум стягнення з обвинуваченого в рахунок відшкодування матеріальної шкоди до розміру, визнаного обвинуваченим і таке рішення буде відповідати, в тому числі, і вимогам ст. 1166 ЦК України.
Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого, що суд не з`ясував наявність у нього полісу страхування цивільної відповідальності, що на думку обвинуваченого потягло неповноту судового розгляду та істотне порушення вимог КПК України, то колегія суддів вважає їх безпідставними виходячи з наступного.
Згідно з ч. ч. 1, 3, 6 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачені цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Апеляційним судом встановлено, що в матеріалах кримінального провадження відсутній поліс страхування цивільно-правової відповідальності обвинуваченого.
При цьому, сторона захисту не заявляла клопотання про долучення до справи даного документу та його дослідження, а також про залучення до справи страхової компанії, а суд не може за власної ініціативи витребувати та досліджувати нові докази кримінального провадження, окрім випадків передбачених КПК України, оскільки в даному випадку суд поклав би на себе функцію захисту, що є неприпустимим.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я…
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Суд першої інстанції, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди і прийняття відповідного рішення не звернув належної уваги на вказані положення ЦК України.
Так, визначаючи розмір моральної шкоди, завданої потерпілому в сумі 20 000 грн., суд першої інстанції не навів мотивів в чому полягала така моральна шкода та не обґрунтував розмір такого відшкодування.
Тому колегія суддів враховує тяжкість та характер наслідків які настали для потерпілого, характер вчиненого правопорушення, яке є необережним, глибину фізичних та душевних страждань потерпілого, які він зазнав внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, а також керуючись принципами розумності, справедливості та виваженості, вважає за необхідне частково задовольнити апеляційні вимоги обвинуваченого та зменшити розмір стягнення моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_9 .
Відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого…

Згідно з частиною 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання не тільки в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, і, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, але й відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може покласти на засудженого такі обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції
При звільнені обвинуваченого ОСОБА_6 від призначеного покарання суд, першої інстанції не звернув належної уваги на вище вказані положення закону України про кримінальну відповідальність та, згідно вироку, зобов`язав обвинуваченого взагалі не виїжджати за межі України без дозволу КВІ, не уточнивши умову такої заборони «на постійне місце проживання», у зв`язку з чим вирок в даній частині підлягає зміні.
Відповідно до п. 1, 3 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення; в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.
В силу п. 3, 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Інших підстав, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, згідно ст. 412 КПК України, під час апеляційного перегляду, колегією суддів не встановлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2015 року щодо ОСОБА_7 , в частині призначеного покарання та в частині вирішення цивільного позову змінити.
Викласти абзац третій резолютивної частини вироку в такій редакції:
«На підставі пунктів 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання».
Зменшити розмір стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_9 , стягнувши в рахунок відшкодування матеріальних збитків 3 800 (три тисячі вісімсот) гривень 00 копійок; в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Судді:

__________________ _____________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4