11-сс/775/67/2015(м)
263/3282/15-к

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 квітня 2015 року м. Маріуполь
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7 ;
підозрюваного ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Маріуполі Донецької області апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 березня 2015 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.257, ст.263 ч.1 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
З матеріалів судової справи вбачається, що старший слідчий СВ «ОВС та ОГ ЗО» СУ ГУМВС України в Донецькій області за згодою прокурора відділу нагляду прокуратури Донецької області звернувся до Жовтневого районного суду міста Маріуполя з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Звертаючись з даним клопотанням до слідчого судді, слідчий в ньому зазначив, що з кінця жовтня 2014 року ОСОБА_9 , будучи незадоволеним своїм матеріальним становищем, вирішив організувати стійку, озброєну групу - банду, для скоєння розбійних нападів, викрадення осіб, вбивств, незаконного заволодіння транспортними засобами, спричинення тілесних ушкоджень та незаконному придбанні, носінні та зберіганні вогнепальної зброї, бойових припасів, без передбаченого законом дозволу, з метою заволодіння майном и грошима підприємств, установ, організацій та окремих осіб на території Донецької області.
Про свої наміри ОСОБА_10 повідомив своїм знайомим: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_8 , ОСОБА_16 та іншим невстановленим слідством особам, які також мали скрутне матеріальне становище та мали потребу у матеріальному доході, на що останні надали свою згоду.
Після чого вони заволоділи вогнепальною зброєю, бойовими та вибуховими речовинами, а саме: автоматом невстановленого зразку без номерних призначень з магазином без патронів; АКМ № МЧ 7961 1961 р.в. з з магазином який споряджено 30 патронами калібру 7,62; АКМ № ЯО8893 1969 р.в., без магазину; АКМ №ВИ9641 1961 р.в., без магазиу з коліматором; АКМ № МП2968, 1966 р.в. калібру 7,62мм без магазину; АКМ № НОМЕР_1 , 1968 р.в. калібру 7,62 мм без магазину; АКМ № НОМЕР_2 , 1964 р.в., калібру7,62 мм без магазину; АКМ № НОМЕР_3 , 1964 р.в., з магазином який споряджено патронами 7,62 у кількості 30 шт.; гранатомет РПГ 26 з маркуванням 254-19-91; гранатомет РПГ-26 з маркуваннями 054-16-88; гранатомет РПГ-26 з маркуванням 254-14---88; гранатомет РПГ-26 з маркуванням 254-5-90; гранатами «Ф-1» без запалів у кількості 7 шт.; гранатами РГД-5 без запалів у кількості 10 шт.; однією гранатою РГМ без запалу; гранатами ВОГ-25 у кількості 11 шт.; запалами до гранат УЗРГМ у кількості 12 шт.; патрони в коробках калібру 7,62мм загалом у кількості 1676 шт.; патрони в коробках калібру 5,45 мм загалом у кількості 1154 шт.;патрони калібру 308 у кількості 26 шт. гранати Ф-1 без запалів у кількості 3 шт.; гранати РГД-5 без запалів у кількості 6 шт.; одна граната РГН без запалу; три тротилові шашки (200гр., 400гр., 400гр.) ; запали до гранат УЗРГМ у кількості 7 шт.; одним запалом УДЗ до гранати; одним вибуховим пакетом; 2 електродетонаторами ЕДПР; однією гранатою ВОГ-25п; запалом до гранати УЗРГМ у кількості 1 шт.,вказану зброю члени банди планували використовувати при здійснені злочинів з метою усунення опору зі сторони потерпілих, а також при необхідності із застосуванням цієї зброї для фізичної ліквідації осіб, які будуть чинити активний опір їх злочинній діяльності, яку носили та зберігали при собі та за місцем тимчасового мешкання у Дніпропетровській області.
22 березня 2015 року, о 12.05 годині ОСОБА_8 , затриманий у порядку ст..208 КПК України.
23 березня 2015 року ОСОБА_8 оголошено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст..257, ст.. 263 ч.1 КК України.
В обґрунтування клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор посилався на те що ОСОБА_8 , підозрюється у вчиненні декількох особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 15 років. Крім того у зв`язку з тяжкістю злочинів ОСОБА_8 може переховуватись від органів досудового розслідування, знищити або сховати речі і документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Вказаним ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 25 березня 2015 року клопотання слідчого задоволено, а щодо підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Маріупольському слідчому ізоляторі строком на 60 днів, тобто до 20 травня 2015 року до 12-05 годин без визначення розміру застави.
Не погодившись з ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу яка 30.03.2015 року разом зі справою надійшла до Апеляційного суду Донецької області.
Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, захисник ОСОБА_7 посилається на недотримання слідчим суддею положень кримінального процесуального закону, зокрема, частини 2 статті 194 КПК, яка передбачає що слідчий суддя зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною 1 статті 194 КПК України.
Виклавши в апеляційній скарзі свої судження на обґрунтування доводів, захисник стверджує про недоведеність стороною обвинувачення наявності в діях підозрюваного ОСОБА_8 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
На його думку, в матеріалах кримінального провадження відсутні і будь-які об`єктивні дані, які свідчили б про те, що інший, більш м`який та не пов`язаний з позбавленням волі запобіжний захід, наприклад домашній арешт, не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177 КПК України.
Захисник вказує, що ОСОБА_8 жодного разу не вчиняв дій, які б свідчили про його намір переховуватися від органів слідства чи суду. Обвинувачений ОСОБА_8 не буде вчиняти спроб втечі, тому вказівка слідчого судді в ухвалі щодо наявності ризику про те, що ОСОБА_8 буде переховуватися від органів слідства чи суду є нічим не обґрунтованим припущенням.
Крім того, захисник посилається на те, що слідчим суддею розглянуто по суті клопотання, яке подано, підписано та узгоджено неповноважними особами, оскільки згідно повідомлення про підозру, кримінальні правопорушення в скоєнні яких підозрюється ОСОБА_8 були скоєні в Дніпропетровський та Донецькій областях. Але в порушення статті 218 КПК України, досудове розслідування на території Дніпропетровської області, де було затримано ОСОБА_8 та за повідомленням про підозру, були скоєні злочини, передбачені ст.257 ст.263 ч.1КК України, здійснювалось органами досудового слідства СУ ГУМВС України в Донецькій області, до компетенції якого не входить розслідування кримінальних справ на території Дніпропетровської області.
На думку захисника клопотання слідчого було розглянуто неповноважним складом суду, оскільки кримінальні правопорушення в яких підозрюється ОСОБА_8 були скоєні на території різних областей, а в матеріалах кримінального провадження відсутнє процесуальне рішення прокурора вищого рівня про вирішення підслідності, а тому у слідчого судді не малось відомостей про те, до якого саме слідчого судді, має право звертатися слідчий з клопотанням про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 .
Виходячи з наведених обставин, захисник просить ухвалу слідчого судді суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 відмовити.
Заслухавши доповідача, думку захисника про незаконність і необґрунтованість судового рішення з проханням його скасувати, думку підозрюваного, який просив теж скасувати ухвалу суду та призначити більш м`який запобіжний захід, міркування прокурора про безпідставність апеляційних вимог захисника та законність ухвали слідчого судді, перевіривши матеріали кримінального провадження і, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Згідно ч.2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Так, слідчий суддя обираючи міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 вказав, що прокурором доведено як наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень так і існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК Кодексу.
У колегії суддів не виникає сумнівів у висновках слідчого судді щодо обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень з боку органу досудового розслідування, про що свідчать матеріали кримінального провадження, висновком судово-балістичної експертизи, протоколом обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого вилучена вогнепальна зброя з бойовими припасами та затримано ОСОБА_8 .
Крім того, приймаючи рішення про задоволення клопотання слідчого про обрання щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри та ризиків, колегія суддів відмічає, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, тому колегія суддів вважає апеляційні вимоги захисника необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню.
Також колегія суддів вважає доводи щодо подання клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою неповноважними особами та про неповноважний склад суду необґрунтованими оскільки ОСОБА_8 було затримано до 08 години 22.03.2015, в протоколі його затримання вказаний час 12-05 годин 22.03.2015 року та мається підпис ОСОБА_8 , який не яких заперечень та заяв з приводу свого затримання не робив. Згідно ч.2 ст.218 КПК України, якщо слідчому стало відомо про обставини, які можуть свідчити про кримінальне правопорушення, розслідування якого не віднесене до його компетенції, він проводить розслідування доки прокурор не визначить іншу підслідність. Тому колегія суддів вважає ці доводи необґрунтованими.
З урахуванням наданих матеріалів судового провадження, колегія суддів вважає, що рішення слідчого судді за клопотанням про обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 є законним та обґрунтованим, а висновок про неможливість застосування іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою правильним.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422, КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 25 березня 2015 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді