Справа № 11-904 / 2007
в 1-й інстанції Овсюхно М.Є.
Категорія: постанова про повернення справи на додаткове розслідування
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2007
року. м.
Київ.

Колегія суддів
судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Київської області

в складі:

головуючого Ігнатюка О.В.

судців Капічон
О.М., Орла А.І.

з участю:
прокурора Єлфімова І.П.

захисника ОСОБА_1

обвинуваченого ОСОБА_2

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляцією
прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції на
постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 липня
2007 року -

встановила:

Органом
досудового слідства ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець сел. Клюки Тетіївського
району Київської області, громадянин України, із вищою освітою, працюючий ОУ
УКР ГУ МВС України
в Київській області, який мешкає АДРЕСА_1, раніше не судимий обвинувачується у
вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України. Згідно із
пред"явленим обвинуваченням, злочин було вчинено за наступних обставин.

Перебуваючи
із 24 листопада 2003 року на посаді оперуповноваженого ВКР Бориспільського МРВ ГУ МВС України в
Київській області, будучи службовою особою, ОСОБА_2 неналежно виконував свої
службові обов"язки через несумлінне ставлення до них, що заподіяло істотну
шкоду охоронюваним законом правам окремих громадян, державним інтересам і
спричинило тяжкі наслідки. Так, громадянина ОСОБА_3 вироком Бориспільського
районного суду Київської області від 16 січня 2001 року було засуджено за ч.2
ст. 140 КК України 1960 року із застосуванням ст. 45 КК України 1960 року до
покарання у виді позбавлення волі умовно. За поданням Бориспільського відділу
КВІ постановою Бориспільського районного суду Київської області від 27 квітня
2001 року ОСОБА_3 було скасоване умовне засудження із направленням його в місця
позбавлення волі. Цією ж постановою було оголошено розшук ОСОБА_3, який було
доручено Бориспільському РВ ГУ
МВС України в Київській області. На підставі даної постанови в Бориспільському
МРВ було заведено оперативно-розшукову справу за № 05-520 по розшуку ОСОБА_3,
яка із грудня 2003 року перебувала у провадженні оперуповноваженого ОСОБА_2.

2

21
червня 2002 року за вчинення іншого злочину щодо ОСОБА_3 було обрано запобіжних
захід у вигляді взяття під варту. Вироком Деснянського районного суду м. Києва
від 01 серпня 2002 року ОСОБА_3 було засуджено за ст. 15, ч.2 ст. 185 КК
України до 1-го року і 6-ти місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК
України до цього покарання було частково приєднане невідбуте покарання за
вироком Бориспільського районного суду Київської області від 16 січня 2001 року
і остаточне покарання визначене у виді 2-х років і 6-ти місяців позбавлення
волі. Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 15 квітня 2004
року ОСОБА_3 було звільнено із Ірпінської ВК № 132 умовно-достроково на 7
місяців і 19 днів. Після звільнення ОСОБА_3 перебував за місцем реєстрації.

Оперуповноважений
ВКР Бориспільського МРВ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_2, неналежно
виконуючи свої службові обов"язки через несумлінне ставлення до них,
неналежним чином проводив оперативно-розшукові заходи, спрямовані на
встановлення місця перебування ОСОБА_3, не організував систематичних перевірок
особи, що розшукується, за обліками ОВС, в зв"язку із чим розшук
останнього припинений не був. На запити Бориспільського районного суду
Київської області з приводу розшуку ОСОБА_3, ОСОБА_2 готував формальні, не підтверджені
конкретними проведеними оперативно-розшуковими заходами, відповіді про те, що
місцезнаходження ОСОБА_3 не встановлено, хоча останній в цей час перебував у
місцях позбавленні волі, а потім за місцем реєстрації.

Все це
призвело до того, що 31 січня 2005 року ОСОБА_3 був незаконно затриманий та
незаконно доставлений до Березанської ВК № 95 Київської області для відбування
ним уже відбутого покарання і незаконно відбував покарання у виді позбавлення
волі протягом 8 місяців і 15 днів, чим було спричинено істотної шкоди його
охоронюваним законом правам, свободам і інтересам, підірвано авторитет та
престиж правоохоронних органів.

Постановою
Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2007 року
зазначена кримінальна справа із стадії попереднього розгляду повернута на
додаткове розслідування. Дане рішення суд першої інстанції мотивував наявністю
істотних порушень вимог КПК України, допущених на стадії досудового слідства,
без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду. Так,
ОСОБА_3 на досудовому слідстві не був визнаний потерпілим. Постанова про
виділення в окреме провадження матеріалів за фактом службової недбалості іншими
особами містить неконкретний характер та невідомо чому не притягнуті до
відповідальності службові особи Березанської ВК № 95. Посилався і на те, що суд
не має можливості встановити родичів ОСОБА_3, який помер. Судом запропоновано в
процесі додаткового розслідування вирішити питання про притягнення до
відповідальності службових осіб, які займались розшуком ОСОБА_3, затримували
його, направляли для відбування покарання до виправної колонії та службових
осіб колонії на контролі у яких перебувала особова справа засудженого; вирішити
питання про скасування постанови про виділення матеріалів щодо службових осіб
ВКР Бориспільського МРВ ГУ
МВС України в Київській області в окреме провадження; встановити рідних ОСОБА_3
та вирішити питання про визнання їх потерпілими.

В
апеляції прокурора вказано на незаконність постанови та необхідність її
скасування. В обгрунтування апеляції прокурор посилався на те, що постанова
суду містить неконкретний характер, не вказано, яких осіб необхідно притягнути
до відповідальності та до якого виду відповідальності. Посилався при цьому
також на те, що справа може бути повернута на додаткове розслідування для
притягнення до кримінальної відповідальності інших осіб, якщо окремий розгляд
справи щодо них не можливий. Вважав, що відсутні правові підстави для визнання
у даній справі потерпілими родичів ОСОБА_3 На думку апелянта,

3

при проведенні
попереднього розгляду даної справи суд вийшов за межі питань, передбачених
главою 23 КПК України. Просив постанову скасувати, а справу повернути на новий
судовий розгляд.

Вислухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення прокурора, який апеляцію підтримав,
вважав, що справа повернута на додаткове розслідування необґрунтовано, у суду
були підстави для розгляду даної справи по суті, просив постанову скасувати, а
справу направити на новий судовий розгляд; пояснення захисника ОСОБА_1 та обвинуваченого
ОСОБА_2., які
заперечували проти задоволення апеляції, вважали, що суд повернув справу на
додаткове розслідування обгрунтовано, просили залишити апеляцію без
задоволення, а постанову - без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши
доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція підлягає до
часткового задоволення.

Відповідно
до ст. 246 КПК України повернення справи на додаткове розслідування із стадії
її попереднього розгляду допускається у випадку наявності таких порушень вимог
КПК України, без усунення яких справа не може бути призначена до судового
розгляду. За клопотанням прокурора, обвинуваченого, його захисника чи законного
представника суддя вправі повернути справу на додаткове розслідування для
притягнення до кримінальної відповідальності інших осіб, якщо окремий розгляд
справи щодо них неможливий, а за клопотанням прокурора, потерпілого чи його
представника у випадку наявності підстав для кваліфікації дій обвинуваченого за
статтею КК України, яка передбачає відповідальність за більш тяжкий злочин, чи
для пред"явлення йому обвинувачення, яке до цього не було пред'явлено.

Повертаючи,
за клопотанням захисника обвинуваченого, дану справу на додаткове розслідування
із стадії попереднього розгляду справи, суд першої інстанції обгрунтовано
вказав на наявність таких порушень вимог КПК України, без усунення яких справу
не може бути призначено до судового розгляду та на наявність підстав для
притягнення до відповідальності інших осіб.

Із
матеріалів кримінальної справи вбачається, що постановою слідчого прокуратури
Дарницького району м. Києва від 27 грудня 2006 року в окреме провадження були
виділені матеріали кримінальної справи за фактом службової недбалості
службовими особами ВКР Бориспільського МРВ ГУ МВС України в Київській області, в провадженні яких
перебувала оперативно-розшукова справа по розшуку ОСОБА_3 в період із 12 червня
2002 року по грудень 2003 року. Суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого
висновку про те, що ця постанова винесена із порушенням вимог КПК України, має
не конкретний характер і винесена без визначення кола осіб, причетних до
зазначеного розшуку.

Колегія
суддів окрім того вважає, що виділенням зазначеної справи у окреме провадження,
були грубо порушені вимоги ст. 26 КПК України. Так, відповідно до ч.2 ст. 26
КПК України виділення справи допускається тільки у випадках, які викликаються
необхідністю, коли це не може негативно відбиватися на всебічності, повноті і
об"єктивності дослідження і вирішення справи. Між тим, ні постанова про
виділення справи у окреме провадження, ні матеріали самої кримінальної справи
не містять будь-яких даних, які б вказували на існування необхідності
зазначеного вище виділення кримінальної справи у окреме провадження. Поряд із
цим, виділення в окреме провадження матеріалів кримінальної справи за фактом
службової недбалості службовими особами в провадженні яких перебувала
оперативно-розшукова справа по розшуку ОСОБА_3 в період із 12 червня 2002 року
по грудень 2003 року, на думку колегії суддів, негативно вплинуло на всебічність,
повноту і об"єктивність дослідження обставин справи, оскільки до
кримінальної відповідальності у даній справі притягається лише особа, у
провадження якої оперативно-розшукова справа щодо ОСОБА_3 надійшла приблизно через півтора року після
затримання

4

останнього і
розшук якого на
той час мав
бути уже припинений
іншими службовими особами.

Наведене,
в своїй сукупності, вказує на те, що в процесі проведення досудового слідства
були допущені порушення вимог ст. 26 КПК України, дане порушення
кримінально-процесуального закону колегія суддів вважає істотним, таким, яке
перешкоджає суду повно, всебічно та об"єктивно розглянути справу і
прийняти у ній законне і обгрунтоване рішення.

Доводи
апеляції прокурора щодо можливості витребування судом виділених у окреме
провадження матеріалів та їх дослідження не грунтуються на вимогах діючого
законодавства.

Колегія
суддів вважає обгрунтованими і висновки суду першої інстанції щодо наявності
підстав для притягнення до кримінальної відповідальності інших осіб, зокрема
тих, які займались розшуком ОСОБА_3, затримували його, направляли до виправної
колонії, а також службових осіб виправної колонії, причетних до незаконного
утримання ОСОБА_3 під вартою.

Посилання
прокурора у апеляції на можливість окремого розгляду кримінальних: щодо
ОСОБА_2. та інших службових осіб, колегія суддів вважає не обгрунтованим,
оскільки необхідність окремого розгляду таких справ органом досудового слідства
при виділенні справи не мотивована, а окремий розгляд цих справ може вплинути
на повноту, всебічність та об"єктивність дослідження обставин справи.

Доводи
апеляції прокурора щодо відсутності вказівки суду на те, до якої
відповідальності мають бути притягнуті службові особи, є не обгрунтованими,
оскільки в постанові суду вказується на необхідність повернення справи на
додаткове розслідування із стадії попереднього розгляду справи, із підстав,
передбачених ст. 246 КПК України, а дана стаття передбачає необхідність
притягнення інших осіб тільки до кримінальної відповідальності.

Колегія
суддів вважає такими, які не грунтуються на матеріалах справи доводи апеляції
прокурора про те, що суд під час попереднього розгляду зазначеної справи вийшов
за межі питань, передбачених главою 23 КПК України, оскільки, відповідно до ст.
237 КПК України, під час попереднього розгляду справи суду належить
з"ясовувати питання про наявність порушень вимог КПК України, які
перешкоджають призначенню справи до судового розгляду та про наявність підстав
для притягнення до кримінальної відповідальності інших осіб.

Тривалість
проведення попереднього розгляду справи, на думку колегії суддів, не є
підставою для скасування постанови про повернення справи на додаткове
розслідування.

Таким
чином колегія суддів вважає, що зазначена справа на законних підставах із
стадії її попереднього розгляду повернута на додаткове розслідування із мотивів
наявності істотних порушень вимог КПК України, які перешкоджають призначенню
справи до судового розгляду та із мотивів необхідності притягнення до
кримінальної відповідальності інших осіб. Підстав для скасування постанови суду
першої інстанції в цій частині колегія суддів не вбачає в зв"язку із чим
залишає апеляцію прокурора в цій частині без задоволення, а постанову суду в
цій частині - без змін.

Разом із
тим колегія суддів вважає, що вказівка суду першої інстанції щодо необхідності
встановлення в процесі проведення додаткового розслідування родичів померлого
ОСОБА_3 та вирішення питання про визнання їх потерпілими не грунтуються на
вимогах діючого законодавства. Так, у відповідності до ч. 5 ст. 49 КПК України,
у справах про злочини, внаслідок яких сталася смерть потерпілого, права,
передбачені ст. 49 КПК України, мають його близькі родичі. Між тим матеріали
справи не містять даних про те, що смерть ОСОБА_3 сталася внаслідок інкримінованого
ОСОБА_2 злочину, тому

5

вказівку суду на
необхідність визнання родичів ОСОБА_3 потерпілими у даній справі не можливо
визнати обгрунтованою і такою, яка відповідає вимогам закону. В зв"язку із
викладеним колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити апеляцію
прокурора, виключити із постанови суду першої інстанції вказівку щодо
необхідності встановлення родичів померлого ОСОБА_3 та визнання їх потерпілими,
змінивши постанову в цій частині.

Керуючись ст.
365, 366, 382 КПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляцію
прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції
задовольнити частково.

Постанову
Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2007 року
про повернення даної справи на додаткове розслідування змінити. Виключити із
даної постанови посилання суду на необхідність встановлення родичів померлого
ОСОБА_3 та необхідність визнання їх потерпілими.

В іншій
частині постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17
липня 2007 року про повернення на додаткове розслідування кримінальної справи
про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 367 КК
України залишити без змін із урахуванням доповнень, викладених у мотивувальній
частині даної ухвали.

Запобіжний
захід щодо ОСОБА_2. залишити без змін.