Справа № 1-164/11
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.12.2011 Білоцерківський міськрайонний суд в складі:

головуючого судді Сливка В. В.
секретаряОСОБА_1
за участі прокурораОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, неодруженого, засудженого 08.09.2010 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ст. 15 ч. 2 і 185 ч. 2 КК України до 3-х років позбавлення волі і на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком 1 рік, не працюючого, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4, у вчиненні злочину, передбаченого ст.ст. 190 ч. 2, 358 ч. 1, 358 ч. 3 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3, будучи судимим за крадіжку чужого майна, 26 травня 2011 року, близько 12 год., прийшов, з метою незаконного, шляхом обману, заволодіння чужим майном, до кв. 72 буд. № 23, що у пр-ку Жовтневому в м. Білій Церкві, в якій мешкає ОСОБА_4, і, представившись останньому директором TOB «Віконд», яке займається виготовленням та встановленням металопластикових вікон, запропонував свої послуги по встановленню у його квартирі двох метало-пластикових вікон за грошові кошти в сумі 2360 грн., з яких 1200 грн. йому необхідно передати відразу у якості завдатку, а коли ОСОБА_4, піддавшись обману та повіривши в те, що ОСОБА_3 дійсно є директором ТОВ «Віконд», хоча удійсності останній ним не являвся, добросовісно помиляючись у його справжніх намірах, надав останньому кошти в сумі в сумі 1200 грн. заволодів ними і покинув квартиру потерпілого.

Після цього ОСОБА_3, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, напочатку червня 2011 року знову прийшов до квартири ОСОБА_4 і повторно, ввівши останнього в оману та запевнивши у тім, що для виконання його замовлення по виготовленню та встановленню метало-пластикових вікон необхідна надати в якості завдатку ще 200 грн., отримавши від останнього вказану суму коштів незаконно заволодів ними і зник з місця події, завдавши потерпілому ОСОБА_4 збитків на загальну суму 1400 грн..

Окрім цього ОСОБА_3 26 травня 2011 року, близько 12 год., перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_4 у квартирі 2 буд. № 23, що у пр-ку Жовтневому в м. Білій Церкві, під час вчинення по відношенню до останнього шахрайських дій, представляючись директором TOB «Віконд», яке займається виготовленням та встановленням метало пластикових вікон, на підтвердження своїх слів у присутності ОСОБА_4 власноручно склав договір від 26.05.2011 року (без номера) на поставку останньому вікон ПВХ, до якого вніс завідомо неправдиву інформацію, про те що він, як директор TOB «Віконд», зобов'язується виготовити та встановити метало-пластикові вікна за адресою: пр-к Жовтневий, 23 кв. 72 на загальну суму 2360 грн. і, підписавши його як директор TOB «Віконд» у графі «виконавець», використав указаний підроблений документ, надавши його ОСОБА_4 на підтвердження того, що він діє від імені підприємства, яке насправді виготовляє вікна, вчинивши тим самим підроблення документу та використання підроблененого документу.

Підсудний ОСОБА_3 частково визнав себе винним у скоєному і показав, що дійсно 26.05.2011 року, перебуваючи у квартирі ОСОБА_4, представився останньому директором ТОВ «Віконд», і запевнив у тім, що за кошти в сумі 2360 грн. вказана фірма встановить у його квартирі два метало-пластикові вікна. Зробив це для того, щоб ОСОБА_4 замовив у нього два метало-пластикові вікна і надав йому за них грошові кошти. Удійсності ж він ні приватним підприємцем, ні директором ТОВ «Віконд» не являвся, не працював на вказаному підприємстві і правом підпису від імені цього підприємства не володів.

Після того, як ОСОБА_4, повіривши його запевненням, погодився зробити вказане замовлення, він власноруч склав на бланку, який зазделегідь «витягнув» з мережі Інтернет, договір від 26.05.2011 року (без номера) на поставку вікон ПВХ, у якому вказав, що він, як директор ТОВ «Віконд», зобов'язується виготовити та встановити у квартирі потерпілого два вікна, і надав указаний договір ОСОБА_4, запропонувавши останньому внести за це грошовий завдаток в сумі 1200 грн..

Ствердив, що отримані від потерпілого кошти в сумі 1200 грн. він вподальшому віддав своєму знайомому ОСОБА_5 для того, щоб той замовив два метало-пластикові вікна.

Через декілька днів ОСОБА_6 сказав, що йому потрібно ще 200 грн., і він взяв у ОСОБА_4 вказану суму коштів. Після цього ОСОБА_6 зник і він не міг його знайти.

ОСОБА_4 неодноразово телефонував йому з приводу замовлення і він спочатку говорив останньому, що вікна, нібито, ще не виготовлені, а потім взагалі перестав відповідати на його дзвінки.

Через деякий час його розшукали справжній директор ТОВ «Віконд» ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і влаштували йому зустріч з ОСОБА_4. Він спочатку заперечував своє знайомство з потерпілим, але після того, як останній приніс складений ним договір на поставку вікон, зізнався у скоєному.

Окрім часткового визнання самого підсудного вина СВІКІСА П.С. у вчиненому підтверджується зібраними у справі доказами.

Так потерпілий ОСОБА_4 показав, що 22.05.2011 року, перебуваючи на Центральному ринку м. Білої Церкви, біля молочних рядів побачив стіл зі зразками профілю метало-пластикових вікон, поряд з якими знаходилась реклама з номером телефону «НОМЕР_1». Біля вказаного столика нікого не було і він, взявши з нього рекламку, 26.05.2011 року зателефонував на вказаний у ній номер. Відповів йому, як з?ясувалося пізніше, підсудний у даній кримінальній справі ОСОБА_3. Останній представився директором фірми «Віконд» і рохзповів, що його фірма знаходиться на вул. Фастівській, 23 у м. Білій Церкві, офіс 205. Він повідомив СВІКІСУ П.С., що бажає зробити замовлення на виготовлення та встановлення у своїй квартирі вікон і сказав, що хоче під'їхати до нього на фірму. Проте ОСОБА_3 повідомив, що в даний час знаходиться поблизу, теж по питанню встановлення вікон, і що може зараз сам приїхати до нього додому.

Приблизно через годину, близько 12 год., підсудний прийшов до його квартири. Останній представився СВІКІСОМ ОСОБА_9, директором фірми «Віконд», і він показав йому вікна, які хотів замінити на метало-пластикові. Підсудний зробив заміри вказаних вікон, порахував вартість метало-пластикових вікон, яка разом з роботою склала 2360 грн., і, власноручно заповнивши договір на їх поставку, передав його йому. Після цього він дав підсудному визначену останнім суму завдатку, що склала 1200 грн., і той покинув його квартиру.

Через деякий час підсудний зателефонував йому і повідомив, що він повинен заплатити ще 200 грн., оскільки йому потрібно заплатити якомусь майстру, і цього ж дня він дав СВІКІСУ П.С., коли той прийшов до нього додому, ще 200 грн., після чого підсудний пообіцяв, що вікна установлять до 02.06.2011 року.

У визначений підсудним день вікон не привезли і він, запідозривши щось недобре, став телефонувати останньому на номер його мобільного телефона, однак той спочтку переносив дату встановлення вікон, а потім взагалі перестав відповідати на його дзвінки. Тоді він пішов на фірму «Віконд» і там йому повідомили, що ОСОБА_3 на вказаній фірмі не працював, і що директором фірми «Віконд» є ОСОБА_7. Останній через деякий час розшукав СВІКІСА П.С. і влаштував зустріч з ним. Підсудний спочатку заперечував факт знайомства з ним, стверджував, що нікому нічого не винен, а після того, як він показав скдадений останнім договір на поставку вікон, зізнався у скоєному і пообіцяв повернути гроші.

Свідок ОСОБА_8 показав, що він є власником фірми «Віконд», справжня назва якої ФОП «Рудяков», і що у червні 2011 року до його офісу звернувся потерпілий у справі ОСОБА_4, котрий повідомив, що директор фрми «Віконд» ОСОБА_3 уклав з ним договір на поставку та встановлення метало-пластикових вікон, взяв у нього гроші в сумі 1400 грн. і після цього зник, не виконавши своїх зобов?язань. Оглянувши представлений потерпілим договір він зразу зрозумів, що це не їх договір, оскільки складений він і підписаний від імені директора ТОВ «Віконд» особою, які на фірмі не працює і ніколи не працювала. Через мережу Інтернет він незабаром розшукав особу на прізвище ОСОБА_3 і, роздрукувавши його фотографію, показав її потерпілому, котрий відразу впізнав наній особу, з якою уклав договір на поставку вікон. Після цього він разом зі своїм товаришем розшукав СВІКІСА П.С. і влаштував йому зустріч з потерпілим. ОСОБА_3 спочатку заперечував факт знайомства з останнім, але після того, як той показав договір, зізнався у скоєному і сказав, що зробив так тому, що потрібні були гроші на операцію його хворої на рак матері. Пообіцяв що через декілька днів поверне останньому гроші.

Аналогічні обставини підтвердив свідок ОСОБА_7.

Свідок ОСОБА_10 також ствердила, що ОСОБА_3 на фірмі «Віконд» (ФОП «Рудяков») ніколи не працював і ніяких замовлень на вказаній фірмі не робив. (а.с. 38-40)

Вина підсудного СВІКІСА П.С. у вчиненому підтверджується також:

- заявою потерпілого ОСОБА_4, якою останній 05.07.2011 року повідомив правоохоронні органи про вчинення СВІКІСОМ П.С. по відношенню до нього шахрайських дій; (а. с. 3-4)

- протоколом очної ставки між СВІКІСОМ П.С. та потерпілим ОСОБА_4, під час якої останній викрив підсудного у вчиненні по відношенню до нього шахрайських дій і розповів про обставини вчинення цих дій, а підсудний повністю визнав указаний факт і в повному обсязі підтвердив покази потерпілого; ( а. с. 24-27 )

- протоколом огляду договору про поставку вікон ПВХ, складеного СВІКІСОМ П.С., в якості речового доказу і самим указаним договором, долученим до справи в якості речового доказу; (а. с. 76, 78-79)

- висновком судово-почеркознавчої експертизи № 552 від 22.08.2011 року, який свідчить про те, що рукописний текст та підпис, виконаний в графі «Исполнитель» у договорі на поставку вікон від 26.05.2011 року від імені ОСОБА_3, виконані особисто ОСОБА_3; (а. с. 62-69)

- копією вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08.09.2010 року, з якого вбачається, що ОСОБА_3 раніше судимий за злочин, пов?язаний з викраденням чужого майна, а тому злочин передбачений ст. 190 ч. 2 КК України, у вчиненні якого останній обвиннувачується в даний час, підсудним скоєно повторно. (а.с. 127-129)

Аналізуючи та належним чином оцінюючи зібрані у справі докази суд дійшов висновку про те, що вина СВІКІСА П.С. у вчиненні інкримінованих йому злочинів доведена в судовому засіданні в повному обсязі пред?явленого обвинувачення, і що дії підсудного вірно кваліфіковані:

- за ч. 2 с. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману шахрайство, вчинене повторно.

- за ч. 1 ст. 358 КК України, як підроблення документу, що видається підприємством, яке має право видавати такі документи і який надає права, з метою використання його підроблювачем;

- за ч. 4 ст. 358 КК України, як використання завідомо підробленого документу.

До доводів СВІКІСА П.С., у яких той, заперечуючи вчинення шахрайства по відношенню до ОСОБА_4, стверджує, що у нього, начебто, не було наміру обманювати потерпілого, і що він не виконав своїх зобов?язань, через те, що передав отримані від ОСОБА_4 грошові кошти своєму знайомому ОСОБА_6, з котрим співпрацював і котрий фактично повинен був зробити замовлення на виготовлення вікон для потерпілого, а той, забравши гроші, зник, суд ставиться критично.

Вказані доводи підсудного перевірялися під час досудового слідства, проте жодних даних, що підтверджували б не лише факт знайомства СВІКІСА П.С. з особою на прізвище «Єфремов Віктор», а й саме існування такої особи, здобуто не було.

Не надав підсудний жодних доказів і на підтвердження того, що кошти, отримані від потерпілого, дійсно були передані ним особі на прізвище «Єфремов Віктор».

Наведені обставини, спосіб заволодіння СВІКІСОМ П.С. грошовими коштами потерпілого, поведінка підсудного після встановлення його особи ОСОБА_8 та ОСОБА_7 (дійсними керівником та власником підприємства ТОВ «Віконд», справжня назва якого ФОП «Рудяков»), його плутані та непослідовні пояснення та покази з приводу скоєного, свідчать про надуманість вказаних доводів підсудного і їх невідповідність фактичним обставинам справи. Тому суд оцінює їх критично і розцінює, як обраний останнім, з метою полегшити свою відповідальність за вчинене, спосіб захисту.

Обираючи підсудному покарання суд приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки скоєних останнім злочинів, помякшуючі та обтяжуючі відповідальність обставини, особу підсудного.

ОСОБА_3 частково визнав себе винним, щиросердно розкаявся у вчиненому, добровільно і в повному обсязі відшкодував потерпілому завдані збитки.

Наведені обставини суд визнає такими, що пом?якшують відповідальність підсудного.

Обставин обтяжуючих відповідальність СВІКІСА П.С. судом не встановлено.

За місцем проживання підсудний характеризується формально позитивно.

Разом з тим СВІКІСА П.С. нещодавно засуджено за злочин, пов?язаний з викраденням чужого майна, і дані злочини останнім скоєно під час призначеного йому судом іспитового строку, що свідчить про небажання останнього припиняти злочинну діяльність.

Зважаючи на викладене суд вважає, що виправлення СВІКІСА П.С. можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Невідбуте підсудним покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08.09.2010 року суд вважає за необхідне, відповідно до вимог ст. 71 ч. 1 КК України, приєднати частково до покарання, призначеного останньому цим вироком.

На переконання суду саме такі покарання є необхідними та достатніми для виправлення підсудних та попередження нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд

З А С У Д И В :

Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 190 ч. 2, 358 ч. 1, 358 ч. 4 КК України, і призначити йому покарання:

- за ст. 190 ч. 2 КК України - 2 /два/ роки позбавлення волі;

- за ст. 358 ч. 1 КК України - 6 /шість/ місяців арешту;

- за ст. 358 ч. 4 КК України - 6 /шість/ місяців арешту;

Всилу ст. 70 ч. 1 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань за кожен злочин, до відбування СВІКІСУ П.С. визначити покарання у виді 2 /двох/ років 6 /шести/ місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 71 ч. 1 КК України приєднати частково до призначеного СВІКІСУ П.С. покарання невідбуте покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08.09.2010 року в кількості 6 /шести/ місяців і остаточно до відбування засудженому визначити покарання у виді 3 /трьох/ років 6 /шести/ місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід засудженому змінити на тримання під вартою в СІЗО № 13 ДДУ ПВП у м. Києві та області, забравши останнього під варту в залі суду. Строк покарання засудженому рахувати від 09.12.2011 року.

Стягнути з СВІКІСА П.С. на користь НДЕКЦ при ГУ МВС України в Київській області 1641 грн. врахунок відшкодування судових витрат за проведену у справі судово-почеркознавчу експертизу.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області, через Білоцерківський міськрайонний суд, протягом 15 діб.

Суддя ОСОБА_11