Справа №784/1298/13 30.04.2013 01.04.2013 30.04.2013
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 11-кп/784/41/13 Головуючий у 1-й інстанції:
Категорія: ст.186 ч.2 КК України Доповідач: Хомік І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2013 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Хоміка І.М.

суддів: Гребенюк В.І., Рудяка А.В.,

при секретарі: _Рябеженко А.А.

за участі прокурора: Цибух Т.І.

обвинуваченої: ОСОБА_2

потерпілої ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої на вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 04.02.2013 року, яким

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку м. Очакова Миколаївської області, громадянку України, з середньою освітою, непрацюючу, незаміжню, яка проживає в АДРЕСА_1, раніше судиму:

- вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 12.06.2012 року за ч.2 ст.185 КК України до 2 років обмеження волі.

- засуджено за ч.2 ст.185 КК України - до 2 років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.186 КК України - до 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_2 призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання повністю приєднано невідбуте покарання за вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 12.06.2012 року і остаточно призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

Згідно вироку суду ОСОБА_2 визнана винною у тому, що в період з 29 червня по 04 липня 2012 року, маючи умисел на таємне викрадення майна, з корисливих мотивів, діяючи повторно, шляхом вільного доступу, знаходячись в квартирі АДРЕСА_1, таємно викрала кредитну картку ПАТ КБ «Приватбанк», що належить на праві приватної власності ОСОБА_3, після чого з місця події зникла. Продовжуючи свій злочинний умисел, 04 липня 2012 року близько 18-00 год. та 07 липня 2012 року близько 11-00 год. ОСОБА_2, знаючи пін-код викраденої кредитної картки, зняла з її рахунку 500 грн. та 1230 грн. відповідно., після чого з місця події зникла, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинила потерпілій ОСОБА_3 матеріальні збитки на загальну суму 1730 грн.

Крім цього, ОСОБА_2 07.08.2012 року близько 13-00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи повторно, шляхом вільного доступу через незачинені вхідні двері проникла до приміщення літньої кухні, що розташована на території домоволодіння АДРЕСА_2 звідки намагалася таємно викрасти майно ОСОБА_4, а саме 3 алюмінієві сковорідки та алюмінієвий казан, проте була помічена ОСОБА_5, та не зважаючи на прохання останньої повернути викрадене, ОСОБА_2 покинула територію вказаного домоволодіння з відкрито викраденим майном, спричинивши своїми діями потерпілій ОСОБА_4 матеріальний збиток на загальну суму 370 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачена, не оспорюючи кваліфікацію її дій та погоджуючись з висновками суду щодо фактичних обставин справи, просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання шляхом його пом'якшення. Звертає увагу, що потерпілі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 претензій матеріального чи морального характеру до неї не мають, адже вона повністю відшкодувала йм завдану кримінальним правопорушенням шкоду.

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачена порушує питання про неповноту проведеного досудового розслідування. Стверджує, що злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України не вчиняла. Просить матеріали кримінального провадження повернути прокурору для проведення додаткового досудового розслідування, посилаючись на незаконність відмови слідчого затвердити угоду про примирення між обвинуваченою та потерпілими. Крім того, зазначає про навмисне недолучення органами досудового розслідування до матеріалів кримінального провадження позитивної характеристики ОСОБА_2, яку остання особисто долучила до апеляційної скарги. Крім того, просить апеляційний суд допитати потерпілих по справі, які, на думку апелянта, можуть підтвердити її непричетність до вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

Крім того, на адресу апеляційного суду надійшли клопотання потерпілих ОСОБА_3 від 04.03.2013 року та ОСОБА_4 від 09.04.2013 року, які просили вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_2 скасувати, а матеріали кримінального провадження повернути для проведення додаткового досудового розслідування. Вказують, що жодних претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченої не мають, проте до постановлення вироку судом не укладали угоду про примирення з останньою через не повідомлення та не роз'яснення їм слідчим на стадії досудового розслідування про можливість її укладення. Крім того, потерпілі в своїх клопотання ставлять питання про неповноту проведеного досудового розслідування у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_2 в частині кваліфікації дій останньої за ч.2 ст.186 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої, яка просила апеляційну скаргу задовольнити, вирок суду в частині призначеного покарання змінити шляхом його пом'якшення, пояснення потерпілої, яка просила закрити провадження за її примиренням з обвинуваченою, з'ясувавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив вирок суду залишити вирок суду без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, а також наданих апеляційному суду клопотань потерпілих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про повернення справи на додаткове досудове розслідування, колегія суддів приходить до висновку, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Винність обвинуваченої ОСОБА_2 у визнаному судом обвинуваченні за ст. 185 ч.2 КК України, за обставин викладених у вироку суду, підтверджується сукупністю доказів, досліджених в судовому засіданні, яким суд дав належну правову оцінку.

З матеріалів справи вбачається, що як на досудовому розслідуванні, так і в суді першої інстанції, обвинувачена визнавала свою вину за цим епізодом повністю, не оспорюючи кваліфікацію дій ні за ч.2 ст.185 КК України, та погоджувалася з висновками суду щодо фактичних обставин справи в повному обсязі.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпіла ОСОБА_3 являється матір'ю обвинуваченій ОСОБА_4, яка звернулась з відповідним клопотанням, підтриманим в апеляційному суді про примирення з обвинуваченою, про що їй не роз'яснювалось ні слідчим, ні прокурором, ні судом.

Відповідно до ч.3 ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження вчинений ОСОБА_2 злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, а за змістом ст. 477 КПК України, за суб'єктом злочину, відноситься до категорії справ приватного обвинувачення.

Враховуючи те, що згідно заяви потерпілої ОСОБА_3, вона відмовилася від обвинувачення відносно ОСОБА_2 за ч.2 ст. 185 КК України, колегія суддів вважає за необхідне у відповідності до вимог ст. 417 КПК України закрити кримінальне провадження у зв'язку з відмовою потерпілої від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення на підставі п.7ч.1ст.284 КПК України. За таких обставин, вирок суду першої інстанції в частині засудження ОСОБА_2 за ст. 185 ч.2 КК України підлягає скасуванню,а кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч.2 ст.185 КК України - закриттю на підставі п.7ч.1 ст.284 КПК України.

Що стосується вироку суду в частині засудження ОСОБА_2 за ст. 186 ч.2 КК України, то він в цій частині також підлягає скасуванню з поверненням кримінального провадження на новий судовий розгляд в зв'язку з істотним порушенням вимог КПК України.

Суд 1- інстанції по вказаному епізоду взагалі не досліджував докази, лише обмежився оголошенням показань потерпілої і свідків, які давались ними на досудовому слідстві, що свідчить про порушення судом вимог ч.4 ст. 95 КПК України, яка зобов'язує суд обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями наданими слідчому, прокурору або посилатись на них.

Таким чином,суд допустився суттєвого порушення однієї з основних засад судочинства, а саме безпосередності дослідження показань, тобто суд порушив вимоги ст. 23 КПК України, що є істотним порушенням норм КПК України, в зв'язку з чим вирок суду в цій частині підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду.

В зв'язку із скасуванням вироку суду підлягає також скасуванню обрана судом обвинуваченій ОСОБА_2 міра запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Керуючись ст. ст. 412, 417, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_2 задовольнити частково.

Вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 04.02.2013 року відносно ОСОБА_2 - скасувати.

Закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 в частині обвинувачення за ч.2 ст.185 КК України у зв'язку з відмовою потерпілої ОСОБА_3 від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення на підставі п.7ч.1 ст.284 КПК України.

Кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_2 за ст. 186 ч.2 КК України направити до Очаківського міжрайонного суду Миколаївської області , призначивши новий судовий розгляд.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_2 у виді тримання під вартою - скасувати, звільнивши її з-під варти в залі суду.

Головуючий :

Судді :