Справа № 11- 200, 2008 року
Головуючий в 1-й інстанції Ходоровський Б.В.
Категорія: ст.125 ч.1 КК України
Доповідач Майданюк К.І.
29 лютого 2008 року Колегія
суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Хмельницької
головуючого - судді Кульбаби В.М.
суддів Майданюк К.І., Матущака М.С.
з участю захисника ОСОБА_2
представника потерпілої ОСОБА_3
розглянула у відкритому судовому
засіданні кримінальну справу за апеляцією засудженої ОСОБА_1 на вирок
Нетішинського міського суду від 12 грудня 2007 року.
Цим вироком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку та жительку АДРЕСА_1,
українку, громадянку України, з середньою освітою, одружену, на
утриманні двоє неповнолітніх дітей, раніше не судиму,
засуджено
за ст. 125 ч.1 КК України до штрафу в
Цивільний позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_4 3000 грн. моральної
шкоди, 500 грн. витрат на правову допомогу і всього 3500 грн.
ОСОБА_1 засуджено за те, що вона 20
червня 2007 року приблизно в 12 годині, знаходячись на земельній ділянці по вул.Лісовій 47 м.Нетішин, на підставі
особистих неприязних відносин з ОСОБА_4,
кинула ту на землю, тягала за волосся, нанесла удари руками по голові, в
результаті чого спричинила тілесні ушкодження у вигляді садна верхнього
краю лівої очниці, синця правого плеча, синця
правого великого вертлюга, двох синців правого стегна, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня
Як вбачається з апеляції засудженої, вона просить скасувати вирок суду
першої інстанції, а справу відносно неї закрити за відсутністю в її діях складу
злочину. Апелянтка не заперечує того, що між нею та потерпілою відбувся
словесний конфлікт, в результаті якого вона відштовхнула ОСОБА_4,
яка облила ОСОБА_1 фарбою. Суд невірно виклав у вироку покази ОСОБА_5,
зазначивши, що вона пішла до дому і нічого не бачила, хоча фактично остання
була свідком усього конфлікту і дійсно не бачила, щоб апелянтка вчиняла ті дії,
в яких її обвинувачують. Безпідставно суд першої інстанції послався у вироку на
покази свідків, які фактично не були свідками конфлікту і які фактично дали
пояснення про обставини, про які не вказувала в своїх поясненнях ОСОБА_4 Суд
взяв до уваги покази дільничного інспектора, який не міг пояснити, чому він
прийшов до висновку, що саме засуджена умисно спричинила потерпілій тілесні
ушкодження. Суд не встановив механізм нанесення
ОСОБА_4, не виклав у вироку чому бере до уваги покази останньої, а
покази ОСОБА_1 відхилив. Не взяв до уваги суд також те, що по заяві ОСОБА_1
дільничним інспектором неповно була проведена перевірка. Крім того, апелянтка
вказує, що покарання у вигляді штрафу не відповідає тяжкості вчиненого злочину,
оскільки вона не працює, має на утриманні двоє дітей, що позбавляє її
можливості виконати рішення суду. ОСОБА_1 вказує на безпідставність стягнення з
неї моральної шкоди та витрат на правову допомогу, поскільки потерпіла не
надала доказів спричинення їй моральної шкоди, а довідка, яка підтверджує
витрати на правову допомогу ОСОБА_4 із штампом юридичної консультації, яка
припинила свою діяльність ще в 1991 році.
Заслухавши доповідача, пояснення засудженої та її захисника, які підтримали
апеляцію, заперечення потерпілої та її представника, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляції, колегія суддів вважає її такою, що підлягає до
задоволення частково.
Висновок суду про доведеність вини засудженої у вчиненні злочинних дій при
викладених у вироку обставинах ґрунтується на досліджених в судовому засіданні
доказах і відповідає фактичним обставинам справи.
Засуджена вину не визнала і пояснила, що потерпілу не била. Навпаки
потерпіла обзивала її непристойними словами, штовхала в груди, вдарила в
обличчя, а також вилила не неї фарбу, в зв'язку з чим вона двома руками
відштовхнула її від себе.
Проте потерпіла спростовуючи покази засудженої, вказала, що саме засуджена
заподіяла їй тілесні ушкодження, коли вона фарбувала огорожу, перебуваючи на
межі з земельною ділянкою засудженої.
При цьому потерпіла стверджувала, що ОСОБА_1 в грубій принизливій формі
виганяла її з городу, штовхала, била кулаками по голові, тягнула її до виходу,
кидала її до землі, від чого вона втратила свідомість.
Покази потерпілої узгоджуються із даними судово-медичного обстеження із
якого вбачається, що 21 червня 2007 року у ОСОБА_4 виявленні тілесні ушкодження
у вигляді садна верхнього краю лівої очниці, синця правого плеча, синця правого
великого вертлюга, двох синців правого
стегна, які виникли від дії травмуючої поверхні твердих предметів і за
властивостями виникнення можуть відповідати часу, вказаному в направленні та
потерпілою, відносяться до категорії
легких тілесних ушкоджень.
Крім того як вбачається із довідки, виданої СМСЧ-4 м.Нетішин від 4 грудня
2007 року, ОСОБА_4 зверталася у
приймальне відділення даної медичної установи 20 червня 2007 року о 18 год. з
діагнозом: „Садни лоба. Забій правого стегна. Реакція на ситуацію.”
Факт заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій підтвердила також свідок ОСОБА_6, яка, прибувши на
місце події, виявила потерпілу з тілесними ушкодженнями, вона була збуджена,
Свідок ОСОБА_7 показала, що була присутня коли дільничий виїжджав на місце
події. Потерпіла, лоб якої був у крові, повідомила, що тілесні ушкодження їй
Дані обставини підтвердив дільничий інспектор ОСОБА_8, допитаний в якості
Проте, що ОСОБА_1 виштовхнула потерпілу за плечі до дороги підтвердила
також свідок ОСОБА_5. Разом з тим вона вказала, що не бачила, як розвивались
подальші події, поскільки пішла з місця конфлікту.
Саме такі показання, що відповідають даним протоколу судового засідання,
судом покладені в основу вироку.
Одночасно суд не встановив і засуджена також не навела доказів про
отримання потерпілою тілесних ушкоджень при інших обставинах.
Аналізуючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд
першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини
засудженої в заподіяні потерпілій легких тілесних ушкоджень, правильно
кваліфікував її дії за ч.1 ст.125 КК України.
Посилання апелянта на відсутність в її діях складу злочину спростовуються
вищенаведеними доказами.
Міра покарання засудженій призначена у відповідності з вимогами ст.65 КК
України, є справедливою.
При цьому суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної,
обставини, що пом'якшують покарання, в тому числі і ті, на які є посилання в
Що стосується цивільного позову, то вирок в цій частині підлягає зміні.
Колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано стягнув із ОСОБА_1 500 грн.
витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, поскільки це підтверджується
як потерпілою і її представником, так і відповідними документами.
Разом з тим, задовольняючи цивільний позов в частині стягнення 3000 грн.
моральної шкоди, суд в повній мірі не врахував характер заподіяних тілесних
ушкоджень, а також матеріальне становище засудженої, яка не працює, на
утриманні має двоє неповнолітніх дітей, а тому колегія суддів з врахуванням цих
обставин вважає справедливим зменшити розмір моральної шкоди і стягнути із
засудженої на користь потерпілої 1500 гривень.
Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України колегія суддів судової палати
Апеляцію засудженої задоволити частково .
Вирок Нетішинського міського суду від 12 грудня 2007 року щодо ОСОБА_1
в частині її засудження за ч.1 ст.125 КК України залишити без зміни.

Цей же вирок в частині цивільного позову змінити. Розмір
морального відшкодування зменшити до
1500 гривень.

В решті вирок залишити без змін.

Головуючий /підпис/

Судді /підписи/

Копія вірна:

Суддя
апеляційного суду Хмельницької області К.І.Майданюк