Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
25 березня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001384 по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, неодруженого, з середньою освітою, раніше судимого: 01.02.2006 року Рівненським міським судом Рівненської області за ч.3 ст.185, ст.304, ст.70 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки; 09.06.2006 року Рівненським міським судом Рівненської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ст.70 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки; 15.01.2013 року Рівненським міським судом Рівненської області за ч.2 ст.185 КК України до арешту на строк 5 місяців, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 05 грудня 2014 року,

з участю прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 05 грудня 2014 року ОСОБА_5 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Стягнуто з ОСОБА_5 в прибуток держави витрати по проведенню товарознавчої експертизи в розмірі 196 гривень 56 копійок.

За вироком суду, ОСОБА_5 18 березня 2014 року близько 22-ої години, перебуваючи по вул. Березовського в м. Рівне, діючи повторно, за попередньою змовою в групі з невстановленою досудовим слідством особою жіночої статі, діючи з корисливих мотивів, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна поєднаного з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої в момент заподіяння, яке виразилось у нанесенні удару рукою в область голови, відкрито заволоділи майном ОСОБА_7 , а саме: жіночою сумочкою вартістю 300 гривень, в якій знаходився гаманець вартістю 300 гривень, грошові кошти в сумі 1000 гривень, 50 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 18.03.2014 року становило 487 грн.50 коп. за курсом 975 грн. за 100 доларів США, мобільний телефон марки «LG P715» вартістю 1510, 40 грн., в якому знаходилось дві сім - карти оператора «Лайф» та «МТС» вартістю 20 гривень кожна та карта пам`яті вартістю 80 грн., завдавши кримінальним правопорушенням потерпілій майнової шкоди на загальну суму 3717, 90 грн.

Обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину в суді першої інстанції визнав повністю і дав суду детальні покази стосовно часу, місця та обставин вчинення ним кримінального правопорушення.

Судовий розгляд кримінального правопорушення в суді за згодою учасників судового розгляду проводився відповідно до положень ст.349 КПК України.

В поданій на вирок суду апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 вважає, що суд першої інстанції в недостатній мірі взяв до уваги пом`якшуючі обставини, а саме, що він являється опікуном хворої матері, яка потребує догляду, його незадовільний стан здоров`я, оскільки має невиліковні хвороби. Вказує, що потерпіла ОСОБА_7 давала неправдиві покази, зокрема вона спочатку вказувала, що не бачила нападника, а на суді точно вказала на нього. Крім того, під час досудового слідства його не викликали давати свідчення та не було впізнання його як нападника на потерпілу. Вказує, що осудили його заочно, і він не отримав письмових повідомлень, що вирок скоро вступить в законну силу. Вважає, що до нього було предвзяте відношення. Також вказує, що хоче сплатити збитки потерпілій, які він їй наніс. Просить змінити вирок суду та призначити більш м`яке покарання.

В поданих на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 запереченнях потерпіла ОСОБА_7 вважає вирок суду першої інстанції справедливим та просить його залишити без змін. Зазначає, що під час слідства та в судовому засіданні суду першої інстанції вона впізнала обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки добре його запям`ятала при нападі на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 щодо задоволення його апеляційної скарги та зміни вироку з пом`якшенням призначеного покарання із застосуванням статті 69 КК України, доводи прокурора ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_7 щодо залишення апеляційної скарги без задоволення, а вироку суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, сторонами кримінального провадження не оспорюється. Фактичні обставини справи судом першої інстанції не досліджувалися за згодою учасників судового провадження відповідно до положень ст.349 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Судовий розгляд даного кримінального провадження, за згодою учасників судового провадження, проводився в порядку ч.3 ст.349 КПК України, а тому висновки суду щодо фактичних обставин справи, які не оспорювались і стосовно яких докази судом не досліджувались, колегією суддів не перевіряються.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження істотних порушень вимог КПК України та закону про кримінальну відповідальність, які могли б вплинути на правильність висновків суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, не встановлено.

Обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні в суді першої інстанції визнав та підтвердив встановлені відносно нього обставини справи.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

При призначенні покарання ОСОБА_5 судом першої інстанції враховано характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, особу обвинуваченого. Судом враховані обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого - щире каяття у вчиненому злочині та активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення. Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_5 в апеляційній скарзі відносно того, що він є опікуном важко хворої матері, яка потребує догляду, та його незадовільний стан здоров`я, колегія суддів не може визнати достатніми підставами для пом`якшення призначеного покарання із застосуванням ст.69 КК України, приймаючи до уваги наявні непогашені судимості обвинуваченого ОСОБА_5 та позицію потерпілої ОСОБА_7 , яка стверджувала в суді апеляційної інстанції, що призначене ОСОБА_5 покарання у виді 4-х років позбавлення волі є справедливим та заперечувала щодо його пом`якшення. Крім того, обвинуваченому ОСОБА_5 призначено мінімальне покарання в межах санкції ч.2 ст.186 КК України. Нових обставин на обгрунтування пом`якшення призначеного покарання із застосуванням статті 69 КК України обвинуваченим ОСОБА_5 в судовому засіданні апеляційного суду не наведено.

Ті обставини, що під час досудового слідства ОСОБА_5 не викликали давати свідчення та не було впізнання його як нападника на потерпілу ОСОБА_7 під час судового розгляду в суді першої інстанції ніким, в тому числі і ОСОБА_5 , не оспорювалися, і їх дослідження не проводилося відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, і відповідно до ч.2 ст.394 КПК України судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення цих обставин, а тому такі обставини не можуть бути предметом апеляційного розгляду.

Покликання обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що потерпіла ОСОБА_7 в суді першої інстанції давала неправдиві показання, під час апеляційного розгляду не знайшло свого підтвердження.

Твердження обвинуваченого про те, що його засудили заочно, є безпідставними. Так, із журналів судових засідань (а.к.п.21, 26-27, 28) вбачається, що ОСОБА_5 був присутнім в судових засіданнях при розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції 14 листопада, 02 грудня та 04 грудня 2014 року, на яких давав показання, виступав в судових дебатах та з останнім словом. Обвинувачений ОСОБА_5 не прибув в суд на проголошення вироку після виходу суду з нарадчої кімнати 05 грудня 2014 року, що зазначено в журналі судового засідання від 05.12.2014 року (а.к.п.29) та про що був також складений акт (а.к.п.32). У зв`язку з цим копія вироку обвинуваченому ОСОБА_5 була вручена 31 грудня 2014 року, що підтверджується його розпискою (а.к.п.37).

Згідно статей 50, 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати тяжкість вчинених злочинів, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, у зв`язку з чим має непогашені судимості, однак останній належних висновків для себе не зробив, і через невеликий проміжок часу вчинив новий злочин.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно призначив покарання обвинуваченому ОСОБА_5 у виді позбавлення волі на мінімальний строк, визначений санкцією ч.2 ст.186 КК України.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують покарання, та призначив обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, і підстав для зміни вироку та застосування до обвинуваченого положень ст.69 КК України з метою призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст.186 КК України, не вбачає, а тому апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 05 грудня 2014 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - без задоволення.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у виді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_5 в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий: ______________ ОСОБА_1

Судді: ___ ОСОБА_2 ОСОБА_3