Провадження № 1-кс/461/5053/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2013 року слідчий суддя Галицького районного суду м.Львова Стрельбицький В.В., при секретарі Сливці С.І., з участю скаржника ОСОБА_1, прокурора Нанівського В.І., розглянувши скаргу ОСОБА_1 на постанову про відмову у визнанні потерпілим від 28.10.2013 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в якій просить скасувати постанову старшого прокурора прокуратури Галицького району м.Львова ОСОБА_2 від 28.10.2013р. про відмову у визнанні його потерпілим та постановити ухвалу, якою залучити ОСОБА_1 як потерпілого у кримінальному провадженні №0000125 від 28.10.2013р.

В обґрунтування скарги покликається на те, що вчиненим 23.10.2013 року кримінальним правопорушенням (підробленням журналу судового засідання в Личаківському районному суді м.Львова), йому, як єдиному учаснику судового процесу, було завдано душевних страждань від вчинення протиправних дій щодо підроблення журналу судового засідання, його честь і гідність були принижені позбавленням доступу до правосуддя 23.10.2013р. Для відновлення його порушених прав щодо вищевказаного кримінального правопорушення потребує значних фізичних та матеріальних ресурсів. Висновок прокурора прокуратури Галицького району м.Львова ОСОБА_2 про те, що, внаслідок кримінального правопорушення, йому не завдано жодної майнової або фізичної шкоди, є неправдивим.

ОСОБА_1 в судовому засіданні скаргу підтримав, дав пояснення аналогічні доводам, викладеним у скарзі. Просить скаргу задоволити.

Прокурор в судовому засіданні скаргу заперечив з тих підстав, що скаржником не було подано жодних доказів на підтвердження того, що йому кримінальним правопорушенням завдано будь-яку шкоду, при цьому вказавши, що диспозиціє ч.1 ст.366 КК України, не передбачено заподіяння будь-якої шкоди. Крім того, в ході проведення дослідження обставин, вказаних у заяві скаржника, жодних обєктивних даних заподіяння шкоди ОСОБА_1 встановлено не було, а тому вважає оскаржувану постанову законною та обгрунтованою.

Заслухавши думку скаржника та прокурора, дослідивши матеріали скарги, вважаю, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з нижченаведеного.

Як видно із матеріалів скарги, постановою старшого прокурора прокуратури Галицького району м.Львова ОСОБА_2 від 28.10.2013р., винесеною в межах кримінального провадження №0000125, відмовлено у визнанні ОСОБА_1 потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000125 від 28.10.2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України.

Згідно ч.1 ст.55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Стаття 23 Цивільного кодексу України визначає, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї

чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

З матеріалів скарги та матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_1 не подано жодних належних доказів, які б підтверджували факт завдання останньому моральної, фізичної або майнової шкоди, внаслідок кримінального правопорушення, про яке він заявив. Не встановлено даних фактів і під час досудового розслідування.

Частиною 5 ст.55 КПК України встановлено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

З огляду на наведене, приходжу до переконання про законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови старшого прокурора прокуратури Галицького району м.Львова ОСОБА_2 від 28.10.2013р., так як така винесена з урахуванням та на підставі наявних доказів та з дотриманням встановленого порядку, в межах наданих прокурору повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала, яка згідно ч.2 цієї статті може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобовязання припинити дію; зобовязання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги, тобто задоволення скарги в частині постановлення ухвали про залучення ОСОБА_1 як потерпілого у кримінальному провадженні №0000125 від 28.10.2013р., виходить за межі наданих слідчому судді повноважень під час розгляду даної категорії справ, а тому скарга в цій частині задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.303, 304,306,307, 318-380 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :

Скаргу ОСОБА_1 на постанову старшого прокурора прокуратури Галицького району м.Львова ОСОБА_2 про відмову у визнанні потерпілим від 28.10.2013 року залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя В.Стрельбицький