Номер провадження: 11/785/39/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.02.2015 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляції прокурора прокуратури м. Южне Одеської області та захисника ОСОБА_6 , в інтересах засудженого ОСОБА_8 , на вирок Суворовського районного суд м. Одеси від 10.09.2014 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Одеси, громадянин України, не одружений, з неповною середньою освітою, не працюючий, раніше судимий 10.03.2004 року апеляційним судом Одеської області за ст.ст. 115 ч. 2 п.п. 1, 4, 7, 12,194 ч. 1, 70 КК України до 12 років позбавлення волі, тримається під вартою з 28.04.2012 року,

засуджений за ст. 121 ч. 2 КК України до 10 років позбавлення волі.

Згідно ст. 71 КК України, повністю приєднана невідбута частна покарання, призначеного вироком апеляційного суду Одеської області від 10.03.2014 року, у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення воли, та остаточно призначено покарання у вигляді 12 років 6 місяців позбавлення волі,

ВСТАНОВИЛА:
Зазначеним вироком ОСОБА_8 засуджений за те, що в період умовно-дострокового звільнення від покарання, призначеного вироком апеляційного суду Одеської області від 10.03.2004 року, 22.04.2012 року, приблизно з 18:00 до 21:00 год., перебуваючи на території середньої школи №2 м. Южне Одеської області, розташованої по вул. Леніна 18, на ґрунті неприєзнаних відносин, які раптово виникли до ОСОБА_9 , умисно наніс останньому численні удари ногами в область голови, чим заподіяв ОСОБА_9 , згідно висновку судово-медичної експертизи №31(241) від 18.05.2012 року, тяжкі тілесні ушкодження, від яких 25.04.2012 року настала смерть ОСОБА_9 .

В апеляції прокурор, не оспорюючи доведеність вини, кваліфікацію дій та призначене засудженому покарання, просить вирок суду скасувати в частині цивільного позову, оскільки суд першої інстанції не розглянув позов потерпілої ОСОБА_7 до засудженого ОСОБА_8 , задовольнити позов потерпілої ОСОБА_7 та стягнути з засудженого ОСОБА_8 на її користь матеріальну шкоду на поховання сина у сумі 10000 грн., а також моральну шкоду у сумі 10000 грн.

В апеляції захисник ОСОБА_6 , в інтересах засудженого ОСОБА_8 , просить вирок суду скасувати, кримінальну справу закрити, в зв`язку з відсутністю в діях засудженого складу злочину, посилаючись на те, що досудове слідство по справі проведено необ`єктивно, з обвинувальним уклоном, з грубими порушеннями кримінально-процесуального закону, за його скаргою на дії слідчого у вироку суду частина доказів визнана недопустимими доказами.

Також в апеляції зазначено, що в обґрунтування обвинувального вироку покладені недопустимі докази, зокрема, впізнання поза візуальним спостереженням неповнолітніми свідками ОСОБА_10 та ОСОБА_11 засудженого ОСОБА_8 , як особу, що нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_9 , яке проведено з порушенням норм КПК України. При судовому розгляді були допитані тільки свідки ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , які були понятими при проведенні впізнання, постанова суду про привод в судове засідання понятого ОСОБА_14 не виконана.

Крім того, в апеляції захисник зазначив, що суд необґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання про витребування відомостей щодо діагнозу, з яким ОСОБА_9 знаходився на обліку, так як останній фактично був бомжом, неодноразово затримувався та був судимий за скоєння злочинів.

Заслухавши доповідача, прокурора, який частково підтримав свою апеляцію та заперечував проти задоволення апеляції захисника ОСОБА_6 , захисника та засудженого, які підтримали свою апеляцію та заперечували проти задоволення апеляції прокурора, вивчивши матеріали справи та доводи апеляцій, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляція прокурора підлягає частковому задоволенню, а апеляція захисника задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено матеріалами кримінальної справи висновки суду першої інстанції щодо винуватості засудженого ОСОБА_8 в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_9 , що спричинило смерть потерпілого, за ст. 121 ч.2 КК України, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються розглянутими в судовому засіданні та приведеними у вироку суду доказами.

Так, в ході досудового та судового слідства свідок ОСОБА_15 , а також неповнолітні свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 послідовно давали показання, які повністю викривають засудженого ОСОБА_8 в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Показання зазначених свідків, відповідно до положень ст. 65 КПК України ( в редакції 1960 р.), є прямими доказами по справі, повністю узгоджуються між собою, а також об`єктивно підтверджуються письмовими доказами, дослідженими судом першої інстанції: протоколом огляду місця події, висновком судово-медичної експертизи, згідно якого смерть ОСОБА_9 перебуває у причинному зв`язку з черепно-мозковою травмою, яка має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, зазначені ушкодження утворилися від численних ударів тупим предметом з обмеженою поверхнею (ногами) , в один проміжок часу, могли утворитися при обставинах, зазначених свідками ОСОБА_15 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 (т. 1 а.с. 175).

Таким чином, суд першої інстанції, на підставі належних та допустимих доказів, досліджених та перевірених при судовому розгляді у встановленому законом порядку, дав зазначеним доказам належну оцінку та прийшов у вироку до обґрунтованого висновку про доведеність вини засудженого ОСОБА_8 в пред`явленому обвинуваченні, правильно кваліфікував його дії за ст.. 121 ч.2 КК України.

Кількість,сила та локалізація нанесених засудженим ОСОБА_8 ударів ОСОБА_9 свідчить про наявність у засудженого прямого умислу на заподіяння останньому тяжких тілесних ушкоджень, т.я. ОСОБА_8 , який наносив численні удари ногами у життєво важливий орган - голову ОСОБА_9 , усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав настання небезпечних тяжких наслідків у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, свідомо бажав їх настання.

В апеляції захисник фактично не заперечував нанесення засудженим ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 при обставинах, встановлених у вироку суду.

Разом з тим, в апеляції захисник стверджує, що обвинувальний вирок побудований виключно на впізнаннях в ході досудового слідства неповнолітніми свідками ОСОБА_10 та ОСОБА_11 засудженого ОСОБА_8 , проведених, на його думку, с порушенням вимог кримінально-процесуального закону.

Це твердження апелянта є неспроможним, оскільки самі неповнолітні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не тільки під час проведення впізнання, але в ході досудового та судового слідства послідовно вказували на ОСОБА_8 , як особу, що наносила удари ногами ОСОБА_9 .

Крім того, як зазначалось, свідок-очевидець ОСОБА_15 при проведенні впізнання, законність і правильність якого в апеляції не оспорюється, а також на досудовому та судовому слідстві дав показання, які повністю підтвердили показання неповнолітніх свідків-очевидців ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а пояснення свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 підтвердили показання свідків-очевидців злочину (т. 1 а.с. 125-128).

В судовому засіданні допитані учасники процесуальної дії впізнання неповнолітніми свідками-очевидцями ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , зокрема, свідки ОСОБА_23 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_24 , згідно показань яких судом встановлена належність та допустимість цих доказів.

Таким чином, на підставі зазначених належних та допустимих доказів суд першої інстанції встановив фактичні обставини справи.

Доводи апеляції про те, що обвинувальний вирок побудований виключно на впізнаннях в ході досудового слідства неповнолітніми свідками ОСОБА_10 та ОСОБА_11 засудженого ОСОБА_8 , впізнання свідками проведене з порушенням вимог кримінально-процесуального закону, не можуть бути прийняті до уваги.

Також не впливає на висновки суду щодо фактичних обставин справи та достовірність зазначених показань свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , покладених в обґрунтування вироку, та обставина, що суд першої інстанції не допитав в якості свідка понятого при цій процесуальній дії ОСОБА_25 , в зв`язку з чим апеляційний суд відмовив в задоволенні клопотання апелянта.

Доводи апеляції на упередженість та обвинувальний уклон слідчого ОСОБА_24 , з посиланням на показання слідчого при судовому розгляду справи щодо впевненості останнього у скоєнні ОСОБА_8 злочину, не можуть бути взяти до уваги, з врахуванням здобутих слідчим під час досудового слідства доказів, за цієї умови кримінальна справа була направлена слідчим до суду.

Доводи апеляції про неповноту досудового та судового слідства, порушення кримінально-процесуального закону, які виявилися в тому, що не була витребувана інформація щодо психічного стану ОСОБА_9 , не можуть бути взяти до уваги, так як з показань свідків встановлена обстановка злочину, згідно якої засуджений ОСОБА_8 наносив удари ногами ОСОБА_9 , який лежав на землі, не чинив ніякого опіру, не виявляв жодної агресії. При цьому, ОСОБА_8 свідкам пояснив, що наносить удари ОСОБА_9 в зв`язку з тим, що останній, якого він нагодував, не відповідав на його питання.

Потерпіла ОСОБА_7 пояснила, що її син ОСОБА_9 дійсно з дитинства страждав слабоумством, але жодної агресії не виявляв, ніколи до кримінальної відповідальності не притягувався, що підтверджується довідкою, згідно якої ОСОБА_9 дійсно ніколи не притягувався до кримінальної відповідальності, до адміністративної відповідальності притягувався один раз, 22.07.2004 року (т. 1 а.с. 7).

При таких обставинах, апеляційний суд Одеської області приходить до висновку, що доводи апеляції захисника підтвердження не знайшли, підстав для її задоволення не вбачається, вирок суду відповідає вимогам кримінального та кримінально-процесуального закону.

Апеляція прокурора підлягає частковому задоволенню, оскільки цивільний позов ОСОБА_7 до засудженого ОСОБА_8 фактично судом не розглянутий, в мотивувальній частині помилково зазначено, що цивільний позов по справі не заявлений (т. 2 а.с. 179).

Відповідно до вимог ст. 28 КПК України ( в редакції 1960 р.), цивільний позов розглядається судом разом з кримінальною справою.

Ст. 365 ч. 1 КПК України ( в редакції 1960 р.) передбачає, що вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляції.

Таким чином, розгляд цивільного позову є виключно компетенцією суду першої інстанції, апеляційним судом може бути тільки перевірена правильність та законність вирішення цього позову судом першої інстанції.

На підставі наведеного, апеляційний суд вважає, що з мотивувальної частини вироку суду необхідно виключити зазначену помилкову вказівку, а також направити нерозглянутий цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 в суд першої інстанції для розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст.365,366 КПК України ( в редакції 1960 р.), апеляційний суд Одеської області, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури м. Южне Одеської області задовольнити частково.

Вирок Суворовського районного суд м. Одеси від 10.09.2014 року, яким засуджений ОСОБА_8 за ст. 121 ч. 2 КК України до 12 років 6 місяців позбавлення волі змінити. Виключити з мотивувальної частини вироку вказівку про те, що цивільний позов потерпілою ОСОБА_7 не заявлений, та направити матеріали кримінальної справи в суд першої інстанції розгляду позову потерпілої ОСОБА_7 в порядку цивільного судочинства.

В інші частині вирок Суворовського районного суд м. Одеси від 10.09.2014 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 3 місяців з моменту набрання ухвалою законної сили.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

(підпис) (підпис) (підпис)

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного

суду Одеської області ОСОБА_2