ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала

іменем україни

12 лютого 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

у складі колегії:

головуючого ОСОБА_5,

суддів ОСОБА_6, ОСОБА_7,

при секретарі ОСОБА_8,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000369, за касаційними скаргами заступника прокурора Чернівецької області та прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні у суді першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 31 липня 2014 року щодо

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1, раніше судимого 18 серпня 2002 року, за ч. 3 ст. 185, ст. 75 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік з іспитовим строком тривалістю 2 роки; 24 липня 2003 року за ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 185, ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією майна,

якого визнано винуватим у пред'явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_9,

захисника ОСОБА_2,

в с т а н о в и в:

до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ звернулись заступник прокурора Чернівецької області та прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні у суді першої інстанції, із касаційними скаргами на вищевказану ухвалу.

У касаційних скаргах, які є аналогічними за змістом, прокурори порушують питання про скасування зазначеного судового рішення щодо ОСОБА_1 та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Зазначають, що апеляційний суд безпідставно закрив кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, допустивши неправильне застосування кримінального закону, оскільки висновок суду про відсутність у потерпілого тілесних ушкоджень суперечить змісту насильства, що передбачене диспозицією статті та вказує, що дії, які призвели до втрати потерпілим свідомості є ознакою об'єктивної сторони складу розбою. При цьому не було з'ясовано чи підпадають дії ОСОБА_1 по заволодінню майном потерпілого у сумі 1000 грн під ознаки іншого злочину проти власності. Вважають, що необґрунтоване закриття провадження призвело до призначення засудженому покарання, що не відповідає тяжкості злочину та даним про особу засудженого.

Вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 29 травня 2014 року ОСОБА_1 визнано винуватим у пред'явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів та засуджено до покарання:

- за ч. 1 ст. 187 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців;

- за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

- за ч. 3 ст. 357 КК України - у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, ОСОБА_1 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Апеляційний суд Чернівецької області, частково задовольнивши апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_1 та в його інтересах захисника ОСОБА_2, своєю ухвалою від 31 липня 2014 року вказаний вирок змінив: скасував цей вирок в частині його засудження за ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 357 КК України, а кримінальне провадження за ч. 1 ст. 187 КК України закрив у зв'язку з недоведеністю винуватості у вчиненні злочину, а за ч. 3 ст. 357 КК України - за відсутністю у його діях складу злочину. Постановив вважати ОСОБА_1 засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. У решті вирок місцевого суду залишив без змін.

За вироком місцевого суду ОСОБА_1 було засуджено за те, що він 08 вересня 2013 року близько о 19:15 год., будучи раніше судимим, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння та знаходячись біля банкомату ПАТ КБ «Приватбанк» по вул. Заводській, 7 в м. Чернівці реалізуючи раптово виниклий умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом розбою, раптово наніс один удар рукою по голові ОСОБА_3, від чого останній впав на землю та втратив свідомість, та скориставшись безпорадним станом потерпілого, заволодів його грошовими коштами в сумі 1000 грн.

Крім цього, 08 вересня 2013 року приблизно о 19:15 год. ОСОБА_1, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, знаходячись біля банкомату ПАТ КБ «Приватбанк» по вул. Заводській, 7 в м. Чернівці, реалізуючи свій раптово виниклий умисел спрямований на заволодіння важливими особистими документами, наніс потерпілому ОСОБА_3 удар рукою по голові, скориставшись безпорадним станом потерпілого, заволодів двома банківськими пластиковими картками ПАТ КБ «Приватбанк», які є особистими важливими документами, що оформлені на його ім'я, а саме «Пенсійна» та «Кредитна» картки.

Також 08 вересня 2009 року 22:13 год., знаходячись біля банкомату ПАТ КБ «Приватбанк» по вул. Заводській, 7 в м. Чернівці, маючи при собі раніше викрадену ним пластикову банківську картку, яка належить потерпілому ОСОБА_4 та достовірно знаючи пін-код вказаної картки, умисно, повторно, таємно викрав грошові кошти в сумі 1000 грн., чим з урахуванням комісії, завдав потерпілому матеріальної шкоди на суму 1040 грн. Продовжуючи реалізацію умислу на таємне викрадення чужого майна, 09 вересня 2013 року о 00:10 годині, ОСОБА_1, знаходячись біля банкомату ПАТ КБ «Приватбанк» по вул. Калинівській, 13-а в м. Чернівці, за допомогою банківської картки потерпілого викрав грошові кошти, завдавши йому матеріальну шкоду на суму 18930 грн., а 09 жовтня 2013 року о 11:40 год., знаходячись біля банкомату ПАТ КБ «Приватбанк» по вул. Незалежності, 97 в м. Заставна Заставнівського району Чернівецької області за допомогою тієї ж картки зняв грошові кошти, чим з урахуванням комісії, завдав потерпілому матеріальну шкоду на суму 5200 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_2, яка зазначила про безпідставність доводів касаційних скарг, пояснення прокурора, який підтримав касаційні скарги, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла такого висновку.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та правильність кваліфікації його дій за даною нормою кримінального закону, а також про закриття кримінального провадження за ч. 3 ст. 357 КК України у касаційних скаргах прокурорів не оспорюються.

Згідно з вимогами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину і особі засудженого.

При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що твердження прокурорів про неправильне застосування кримінального закону є непереконливими.

Так, із матеріалів кримінального провадження убачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_1 у тому числі обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, а саме у тому, що він вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров'я особи, яка зазнала нападу, а саме, завдавши потерпілому удар по голові, від якого той упав та втратив свідомість, заволодів належним йому майном.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, в обґрунтування чого послався на те, що у матеріалах провадження відсутні дані про наявність у потерпілого ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, а сам потерпілий зазначив, що на час заволодіння його майном перебував у стані алкогольного сп'яніння, а після отримання у банкоматі 1000 грн він упав і, на його думку, на короткий проміжок часу утратив свідомість, потім у нього було розбито перенісся, однак не впевнений, що ОСОБА_1 наносив йому удар по голові.

З урахуванням зазначеного, а також за відсутності інших доказів, які б указували на наявність у діях ОСОБА_1 складу злочину, визначеного ч. 1 ст. 187 КК України, з огляду на положення ст. 62 КК України, суд апеляційної інстанції визнав, що обвинувачення за вказаною нормою кримінального процесуального закону є недоведеним, а тому кримінальне провадження у цій частині підлягає закриттю у зв'язку з недоведеністю вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Перевіряючи вимоги апеляційних скарг ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_2, суд апеляційної інстанції зробив власні висновки, дотримуючись передбаченого ст. 22 КК України принципу безпосередності дослідження доказів, зокрема, ретельно допитавши потерпілого ОСОБА_4 у судовому засіданні.

Таким чином, у ході судового розгляду у суді апеляційної інстанції не знайшов свого підтвердження сам факт застосування насильства до потерпілого ОСОБА_4 з боку обвинуваченого при заволодінні його майном. За таких обставин, усі подальші дії засудженого із заволодіння майном потерпілого містять ознаки таємного викрадення чужого майна, вчиненого повторно. Отже за встановлених обставин провадження, дії засудженого ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України.

У зв'язку з викладеним, доводи касаційних скарг про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність внаслідок неправильної правової оцінки обставин справи на увагу не заслуговують.

На думку колегії суддів, висновки апеляційного суду в частині закриття провадження щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 187 КК України є належним чином мотивованими, а ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для зміни чи скасування судових рішень, ухвалених у кримінальному провадженні, не встановлено.

З огляду на викладене, підстав для задоволення касаційних скарг прокурорів колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,

п о с т а н о в и в:

залишити ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 31 липня 2014 року щодо ОСОБА_1 без змін, а касаційні скарги прокурорів - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7