У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Міщенка С.М.,

суддів

Федченка О.С., і Школярова В.Ф.,

за участю прокурора

Вергізової Л.А.

розглянувши в
судовому засіданні в м. Києві 06 листопада 2007 року кримінальну справу за
касаційним поданням заступника прокурора Кіровоградської області на вирок
Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 06 вересня 2007 року
щодо ОСОБА_1,

в с т а н о в и л а :

вказаним вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1народження,

раніше не судима,

засуджена за
ч.2 ст. 310 КК України на 1 рік обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України
звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік
і відповідно до ст. 76 цього Кодексу на
неї покладено обов'язок повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про
зміну місця проживання, з'являтися на виклик до органу, що відає виконанням
покарань та зобов'язана не виїжджати за межі України на постійне місце
проживання протягом іспитового строку.

В апеляційному порядку справа не
розглядалася.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винною в тому, що вона у весняний період
2006 року на власній присадибній ділянці на АДРЕСА_1незаконно посіяла і
виростила 302 кущі снодійного маку.

У касаційному поданні
прокурор, не оскаржуючи кваліфікацію дій ОСОБА_1, просить вирок щодо неї скасувати,
а справу направити на новий судовий розгляд у зв'язку з неправильним
застосуванням кримінального закону. Зокрема зазначає, що призначене ОСОБА_1
покарання у виді обмеження волі не відповідає вимогам ст. 61 ч.3 КК України,
оскільки таке покарання до жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років не
застосовується.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, думку прокурора про обґрунтованість касаційного
подання, яке він підтримує і просить задовольнити, перевіривши матеріали справи
та обговоривши викладені у поданні
доводи, колегія суддів вважає, що воно
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 61 КК України покарання
у виді обмеження волі не призначається особам, що мають дітей віком до 14 років.

Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_1,
має на утриманні малолітню дочку, 1997 року народження, що унеможливлює
застосування до неї такого виду покарання. Проте ці обставини суд при
призначенні покарання не врахував, а отже порушив вимоги зазначеної вище
статті.

Як убачається зі змісту п.8 постанови Пленуму Верховного
Суду України “Про практику
призначення судами кримінального
покарання” від 24 жовтня 2003 року №7, суд не має
права перейти до більш
м'якого виду покарання у
випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише
такі покарання, які з огляду на її вік
чи стан не можуть бути до неї
застосовані. В таких випадках суд, за наявності для того підстав,
відповідно до ст. 7 КПК України повинен закрити справу і звільнити особу від
кримінальної відповідальності або постановити обвинувальний вирок і
звільнити засудженого від
покарання.

Санкцією ч.1 ст. 310 КК України крім обмеження волі передбачені і інші види покарань, такі як штраф та арешт,
призначення яких у касаційному суді є
неможливим, тому що цим
погіршується становище засудженої,
яка звільнена від
відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, застосування якої у
разі призначення таких покарань
не допускається і до того ж питання про скасування вироку за м'якістю
призначеного ОСОБА_1 покарання у касаційному поданні не порушено.

Крім того, як убачається з
матеріалів справи висновки суду, викладені в мотивувальній і резолютивній
частинах оскаржуваного вироку містять істотні
протиріччя.

Так, у мотивувальній частині вироку суд визнав доведеним
обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 310 КК України
тоді як у резолютивній частині вказав про визнання її винною в скоєнні злочину,
передбаченого ч.2 ст. 310 КК України.

До того ж,
покладаючи на засуджену, звільнену від
відбування покарання з випробуванням, певні обов'язки, суд у
порушення вимог ст. 76 КК України поклав
на неї обов'язки, які не входять до
вичерпного переліку, передбаченого частиною першою цього закону.

З огляду на викладені обставини колегія суддів вважає
обґрунтованими доводи касаційного подання про неправильне застосування судом
першої інстанції кримінального закону, а це згідно з п.2 ч.1 ст. 398 КПК
України є підставою для скасування вироку.

При новому розгляді справи суду необхідно усунути
зазначені недоліки і за умови
підтвердження обсягу обвинувачення, в якому вона визнана винною за даним вироком, призначити
ОСОБА_1 покарання, яке б відповідало вимогам
ст.. 65 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.
394-396 КПК України, колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Верховного Суду України,

у
х в а л и л а :

касаційне заступника прокурора
Кіровоградської області задовольнити.

Вирок Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 06 вересня
2007 року щодо ОСОБА_1скасувати, а справу направити на новий судовий
розгляд цьому ж місцевому суду в іншому складі суддів.

С у д д і :

Міщенко С.М. Федченко
О.С. Школяров В.Ф.