Справа № 368/628/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/672/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 08.07.2015

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 липня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ;
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора: ОСОБА_5 ,

захисника: ОСОБА_6 ,

при секретарі: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000085 за апеляційною скаргою прокурора Кагарлицької міжрайонної прокуратури Київської області ОСОБА_8 на вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 23 квітня 2015 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженця м. Кагарлик Київської області, українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання:

за ч.3 ст.185 КК України 3 роки позбавлення волі;

за ч.3 ст.185 КК України 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарань, остаточне покарання визначено у виді 3 років і 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням та визначено іспитовий строк 1 рік.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_9 393,12 грн. витрат на проведення судової трасологічної експертизи на користь держави.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кагарлик Київської області, українця, громадянина України, одруженого, тимчасово не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України та призначено покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням та визначено іспитовий строк 1 рік.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Вироком суду першої інстанції, ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185, ч.3 ст.185 КК України та ОСОБА_10 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 198 КК України за наступних обставин.

В першій половині січня 2015 року, близько 6 год., з метою викрадення чужого майна, ОСОБА_9 , таємно від оточуючих, через вхідні двері, зірвавши запірний пристрій, проник в житловий будинок по АДРЕСА_3 , звідки викрав чавунну поверхню з кільцями вартістю 150 грн., демонтувавши її з мурованої печі, що належали ОСОБА_11 та розпорядився викраденим на власний розсуд.

Після вчинення вказаного злочину, близько 19 год., з метою викрадення чужого майна, ОСОБА_9 , повторно, таємно від оточуючих, через вхідні двері, зірвавши навісний замок, проник в літню кухню по АДРЕСА_4 , звідки викрав чавунну поверхню з кільцями вартістю 150 грн., демонтувавши її з мурованої печі, що належали ОСОБА_12 та розпорядився викраденим на власний розсуд.

Продовжуючи свої злочинні дії, через кілька днів, в січні 2015 року, з метою викрадення чужого майна, ОСОБА_9 , таємно від оточуючих, через вхідні двері, проник в сарай по АДРЕСА_4 , звідки викрав велосипед марки «Мінськ» вартістю 220 грн., що належав ОСОБА_12 та розпорядився викраденим на власний розсуд.

Продовжуючи свої злочинні дії, 11 лютого 2015 року, близько 5 год. 45 хв., з метою викрадення чужого майна, ОСОБА_9 , таємно від оточуючих, розбивши скло, через вікно проник в житловий будинок по АДРЕСА_4 , звідки викрав чавунну поверхню з кільцями вартістю 150 грн., демонтувавши її з мурованої печі, та двоє чавунних дверцят вартістю по 75 грн. кожні, демонтувавши їх з груби, що належали ОСОБА_12 та розпорядився викраденим майном на загальну суму 300 грн. на власний розсуд.

Продовжуваними діями таємно викрав чуже майно на загальну суму 670 грн.

ОСОБА_10 , заздалегідь не обіцяючи придбати у ОСОБА_9 викрадене майно, достовірно знаючи про те, що велосипед марки «Мінськ» являється викраденим ОСОБА_13 у ОСОБА_12 , про що останній повідомив йому після викрадення майна, за місцем свого постійного проживання в АДРЕСА_2 , придбав по частинах вказаний велосипед вартістю 220 грн.

В січні 2015 року ОСОБА_10 придбав 2 колеса та 2 крила від вищевказаного велосипеду, а в інший з днів січня 2015 року придбав раму від вказаного велосипеда в зборі з рештою частин, розрахувавшись з ОСОБА_13 спиртним напоєм. Після чого, колеса від викраденого велосипеда, з метою подальшого використання, ОСОБА_10 встановив на свій власний велосипед, а щитки та раму від даного велосипеда, з метою подальшого збуту в якості металобрухту, залишив зберігати в підсобному приміщенні за місцем свого проживання.

У поданій апеляційній скарзі прокурор вважав вирок суду незаконним у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та просив його змінити.

В обґрунтування своїх вимог стверджував, що суд, при ухваленні вироку, не врахував роз`яснення п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 04.06.2010 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» та п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», невірно кваліфікував дії ОСОБА_9 за ч.3 ст.185 та ч.3 ст.185 КК України та, відповідно, призначив покарання.

На думку прокурора, суд повинен був кваліфікувати дії ОСОБА_9 за ч.3 ст.185 КК України та призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі з випробуванням строком 1 рік.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора, який підтримав свою апеляцію, обвинуваченого ОСОБА_9 , який не заперечував проти задоволення апеляції прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що під час судового провадження у місцевому суді, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, з урахуванням думки обвинувачених, які повністю визнали себе винними, було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються.

Викладені у вироку висновки про винність обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих йому дій ніким не оскаржуються, як і юридична кваліфікація дій обвинуваченого за ст.198 КК України, а тому, відповідно до положень ст. 404 КПК України, апеляційною інстанцією не перевіряються.

Викладені у вироку висновки щодо фактичних обставин, за яких ОСОБА_9 вчиняв інкриміновані йому злочини ніким не оскаржуються.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження (т.1, а.с.2-6), органами досудового слідства ОСОБА_9 обвинувачувався у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у житло та інші приміщення, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Ухвалюючи вирок, суд першої інстанції кваліфікував вчинені ОСОБА_9 дії за ч.3 ст.185 та ч.3 ст.185 КК України.

Колегія суддів визнає обґрунтованими доводи апеляції прокурора про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_9 слід кваліфікувати лише за ч.3 ст.185 КК України.

Так, відповідно до ст.32 КК України, повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

Згідно абз.2 п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 04.06.2010 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», якщо злочини, які утворюють повторність, відповідають одному і тому самому складу, їх кваліфікація здійснюється за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що передбачені ст.70 КК України правила призначення покарання за сукупністю злочинів застосовуються у випадках самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції. За окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті ( частини статті) КК України, які не мають самостійної санкції, покарання не призначаються.

Разом з тим, дії обвинуваченого ОСОБА_9 , в порушення вказаних вимог, двічі кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК України та двічі призначено покарання, що не відповідає нормам матеріального закону.

Так, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні двох крадіжок, поєднаних з проникненням у житло та інше приміщення, а тому, відповідно, його дії необхідно кваліфікувати за однією частиною статті Особливої частини КК, а саме ч.3 ст. 185 КК України, без застосування ст.70 КК України при призначенні покарання.

Отже, вчинені ОСОБА_9 діяння, повинні кваліфікуватися лише один раз, з призначенням одного покарання.

Колегія суддів вважає, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_9 за ч.3 ст.185 КК у виді трьох років позбавлення волі із звільненням останнього від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, воно є співмірним вчиненому кримінальному правопорушенню і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, з поміж іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що вирок необхідно змінити та виключити з правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 ч.3 ст.185 КК України, як зайву, та призначене за цією статтею покарання. Також виключенню підлягає посилання суду на ст.70 КК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418, 419 КПК України колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Кагарлицької міжрайонної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 23 квітня 2015 року щодо ОСОБА_9 змінити.

Виключити з кваліфікації дій ОСОБА_9 ч.3 ст.185 КК України, як зайву, та призначене за цією статтею покарання у виді 3 років позбавлення волі, а також ст.70 КК України.

Вважати ОСОБА_9 засудженим за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільненим від відбування покарання з випробуванням, із встановленням 1 року іспитового строку з покладенням обов`язків, передбачених п. 2,3,4 ч.1 ст.76 КК України.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня її проголошення.

Судді:
_____________ ____________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
З оригіналом згідно:
Cуддя Апеляційного суду
Київської області ОСОБА_2