Справа № 165/1564/14-к Провадження №11-кп/773/23/15 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1,2 ст. 307, ч.1 ст. 311, 317 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 січня 2015 року м. Луцьк

Апеляційний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000252 за апеляційною скаргою старшого прокурора ОСОБА_9 на вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 13 листопада 2014 року, яким,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Нововолинськ Волинської області, українець, громадянин України, освіта повна вища, одружений, не працює, не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

- засуджений за ч.1 ст.307 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі;

- за ч. 2 ст.307 КК України із застосуванням ст.69 КК України на 4 (чотири) роки і шість місяців позбавлення волі без конфіскації майна;

- за ч.1 ст.311 КК України у виді обмеження волі на строк один рік;

- за ч.1 ст.317 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань з врахуванням вимог ч.1 ст.72 КК України одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання 5 (п`ять) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст.75, ст.76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання, з випробуванням з іспитовим строком на три роки з покладанням обов`язків: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, навчання чи роботи та періодично з`являтися для реєстрації у кримінально виконавчу інспекцію.

Початок іспитового строку визначено рахувати ОСОБА_7 з моменту проголошення вироку, тобто з 13 листопада 2014 року.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 в дохід держави 1475 (одну тисячу чотириста сімдесят п`ять) грн. 76 коп. судових витрат.

Судові витрати в сумі 393 (триста дев`яносто три) грн. 12 коп. по проведенню технічної експертизи документів висновок №444 від 06 червня 2014 року віднести за рахунок держави.

Накладений на арешт на майно ОСОБА_7 скасовано.

Вирішено питання про речові докази.

Переглядаючи справу в порядку апеляційного провадження, апеляційний суд, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за те, що він в квітні 2014 року неодноразово надавав своє житло, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_10 для вживання наркотичного засобу, обіг якого обмежено бупренорфіну, шляхом введення в організм ін`єкцій за допомогою медичного шприца.

Він же, 03 квітня 2014 року, близько 15 год. під час проведення працівниками міліції оперативної закупівлі наркотичних засобів, перебуваючи поблизу магазину "Грінфорт" на 15 мікрорайоні у м. Нововолинську, незаконно збув ОСОБА_11 (анкетні дані та особа легендовані) за 125 грн. паперовий згорток з частиною таблетки білого кольору, що містить в собі наркотичний засіб, обіг якого обмежено бупренорфін, масою 0,0012 г, який він придбав при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах та зберігав при собі з метою збуту.

Крім того, 16 квітня 2014 року, в обідню пору ОСОБА_7 , перебуваючи на території автостанції м. Нововолинська, через водія автобуса сполученням "Нововолинськ Луцьк" за 250 грн. повторно, незаконно збув жителю м. Луцька ОСОБА_12 частину таблетки білого кольору, що містить в собі наркотичний засіб, обіг якого обмежено бупренорфін масою 0,0032 г, який він придбав при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах та зберігав при собі з метою збуту.

Крім того, 16 квітня 2014 року, близько 13 год. 15 хв. ОСОБА_7 під час проведення працівниками міліції оперативної закупівлі наркотичних засобів, перебуваючи поблизу магазину "Маяк" у м. Нововолинську, незаконно збув ОСОБА_11 (анкетні дані та особа легендовані) за 250 грн. паперовий згорток з частиною таблетки білого кольору, що містить в собі наркотичний засіб, обіг якого обмежено бупренорфін, масою 0,0007 г, який він придбав при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах та зберігав при собі з метою збуту.

Крім того, ОСОБА_7 у невстановлений органом досудового розслідування місці та час придбав дев`ять скляних ампул заповнених прозорою безбарвною речовиною загальним об`ємом 135 мл, яка являє собою прекурсор соляну кислоту, стосовно якого встановлюються заходи контролю, яку переніс за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де зберігав до 08 травня 2014 року, коли близько 09 год. працівниками міліції, в ході проведення обшуку було виявлено та вилучено вищевказані ампули із соляною кислотою, які ОСОБА_7 зберігав без мети збуту для виготовлення наркотичних засобів для власного вживання.

Старший прокурор прокуратури м. Нововолинська у поданій апеляції, не оспорюючи фактичних обставин справи, доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, вказує на незаконності вироку в частині призначеного ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 307 КК України покарання із застосуванням ст. 69 цього Кодексу, а також звільнення обвинуваченого від відбування остаточного покарання з випробуванням. Вказує на те, що вчинення обвинуваченим незаконних дій з незначною кількістю наркотичного засобу, ненастання шкідливих наслідків від вчиненого, а також добровільне лікування обвинуваченого від наркоманії не впливають на характеристику вчинених злочинів, їх мотив і мету, а тому не можуть бути визнані обставинами, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів.

Наведені у вироку інші пом`якшуючі покарання обставини також не дають підстав для застосування ст. 69 КК України.

Суд першої інстанції також не в повній мірі врахував, що збут наркотичних засобів відноситься до тяжких злочинів, ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів. Тому суд без достатніх підстав застосував ст. 75 КК України та звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Просить вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок призначивши ОСОБА_7 покарання: за ч. 1 ст. 307 КК України 4 (чотири) роки позбавлення волі; за ч. 2 ст. 307 КК України 6 (шість) років і шість місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч. 1 ст. 311 КК України 1 (один) рік обмеження волі; за ч. 1 ст. 317 КК України 3 (три) роки позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити до відбування 6 років і шість місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст вироку та доводи апеляційної скарги, прокурора, який апеляцію підтримав, обвинуваченого та його захисника, які апеляцію заперечили і просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

При розгляді справи у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 та інші учасники судового провадження не оспорювали фактичні обставини справи, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за нормами КК України та доведеність його вини у вчинених кримінальних правопорушеннях, а тому суд першої інстанції правомірно розглянув провадження за правилами ч. 3 ст. 349 КК України.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 та ч. 2 ст. 307 КК України, ч. 1 ст. 311 та ч. 1 ст. 317 КК України є правильною, а його винуватість у вчинених кримінальних правопорушеннях повністю доведена матеріалами кримінального провадження.

Тому апеляційний суд вирок суду першої інстанції переглядає лише у частині призначеного обвинуваченому покарання.

Відповідно до ст. 65 цього Кодексу, пунктів 1, 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання суд призначає покарання у межах санкції статті (частини) статті Особливої частини Кримінального Кодексу України та з врахуванням вимог положень його Загальної частини. При цьому, суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, а також дані про особу винного та його відношення до вчиненого.

Згідно ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче найнижчої межі санкції статті Особливої частини цього Кодексу.

Цих вимог закону при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 307 КК України суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

Зокрема, у відповідності до вимог ст. 65 КК України врахував як суспільну небезпечність вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, які за класифікацією відносяться до категорій невеликої, середньої та тяжких правопорушень, так і інші обставини справи, а саме те, що обтяжуючих покарання обставин у справі досудовим слідством і судом щодо обвинуваченого ОСОБА_7 не встановлено. До пом`якшуючих покарання обставин суд відніс щире каяття та активне сприяння обвинуваченого у розкритті злочинів.

Зазначені вище пом`якшуючі покарання обставини підтверджуються фактичними обставинами справи, Зокрема, як вбачається з матеріалів кримінального провадження та вироку суду ОСОБА_7 протягом усього досудового слідства визнавав свою винуватість у вчинених ним кримінальних правопорушеннях, своїми активними діями допомагав слідству у їх розкритті та встановленні об`єктивної істини у справі. Аналогічну позицію він займав при розгляді справи і у суді першої інстанції, що стверджується приєднаним до справи технічним носієм звукозапису. Вказані обставини також не заперечуються і прокурором у своїй апеляції.

Відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України, суд може визнати такими, що пом`якшують покарання, і інші обставини, не зазначені у частині першій цієї статті.

Тому, у відповідності до вимог вказаної норми Закону, суд першої інстанції до пом`якшуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_7 обставинами відніс і те, що останній вчинив протиправні дії з незначною кількістю наркотичного засобу, шкідливих наслідків від вчиненого не настало, оскільки збут проводився під контролем працівників правоохоронних органів, а також, що обвинувачений пройшов добровільний курс лікування від наркоманії. Останнє вказує на свідоме бажання обвинуваченого змінити в подальшому свій спосіб життя і стати на шлях виправлення. Наявність зазначених вище пом`якшуючих покарання обставин також об`єктивно підтверджується наявними у справі доказами, а про їх недоведеність в апеляції прокурора не ставиться.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України суд першої інстанції у відповідності до вимог Закону, крім пом`якшуючих покарання обставин врахував і дані про особу обвинуваченого, який є не судимим, пенсіонером та інвалідом 3 групи, те, що його дружина померла, а на його утриманні знаходиться донька ОСОБА_13 , яка навчається на денній формі навчання за контрактом, а також перебування на його утриманні пасинка ОСОБА_14 2002 року народження, який є учнем шостого класу і потребує його допомоги.

Зазначені вище пом`якшуючі покарання обставини у сукупності з даними, що характеризують особу обвинуваченого, з врахуванням суб`єктивного ставлення останнього до вчинених кримінальних правопорушень, які виразились у тому, що обвинувачений вину визнав в повному обсязі, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочинів, пройшов добровільне лікування від алкоголізму істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним за ч. 2 ст. 307 КК України злочину і дають законні підстави для застосування ст. 69 КК України і призначення покарання нижче найнижчої межі санкції даної статті.

Призначене ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 цього Кодексу належним чином умотивоване, а тому підстав для скасування вироку та постановлення нового вироку з призначенням обвинуваченому більш тяжчого покарання, апеляційний суд не знаходить.

Апеляційний суд також приймає до уваги, що вид та розмір призначеного ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 307. ч. 1 ст. 311 та ч. 1 ст. 317 КК України прокурором в апеляції не оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вказаних вимог закону при призначенні покарання суд першої інстанції також дотримався.

В ході розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 хворіє ВІЛ інфекцією третьої клінічної стадії у формі важкої бактеріальної інфекції, хронічним вірусним гепатитом В і С, посттромбофлебічним синдромом обох ніг. Обвинувачений з 12 грудня 2000 року перебуває на диспансерному обліку в обласному центрі по профілактиці і боротьби зі СНІД та пожиттєво отримує антиретровірусну терапію, що об`єктивно підтверджується приєднаними до справи письмовими доказами. (т. 2 а.с. 36-44 ). Цих обставин апеляція прокурора також не спростовує.

Суд першої інстанції врахувавши усі обставини кримінального провадження, фактичний стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , який є важким, хворіє на ряд хронічних захворювань і які дають підстави для подання до суду матеріалів про звільнення від подальшого відбування покарання прийшов до правильного висновку, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства та звільнив від відбування покарання з випробуванням, встановивши максимальний випробувальний термін строком на 3 (три) роки та поклав на обвинуваченого ряд обов`язків, які дають органу виконання покарань підстави належним чином контролювати поведінку обвинуваченого.

Прокурор у своїй апеляції не навів достатніх доказів, які би вказували, що призначене ОСОБА_7 покарання є явно несправедливим через його м`якість, а тому підстав для скасування вироку і постановлення нового вироку апеляційний суд не знаходить.

Керуючись ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд Волинської області,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу старшого прокурора прокуратури міста Нововолинська залишити без задоволення, а вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 13 листопада 2014 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4