Справа № 152/2467/13-к
Провадження №11-кп/772/331/2015
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 квітня 2015 рокум. Вінниця

Колегія суддів Апеляційного суду Вінницької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

адвоката ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000073 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 , на вирок Шаргородського районного суду Вінницької області від 30.04.2014, яким засуджено

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та жительку АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

- за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 1 700 грн.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь комунального закладу Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка 4 783 грн. 50 коп. вартість перебування ОСОБА_7 на стаціонарному лікуванні.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь Шаргородської центральної районної лікарні 933 грн. 14 коп. вартість перебування ОСОБА_7 на стаціонарному лікуванні.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 4 527 грн. 60 коп. у відшкодування матеріальної шкоди, 3 000 грн. у відшкодування витрат за надання правової допомоги, 5 000 грн. у відшкодування моральної шкоди та 50 грн. судового збору.

Вирішено долю процесуальних витрат та речових доказів.

Згідно вироку суду, ОСОБА_9 24 жовтня 2012 року біля 15 години, перебуваючи на межі земельних ділянок свого домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1 та домоволодіння ОСОБА_10 по АДРЕСА_2 , спільно з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 розпочала словесну суперечку з ОСОБА_10 . Помітивши зазначену суперечку, до них підійшла ОСОБА_7 , дружина ОСОБА_10 , яка з метою залагодження конфлікту зробила зауваження ОСОБА_9 , на що остання спільно з ОСОБА_11 виразилася на адресу ОСОБА_7 нецензурними словами та підійшли до неї. ОСОБА_11 , схопивши руками ОСОБА_7 за верхній одяг, розпочала її шарпати та штовхати. У цей час ОСОБА_9 , непомітно для конфліктуючих, піднявши руками з землі сокиру та обійшовши ОСОБА_7 ззаду умисно, з метою нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи свої дії, нанесла їй один удар обухом сокири в область лівої частини голови. Унаслідок нанесеного ОСОБА_9 удару ОСОБА_7 одержала легкі тілесні ушкодження.

В своїй апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 , просить скасувати вирок Шаргородського районного суду як незаконний та необґрунтований та винести новий вирок, яким виправдати ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 125 КК України зі слідуючих підставі.

Так кримінальне провадження за заявами ОСОБА_9 та ОСОБА_11 від 29.05.2013 року про скоєння ОСОБА_7 щодо них кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України слідчим в жовтні 2013 року виділено в окреме провадження (т.2 а.с.102) і не розслідується, що на думку захисту свідчить про неповноту досудового слідства.

Вирок суду ґрунтується на недопустимих доказах, оскільки суд, визнав доведеним, що обвинувачена обухом сокири нанесла один удар в голову потерпілій, однак знаряддя злочину сокиру, що залучена до справи в якості речового доказу, суд сам же визнав недопустимим доказом, оскільки є сокирою не з дерев`яною, а пластиковою ручкою.

Судом безпідставно взято до уваги показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , оскільки всі вони знаходяться в неприязних стосунках з членами родини обвинуваченої, а тому з їх боку можлива помста.

Слідчий та дільничний інспектор свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 також давали суперечливі свідчення.

Потерпіла ОСОБА_7 стверджувала, що після отриманих тілесних ушкоджень почувала себе погано і нікому не телефонувала, тоді як роздруківка телефонних розмов свідчить про її 9 дзвінків загальною тривалість більше 4 хвилин, чого хвора людина не робила б (т.2 а.с.115-120).

Адвокат не погоджується з рішенням суду з приводу цивільних позовів, оскільки потерпіла лікувалась не тільки від отриманої травми, але й від інших хвороб, які з нею не пов`язані.

Розписка адвоката не є доказом оплати юридичної допомоги.

Заслухавши доповідача, адвоката, який просив вирок суду скасувати, та виправдати обвинувачену, потерпілу та прокурора, які просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу адвоката слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_9 в скоєні злочинів, за які вона засуджена, при обставинах, викладених у вироку, є обґрунтованим і підтверджується доказами, допустимість яких перевірив суд першої інстанції в судовому засіданні та дав вірну оцінку і юридичну кваліфікацію.

Згідно вимог ст.22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позиції, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, а відповідно зі ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Докази, зазначені та надані сторонами кримінального провадження судом першої інстанції дослідженні в повному обсязі, обставин, які б завадили сторонам скористатися своїми процесуальними правами в наданні інших доказів не встановлено.

Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а тому показання допитаних у суді свідків про обставини справи покладено в основу вироку, з огляду на що посилання апелянта на їх суперечливість не ґрунтуються на вимогах закону.

Твердження обвинуваченого та його адвоката про неповноту слідства не узгоджується із вимогами ст.ст. 22, 92, 93 КПК України, якими передбачено змагальність сторін, обов`язок доказування та збирання доказів та прямо суперечить основним засадам кримінального провадження відповідно до КПК України 2012 року, прийнятого у відповідності до європейських стандартів.

Судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі.

Судом першої інстанції в ході кримінального провадження дотримано вимоги ст.ст. 22, 92, 93, 349, 350 КПК України, що є гарантією забезпечення права сторін на справедливий судовий розгляд, а тому неповноти судового розгляду, чи істотних порушень вимог кримінального процесуального закону допущені не були.

Відповідно до ч.3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції.

Однак жодного клопотання обвинуваченої чи її адвоката не надходило, повторне дослідження доказів чи дослідження інших доказів за ініціативи суду порушило б принцип рівності сторін та свідчило б про упередженість суду.

Тому твердження адвоката, щодо неповноти досудового слідства, оскільки кримінальне провадження за заявами ОСОБА_9 та ОСОБА_11 від 29.05.2013 року про скоєння ОСОБА_7 щодо них кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України слідчим в жовтні 2013 року виділено в окреме провадження (т.2 а.с.102), не ґрунтується на законі, бо стороною захисту не заявлялось з цього приводу жодного клопотання. Крім того, ці обставини не виключають доведеність інших обставин нанесення тілесних ушкоджень обвинуваченою.

Суд відповідно до вимог ст.ст.86, 87 КПК України визнав недопустимим речовий доказ сокиру з пластиковою ручкою, оскільки достовірно встановлено, що знаряддям злочину була сокира з дерев`яною ручкою, тому твердження захисту, що вирок суду ґрунтується на недопустимих доказах, не відповідає дійсності.

Твердження сторони захисту, що судом безпідставно взято до уваги показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , оскільки всі вони знаходяться в неприязних стосунках з членами родини обвинуваченої, а тому з їх боку можлива помста не узгоджуються з вимогами ст.404 ч.3 КПК України, оскільки жодний доказ стороною захисту не надавався, а неприязні стосунки не є доказам завідомо неправдивих свідчень свідка в суді, а виключно припущеннями.

Заява ж захисту про неправдивість свідчень слідчого та дільничного інспектора свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 не містить навіть обґрунтування.

Наполягання адвоката в своїй апеляційній скарзі, що потерпіла дзвонила зі свого телефону після заподіяння їй тілесних ушкоджень, жодним чином не впливає на наявність у неї тілесних ушкоджень, оскільки їх наявність підтверджується відвідним висновком СМЕ.

Не підлягає задоволенню апеляційна скарга адвоката і в частині невірного вирішення цивільного позову, оскільки прийняте судом рішення ґрунтується на досліджених в суді доказах, щодо недопустимості яких стороною захисту жодних клопотань не заявлялось.

З показань в судовому засіданні свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_14 , які бачили як ОСОБА_9 підняла з підлоги сокиру та вдарила по голові потерпілу, ОСОБА_15 , який відвозячи потерпілу до лікарні та міліції, бачив як у неї з вуха текла кров та ОСОБА_7 розповіла йому про подію та про те, що її тілесні ушкодження заподіяла ОСОБА_9 сокирою. Будь-яких підстав у суду сумніватись в щирості даних показань потерпілої та свідків не було, оскільки вони всі послідовні та не суперечать один одному, а наявність у ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень свідчать про правдивість її показань.

В зв`язку з цим, суд обґрунтовано взяв ці докази до уваги при постановлені вироку, відкинувши показання у судовому засіданні ОСОБА_9 та її матері ОСОБА_11 , яка за показаннями свідка ОСОБА_14 тримала за руки потерпілу, тобто сприяла нанесенню тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , про недоведеність вини ОСОБА_9 у нанесенні ОСОБА_7 тілесних ушкоджень сокирою, розцінивши їх як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення та вірно кваліфікував її дії за ст. 125 ч. 2 КК України.

На підставі викладеного, доводи адвоката в апеляційній скарзі є безпідставними, а вирок суду обґрунтованим і законним.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Шаргородського районного суду Вінницької області від 30.04.2014 року, щодо ОСОБА_9 - без зміни.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судові рішення апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту проголошення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4