Справа№751/2297/15-к
Провадження №1-кп/751/152/15

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 серпня 2015 року м. Чернігів
Новозаводський районний суд міста Чернігова
головуючого судді: ОСОБА_1
за участю прокурора ОСОБА_2 ,
захисника ОСОБА_3 ,
при секретарях ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
за участю обвинуваченого ОСОБА_7 ,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_7 , працюючи згідно наказу Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту від 11.12.2014 року № 84 командиром навчальної роти старшим викладачем навчального батальйону 8 навчального центру Державної спеціальної служби транспорту одержав від ОСОБА_9 неправомірну вигоду в розмірі 4 000 грн. за наступних обставин.
Відповідно до Положення про 8 навчальний центр Державної спеціальної служби транспорту, підписаного Головою Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту, 8 навчальний центр Державної спеціальної служби транспорту є структурним підрозділом Державної спеціальної служби транспорту, призначеним для забезпечення стійкого функціонування транспорту в мирний час та в умовах воєнного і надзвичайного стану, та підпорядковується Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту.
Відповідно до підпункту 4.17 посадової інструкції, затвердженої командиром військової частини НОМЕР_1 від 20.12.2011 року, до завдань та обов`язків командиру навчальної роти старшого викладача навчального батальйону НОМЕР_2 навчального центру Державної спеціальної служби транспорту входять проведення огляду та інструктажу військовослужбовців роти перед їх відпусткою, відрядженням і контролювання їх повернення.
Згідно ст. 59 Закону України «Про Статус внутрішньої служби Збройних Сил України» командир (начальник) зобов`язаний негайно доповідати старшому командиру (начальнику) про кримінальне чи корупційне правопорушення, вчинене підлеглим військовослужбовцем, а командир (начальник) військової частини (установи) негайно повідомляти про це відповідному прокурору, а в разі вчинення кримінального чи корупційного правопорушення військовослужбовцем Збройних Сил України начальнику відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.
Відповідно до п.п. «А», «В» ст. 57 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 551-ХІV, командир роти має право робити зауваження, оголошувати догану, сувору догану, призначати рядових поза чергою в наряд на роботу до 5 нарядів.
Наприкінці грудня 2014 року ОСОБА_10 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , отримав відпустку з 31.12.2014 року до 05.01.2015 року по заохоченню, у зв`язку з чим виїхав до себе додому в АДРЕСА_2 , де в подальшому захворів. По закінченню відпустки у встановлений час ОСОБА_10 до розташування військової частини НОМЕР_1 не повернувся.
07.01.2015 року, приблизно о 04-30 год., за місцем мешкання військовослужбовця ОСОБА_10 в АДРЕСА_2 , на автомобілі прибув командир роти військової частини, майор ОСОБА_7 , та, повідомивши вітчиму ОСОБА_10 ОСОБА_9 , що ОСОБА_10 є дезертиром та буде відповідати за несвоєчасне прибуття з відпустки, забрав ОСОБА_10 до м. Чернігова, в розташування військової частини НОМЕР_1 . Одночасно ОСОБА_7 , використовуючи надані йому, як службовій особі, повноваження, повідомив ОСОБА_9 , що готовий не вживати заходи щодо притягнення ОСОБА_10 до відповідальності в разі сплати йому неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів на загальну суму 4 000 грн., на що ОСОБА_9 надав свою згоду.
В подальшому, 21.01.2015 року, приблизно о 13-40 год., ОСОБА_9 прибув до розташування військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 , де ОСОБА_7 у своєму службовому кабінеті в присутності військовослужбовця ОСОБА_10 одержав від ОСОБА_9 неправомірну вигоду в розмірі 4 000 грн. за не притягнення ОСОБА_10 до дисциплінарної відповідальності та лояльне відношення до нього в подальшому проходженні військової служби.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення не визнав та показав, що 30.12.2014 року був призначений командиром роти, в якій проходив військову службу ОСОБА_10 , останній отримав відпустку на сім днів з 30.12.2014 року та повинен був повернутися до військової частини 05.01.2015 року. 04 січня 2015 року ОСОБА_10 не вийшов на зв`язок та не повідомив командування військової частини про те, що він виїжджає з відпустки, тому після спілкування через Інтернет з сестрою ОСОБА_10 , він зв`язався з вітчимом військовослужбовця ОСОБА_9 . Під час розмови останній повідомив, що ОСОБА_11 захворів та вони взяли квиток на потяг на 09.01.2015 року. Після спілкування з комбатом він прийняв рішення поїхати до місця знаходження військовослужбовця з метою доставки його до військової частини. Написавши рапорти на ім`я командира разом з ОСОБА_12 на власному автомобілі вони поїхали в смт. Середнє, Ужгородського району, Закарпатської області. Близько 04-30 години 07.01.2015 року вони прибули в смт. Середнє, Ужгородського району, Закарпатської області. Під час спілкування з ОСОБА_9 він повідомив останнього, що витратив близько 3000 грн. власних коштів на цю поїздку, на що ОСОБА_9 пообіцяв відшкодувати дані витрати. Під час спілкування з ОСОБА_10 останній повідомив, що він хворіє та показав довідку, але на даній довідці не було печатки. Вони забрали військовослужбовця ОСОБА_10 з собою та повернулися до військової частини. Солдата відправили до казарми, а ОСОБА_12 пішов додому. Після цього, десь приблизно 11.01.2015 року, він поцікавився у ОСОБА_10 його вітчимом. Потім подзвонив вітчим на номер комбата, а 21.01.2015 року ОСОБА_9 повідомив, що прибув до Чернігова. Останнього він запросив до кабінету, де ОСОБА_9 в присутності ОСОБА_10 передав йому грошові кошти в сумі 4 000 грн., повідомивши при цьому, що 3 000 грн. - відшкодування витрат на дорогу, а 1 000 це моральна компенсація. Однак, ніякої моральної компенсації ані з ОСОБА_9 , ані з ОСОБА_10 не вимагав, бажав лише отримати відшкодування витрат. Отримавши гроші, він поклав їх до задньої кишені штанів, але в цей час зайшли працівники СБУ і він добровільно віддав їм гроші, що одержав від ОСОБА_9 . Офіційного наказу про його відрядження до Закарпатської області у військовій частині не видавалось.
Під час судових дебатів ОСОБА_7 свою вину в пред`явленому обвинуваченні визнав повністю.
Незважаючи на те, що ОСОБА_7 в судовому засіданні своє вини у вчиненні даного кримінального правопорушення не визнав, його вина в судовому засіданні доведена в повному обсязі як показами допитаних свідків, так і ретельно дослідженими матеріалами кримінального провадження, які визнані судом належними та допустимими, та в повному обсязі доводять вину обвинуваченого ОСОБА_7 , тому що повністю узгоджуються з показами допитаних свідків.
Так, свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що його прийомний син ОСОБА_10 приїхав додому 31.12.2014 року у відпустку по 06.01.2015 року. Перебуваючи у відпустці, ОСОБА_10 захворів і тому вони звернулися до лікарні. ОСОБА_10 призначили амбулаторне лікування та видали довідку, але на довідці не було підпису головного лікаря лікарні, так як останній на свята виїхав за межі Ужгорода. Він особисто з цією довідкою звертався до комендатури в м. Ужгород, де йому повідомили, що така довідка є дійсною, а також, крім цього, з військомату приїздили два військовослужбовці, які перевіряли чи дійсно ОСОБА_11 хворіє. 07.01.2015 року до них додому приїхав ОСОБА_7 із ще одним військовослужбовцем. ОСОБА_7 повідомив, що ОСОБА_11 своєчасно не повернувся з відпустки, тому вони його забирають з собою та можуть звернутися до військового прокурора і тоді ОСОБА_11 засудять як дезертира. Як надалі повідомив ОСОБА_7 вони витратили на бензин гроші та щоб у ОСОБА_11 все надалі було добре по службі, він має сплатити 4 000 грн. На це він відповів, що зараз таких коштів немає, але кошти будуть, то він постарається передати їх ОСОБА_7 . Поспілкувалися вони з ОСОБА_7 десь близько 20-30 хвилин і останній, забравши ОСОБА_11 , поїхав. Десь через день йому подзвонив ОСОБА_7 та запитав, коли він віддасть кошти, щоб у ОСОБА_11 все було нормально. Він просив номер особової картки ОСОБА_7 , щоб згодом перерахувати на неї гроші, але останній не повідомив номеру картки, а сказав, що він може перерахувати гроші на особовий рахунок ОСОБА_11 . Додому дзвонив ОСОБА_11 по телефону та розповідав, що на нього здійснюється психологічний тиск зі сторони командира роти та він постійно миє туалети. Через деякий час йому на мобільний телефон подзвонив працівник СБУ та повідомив, що ОСОБА_11 звернувся зі скаргою. Він приїхав до Чернігова, зустрівся з працівниками СБУ, які, помітивши кошти купюрами по 200 грн., надали йому ці гроші та снарядили камерою. Після цього поїхали до військової частини та навпроти військової частини до нього підійшов військовослужбовець надстрокової служби, забрав його та відвів до кабінету ОСОБА_7 на третьому поверсі. Після цього викликали ОСОБА_11 та в присутності ОСОБА_11 він передав ОСОБА_7 десь 4 000 грн. Як він знає, надалі працівники СБУ вилучили дані кошти у ОСОБА_7 .
Згідно показів свідка ОСОБА_10 в судовому засіданні було встановлено, що дійсно коли останній перебував у відпустці, яка була йому надані під час проходження військової служби, та, знаходячись в смт. Середнє, Ужгородського району, він захворів та йому була видана довідка про хворобу, про що він в телефонному режимі повідомив командування військової частини. 07 січня 2015 року до них додому приїхав командир роти ОСОБА_7 з незнайомим чоловіком, обидва були в цивільному одязі, забрали його з дому та привезли до військової частини. У військовій частині ОСОБА_7 сказав йому, що він винен йому 4 000 грн., щоб відносно нього не порушували кримінальне провадження. Грошей у нього не було і тому він звернувся до СБУ з заявою про вимагання грошей. По телефону від вітчима він дізнався, що ОСОБА_7 також останньому повідомляв, що вони повинні відшкодувати витрати та сплатити «подяку» за те, що його не притягнуть до кримінальної відповідальності. Коли ОСОБА_7 приїхав до нього додому, то він показував останньому довідку про хворобу, яку надали лікарі, але ОСОБА_7 не взяв її до уваги. Десь в 20 числах січня 2015 року він був в кабінеті майора ОСОБА_7 та в його присутності вітчим ОСОБА_9 передав ОСОБА_7 гроші в сумі 4 000 грн., після чого до кабінету зайшли працівники СБУ.
Як надалі пояснив ОСОБА_10 , після того, як вони прибули до військової частини, ОСОБА_7 поставив його поряд з днювальним та наказав цілу ніч вивчати статут Збройних Сил України, а потім сказав, що він «згниє на параші» та до нього різко змінилося відношення, постійно оголошувались наряди на роботу, які він відпрацьовував.
Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показав, що був запрошений в якості понятого працівниками СБУ Чернігівської області, коли взимку в приміщенні СБУ в його присутності були переписані номери грошових купюр, помічені, передані особі, яка зараз знаходиться в залі судового засідання та прізвище цієї особи ОСОБА_14 . Після цього всі поїхали передавати гроші. Машиною доїхали до військової частини і цей чоловік пішов до військової частини. Через деякий час разом з працівниками СБУ вони зайшли до одного з кабінетів на території військової частини, там перебував, як він зараз знає, ОСОБА_7 та на прохання прокурора показати, що є в кишенях, - ОСОБА_7 дістав гроші номіналом по 200 грн. Працівники СБУ звірили номери грошових купюр, посвітили лампою на руки ОСОБА_7 та зробили змиви. Все це також знімалось на відео. Після перерахунку було з`ясовано, що у ОСОБА_7 було 4 000 грн., під час помітки яких вони були присутні з іншим понятим. ОСОБА_7 розповідав, що ці кошти йому віддав чоловік, який був присутнім в кабінеті ( ОСОБА_9 ), за те, що він приїздив за його сином. Також ОСОБА_7 віддавав якісь чеки.
Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні повністю підтвердив покази свідка ОСОБА_13 та показав, що в його присутності, як він згодом дізнався, ОСОБА_14 працівники СБУ вручили помічені грошові кошти 20 штук по 200 грн., після цього поїхали до військової частини та після того, як гроші були передані, в його присутності ОСОБА_7 дістав з кишені штанів вказані гроші, було складено документ, звірені номери грошових купюр, зробили змиви з рук та запакували в конверт. ОСОБА_7 розповідав, що ці гроші йому повернули , то що він витратив власні кошти на дорогу.
Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показав, що 07 січня 2015 року за допомогою до нього звернувся ОСОБА_7 , щоб разом з`їздити за місцем проживання військовослужбовця, який не повернувся з відпустки. Вдвох з ОСОБА_7 вони приїхали, зустрілися з вітчимом військовослужбовця та з військовослужбовцем. Під час спілкування ОСОБА_7 повідомив, що витратив особисті кошти на поїздку, на що вітчим сказав, що передасть кошти через пасинка. Довідку про те, що хворіє військовослужбовець чи ні, яка була показана військовослужбовцем, вони не перевіряли. Забравши військовослужбовця, вони повернулися до Чернігова. Що було далі йому не відомо.
Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні показав, що рядовий ОСОБА_10 отримав відпустку на Новий рік та 05 січня 2015 року повинен був повернутися до частини. Близько 16-ї години йому подзвонив командир ОСОБА_10 та повідомив, що з військовослужбовцем немає телефонного зв`язку. Згодом подзвонив вітчим та повідомив, що солдат хворіє. Він роз`яснив, що в такому разі повинна бути телеграма, завірена військомом. 06 січня 2015 року він спілкувався по телефону з вітчимом солдата та останній повідомив, що взяв квиток на 09 січня 2015 року. Якщо військовослужбовець відсутній у військовій частині більше, ніж три доби, то він вважається дезертиром. Тому було прийнято рішення, що за місцем проживання солдата поїде командир роти, згідно поданого рапорту. 07 січня 2015 року, близько 16-ї години, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_12 привезли ОСОБА_10 з відпустки. Останній був оглянутий медиками, про те, що він хворий, даних не було. Довідки також ніхто не надавав. Через деякий час йому подзвонив ОСОБА_7 та повідомив, що приїхав вітчим ОСОБА_10 , бажає поспілкуватися з військовослужбовцем та привіз гроші. Він дозволив побачитись з військовослужбовцем ОСОБА_10 вітчиму, який приїхав, про гроші він нічого нікому не казав. Наказу про відрядження ОСОБА_7 в Закарпатську область по військовій частині не видавалося.
Свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які є підлеглими ОСОБА_7 , в судовому засіданні показали, що їм відомо про те, що майор ОСОБА_7 виїжджав до місця проживання рядового ОСОБА_10 , коли останній не повернувся з відпустки.
Як пояснив ОСОБА_17 , - йому відомо, що ОСОБА_7 їздив власним транспортом та витратив власні кошти на поїздку.
Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні уточнив, що командиром військової частини було накладено стягнення у вигляді п`яти нарядів та він особисто визначив, що рядовий ОСОБА_10 повинен відпрацювати ці наряди в туалеті (покази свідка ОСОБА_18 підтверджують покази свідка ОСОБА_10 , що під час розмови в автомобілі ОСОБА_7 останній пообіцяв йому залишок служби провести в туалеті).
Покази допитаних свідків підтверджують факт того, що ОСОБА_7 виїжджав за місцем проживання військовослужбовця ОСОБА_10 07 січня 2015 року разом з ОСОБА_12 , та під час зустрічі з вітчимом ОСОБА_9 повідомив, що останній винен йому гроші, тому що він приїхав за військовослужбовцем і таким чином врятував від кримінальної відповідальності за дезертирство.
Згідно витягу з ЄРДР 14.01.2015 року було внесено дані про те, що посадова особа вимагає неправомірну вигоду у громадянина ОСОБА_19 за вчинення дій, що входять до його компетенції.
Згідно інформації з служби безпеки України по Чернігівській області вбачається, що надійшла інформація щодо ОСОБА_7 , який вимагає неправомірну вигоду в розмірі 4 000 грн. від вітчима ОСОБА_9 .
Згідно заяви ОСОБА_10 від 13.01.2015 року встановлено, що ОСОБА_7 вимагає кошти від останнього за те, що він повернувся з відпустки із запізненням в зв`язку з хворобою. Дана вимога була передана з його телефону на мобільний телефон вітчима ОСОБА_9 , а саме: 3000 грн. за непритягнення до відповідальності та 1000 грн. моральної шкоди.
Згідно протоколу огляду та вручення грошових коштів 21 січня 2015 року в присутності понятих були помічені грошові купюри в сумі 4 000 грн., які були вручені ОСОБА_9 для передачі обвинуваченому.
Згідно протоколу освідчення особі 21 січня 2015 року в кабінеті ОСОБА_7 при опромінюванні рук було виявлено характерне свічення жовтого кольору та були зроблені змиви з рук, які були поміщені в конверти.
Згідно протоколу обшуку від 21.01.2015 року, в службовому кабінеті ОСОБА_7 були виявлені та вилучені грошові кошти номіналом 200 грн. в сумі 4 000 грн. зі слідами свічення жовтого кольору та які були вилучені.
Згідно оглянутих чеків, які надав ОСОБА_7 та які були вилучені під час обшуку, встановлено, що ОСОБА_7 було придбано бензин для поїздки за місцем знаходження ОСОБА_20 та повернення до міста Чернігів на загальну суму 2596 грн. 05 коп., в кількості 8 шт.
Згідно висновку експерта № 111 від 05.02.2015 року на ватних тампонах зі змивами з рук ОСОБА_7 , на грошових коштах в сумі 4 000 грн., які були вилучені в кабінеті ОСОБА_7 , виявлено нашарування люмінофорів, які мають спільну родову належність.
Згідно оглянутого відео диску в судовому засіданні чітко вбачається факт того, що вітчим військовослужбовця ОСОБА_10 - ОСОБА_9 по прибуттю до Чернігова домовляється про зустріч з обвинуваченим, а після цього його приводять до кабінету ОСОБА_7 , куди також запрошують солдата ОСОБА_10 , та в його присутності ОСОБА_9 вручає ОСОБА_7 4 000 грн. та пропонує останньому перерахувати, повідомивши при цьому, що привіз гроші як домовлялись.
Всі докази в сукупності узгоджуються з показами допитаних свідків, суд визнає їх належними та допустимими, про що також не заперечували учасники судового засідання, в повному обсязі доводять вину ОСОБА_7 в тому, що останній, не маючи на це права, вимагав від ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 4 000 грн., хоча ніяких правових підстав для цього не було.
Дані докази суд кладе в основу вироку.
Оцінюючи отримані докази, суд дійшов висновку, що дії ОСОБА_7 , які виразились в проханні та отриманні службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення дій в інтересах того, хто надає таку вигоду, з використанням наданого йому службового становища, органами досудового слідства вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 368 КК України.
Відповідно до ст. 66 КК України, за обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд визнає наявність на утриманні малолітньої дитини.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Обговорюючи питання про обрання міри покарання ОСОБА_7 , суд приймає до уваги дані, які характеризують особу обвинуваченого, те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні малолітню дитину, тому, з врахуванням суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та того, що своїми діями ОСОБА_7 завдав суттєвої шкоди авторитету Збройних Сил України, суд дійшов висновку про необхідність обрання відносно ОСОБА_7 міри покарання в межах санкції ч. 1 ст. 368 КК України, у вигляді арешту, без спеціальної конфіскації, тому що ніяких цінностей або коштів, отриманих незаконним шляхом, за час вчинення кримінального правопорушення у ОСОБА_7 немає, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.
- змиви з рук, що зберігаються разом з матеріалами кримінального провадження, знищити;
- грошові кошти в сумі 4 000 грн., що знаходяться в банківській установі - повернути власнику;
- носії інформації, що зберігаються в матеріалах кримінального провадження, зберігати разом з матеріалами кримінального провадження.
Судові витрати за проведення експертизи в сумі 737 грн. 50 коп. стягнути з обвинуваченого ОСОБА_21 на користь держави.
Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд -
Присудив:
ОСОБА_8 визнати винним та призначити покарання за ч. 1 ст. 368 КК України у вигляді чотирьох місяців арешту, з позбавленням права обіймати адміністративно-розпорядчі посади в органах державної влади, виконувати обов`язки військового службовця Збройних Сил України строком на один рік, без спеціальної конфіскації.
Строк арешту ОСОБА_22 рахувати з часу його затримання.
- змиви з рук, що зберігаються разом з матеріалами кримінального провадження, знищити;
- грошові кошти в сумі 4 000 грн., що знаходяться в банківській установі - повернути власнику;
- носії інформації, що зберігаються в матеріалах кримінального провадження, зберігати разом з матеріалами кримінального провадження.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати за проведення експертизи в сумі 737 грн. 50 коп.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1