Справа
№ 1 -263/2007
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

місто
Ковель 07
вересня 2007 року

Ковельський
міськрайоний суд Волинської області під головуванням

судді Денисюка
Р.С. ,

за
участю секретаря Миронюк
Т.М. ,

прокурора Волинець
СМ. ,

захисника ОСОБА_2,

потерпілого ОСОБА_3
,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні кримінальну справу про обвинувачення
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1народження, уродженки села Вітоніж Рожищенського району
Волинської області, громадянки
України, українки, з неповною середньою освітою, непрацюючої,
розлученої, проживаючої в селі
Стеблі Ковельського району Волинської області,
судимої Ковельським міськрайонним судом Волинської області 29.11.2006
року до 2-х років обмеження волі з іспитовим строком 2 роки (згідно постанови
Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28.08.2007 року
ОСОБА_1 скасовано звільнення від
відбування покарання з випробуванням і направлено її для відбування
покарання, визначеного вищевказаним
вироком), у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.
164 КК України, суд,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Ковельського міського суду від 06.03.1996 року вирішено стягувати з
ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3на утримання
неповнолітніх дітей: ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2народження, та
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3народження, аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів
заробітку щомісячно, починаючи з
06.03.1996 року і до їх повноліття.

29.11.2006
року ОСОБА_1 засуджено вироком
Ковельського міськрайонного суду за
ст. 164 ч. 1 КК України за злісне
ухилення від сплати аліментів за період з 01.06.1999 року по 31.01.2006 року і
призначено покарання у виді обмеження волі на строк два роки. Боржником
добровільно рішення суду не виконується,
грошові кошти на утримання дітей не виплачуються, заходи щодо працевлаштування не вживаються. ОСОБА_1 на облік в Ковельський міськрайонний центр не
стала, як така, що шукає роботу, від сплати аліментів ухиляється, постійного місця проживання не має.
ОСОБА_1 на попередження державного
виконавця про необхідність працевлаштування та добровільно сплачувати аліменти
не реагувала, матеріальної допомоги на
утримання дітей не надає, заходів по
працевлаштуванню та погашенню заборгованості по аліментах не вживає. У зв'язку
із бездіяльністю ОСОБА_1 за період із
01.02.2006 по 30.06.2007 року утворилась заборгованість по сплаті аліментів у
розмірі 4629, 39 гривень.

Допитана
в судовому засіданні в якості підсудної ОСОБА_1
свою вину у вчиненні вказаного злочину визнала частково і по суті
пред'явленого обвинувачення показала, що
дійсно не сплачувала аліменти за даний період,
оскільки ніде не могла влаштуватися на роботу. Зобов'язується погашати
заборгованість по мірі можливості. У центр зайнятості про пошук роботи не
зверталася. Попередження із виконавчої служби отримувала, знала про необхідність працевлаштування та
сплати аліментів. Просить суворо не карати,
щиро

2

розкаюється
в скоєному. Вину визнає частково ,
оскільки причиною несплати аліментів є те що вона не могла влаштуватись
на роботу за відсутності документів які залишились у потерпілого.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ст. . 164 ч. 2
КК України, доводиться наступними
доказами по справі.

Зокрема, потерпілий ОСОБА_3 пояснив суду,
що за рішенням суду з ОСОБА_1 на
його користь стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дочок ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 в розмірі 1/3 частини з усіх видів її заробітку. ОСОБА_1 дітьми не цікавиться, коштів на їх утримання не надає, в результаті чого виникла заборгованість по
сплаті аліментів.

Свідок
ОСОБА_6 показала суду, що у неї на
виконанні знаходиться виконавчий лист Ковельського міськрайонного суду по
справі № 2-79, виданий 12.03.1996
року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітніх дітей в
розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дітьми
повноліття. Боржник аліменти добровільно не сплачувала, у зв'язку із чим неодноразово попереджалася
про необхідність працевлаштування з метою виплати аліментів. На даний час в неї
виникла заборгованість по аліментах у сумі 4629, 39 гривень.

Крім часткового
визнання вини підсудною, показів
потерпілої, свідка, вина ОСОБА_1
у вчиненні злочину,
передбаченого ст. 164 ч. 2 КК України, підтверджується письмовими доказами по
справі, дослідженими в ході судового
розгляду справи.

Зокрема, копією виконавчого листа про стягнення з
ОСОБА_1 аліментів на утримання
неповнолітніх дітей від 12.03.1996 року (а.с.
8), копією вироку Ковельського
міськрайонного суду Волинської області від 19.11.2006 року (а.с. 10-11),
копіями попереджень (а.с. 12-15), довідкою ВДВС Ковельського міськрайонного
управління юстиції від 24.07.2007 року про заборгованість, відповідно до якої ОСОБА_1 має заборгованість по сплаті аліментів в
розмірі 4629, 39 гривень (а.с. 7), актом державного виконавця від 19.07.2007
року (а.с. 19).

Суд
повно, всесторонньо, об'єктивно аналізуючи зібрані по справі та
досліджені в ході судового розгляду справи докази, приходить до висновку про доведеність вини
підсудної ОСОБА_1 у вчиненні
інкримінованого злочину та кваліфікує її дії за
ст. 164 ч. 2 КК України як злісне
ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей
(аліментів), вчинене особою, раніше судимою за злочин, передбачений
ст. 164 ч.1КК України.

Проаналізувавши
зібрані по справі докази, суд приходить
до висновку, що ОСОБА_1 злісно ухиляється від сплати призначених
аліментів на утримання дітей, не вживає
заходів для працевлаштування.

Також
ОСОБА_1 мала можливість спілкуватися із
дітьми, однак, повністю усунулася від виховання дітей, не цікавився їхнім життям та взагалі не
надавала та не надає матеріальної допомоги на їхнє утримання та виховання, що свідчить про злісне ухилення від сплати
аліментів.

Ігнорування
ОСОБА_1 попереджень виконавчої служби
про необхідність працевлаштування та сплати аліментів суд трактує як злісне
ухилення від сплати аліментів, так як
підсудній про це було відомо і це встановлено в судовому засіданні.

Також
суд не приймає до уваги покази підсудної в частині того , що вона не могла влаштуватись на роботу
, оскільки не мала паспорта якого забрав
чоловік, тому що вказана обставина не
доведена в судовому засіданні.

Постановою
Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28.08.2007 року
підсудній ОСОБА_1 скасовано звільнення
від відбування покарання з випробуванням та направлено її для відбування
покарання призначеного вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської
області від 29 листопада 2006 року.

При
обранні міри кримінального покарання суд враховує характер та ступінь
суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_1
злочину та особу винної у їх сукупності.

Пом'якшуючих покарання обставин по справі в діях ОСОБА_1 суд визнає не вбачає.

Обставиною, що обтяжує покарання, в діях ОСОБА_1 суд визнає вчинення нею злочину під час
відбуття іспитового терміну, рецидив
злочину.

Також
судом при призначенні міри покарання за даним вироком враховується та
обставина, що ОСОБА_1 була засуджена за вчинення злочину, передбаченого
ст. 164 ч. 1 КК України, та знову вчинила злочин під час відбуття
іспитового строку, що свідчить про
те, що особа нестала на шлях
виправлення. Крім того, ОСОБА_1 ігнорувала виклики суду, через що до останньої було застосовано
привід, по місцю проживання
характеризується негативно, зловживає
спиртними напоями, не виправдала
довіру, виказану їй судом при
призначенні покарання з випробуванням,
злісно ухиляється від сплати аліментів,
продовжує антиморальну та антисоціальну поведінку.

За таких
обставин суд вважає, що перевиховання
підсудної можливе за умови її ізоляції від суспільства і до неї слід
застосувати міру покарання, пов'язану із
обмеженням волі.

Враховуючи
вищевикладене та керуючись ст. ст.
323, 324 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:

Визнати
винною ОСОБА_1у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, та призначити їй покарання у виді обмеження
волі на строк 2 (два) роки.

На
підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом
приєднання до покарання, призначеного за
даним вироком, частково невідбутого
покарання за попереднім вироком Ковельського міськрайонного суду від 29.11.2006
року 6 (шість) місяців обмеження волі,
остаточно призначити покарання ОСОБА_1
у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців.

Міру
запобіжного заходу ОСОБА_1 до вступу
вироку в законну силу обрати у виді підписки про невиїзд.

Вирок
може бути оскаржено до апеляційного суду Волинської області протягом
п'ятнадцяти діб з моменту його проголошення.