Справа № 642/865/15-к
Провадження 1кп/642/213/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 лютого 2015 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, українця, не працюючого, із вищою освітою, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,

встановив:
06.11.2014 р. приблизно о 16 год. 30 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи на Московському проспекті в м. Харкові, точна адреса в ході досудового слідства не встановлена, керував автомобілем «Газель» д.н.з. НОМЕР_1 . Перебуваючи у вказаному місці на вимушеній зупинці до нього звернувся ОСОБА_5 з проханням підвести його до місця його роботи, а саме до фабрики «Варіант», яка розташована в м. Харкові, по вул. Лозівська, 3. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 погодили суму перевезення у сумі 100 грн. Так, в ході слідування ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_4 , що при собі він має лише 20 грн., у зв`язку з чим йому буде необхідно зайти до свого кабінету, розташованого на території вказаної фабрики, з метою взяти обговорену суму в розмірі 100 грн. щоб розрахуватися за проїзд. ОСОБА_4 попрохав ОСОБА_5 , щоб останній у виді гарантії залишив в салоні вказаного автомобіля, яким він керував, свій мобільний телефон «Леново А369І». ОСОБА_5 погодився, та залишив у виді гарантії ОСОБА_4 в салоні автомобіля свій мобільний телефон. Після цього, ОСОБА_5 направився до свого кабінету, розташованого на території фабрики «Варіант» за вищевказаною адресою, за грошима, домовившись з ОСОБА_4 , що повернеться через 10-15 хв. ОСОБА_4 в той же час, діючи з корисливих мотивів, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, не став чекати в зазначеному місці доки потерпілий ОСОБА_5 принесе обумовлену суму грошей, а одразу ж після того, як ОСОБА_5 зайшов на територію фабрики «Варіант», зник на своєму автомобілі у невідомому напрямку, незаконно заволодівши таким чином мобільним телефоном потерпілого, вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 170 від 23.01.2015 р. становить 932 грн., в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку «Лайф» та «МТС», які для потерпілого не представляють матеріальної цінності та на рахунку яких грошових коштів не було.
Таким чином, своїми діями ОСОБА_4 , скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

29.01.2015 р. між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілим ОСОБА_5 в порядку, передбаченому ст. ст. 468, 469,471 КПК України по даному кримінальному провадженню укладено угоду про примирення, яку сторони просять, суд, розглянути за затвердити.

Згідно даної угоди потерпілий ОСОБА_5 з однієї сторони та обвинувачений ОСОБА_4 з другої сторони дійшли згоди щодо формулювання підозри та правової кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 190 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин а також покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 , у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 510 гривень.
Згода ОСОБА_4 , на призначення вказаного покарання отримана. В угоді сторонами також передбачені та роз`яснені їм наслідки її укладення, затвердження та невиконання.

Згода ОСОБА_5 , на призначення вказаного покарання отримана. В угоді сторонами також передбачені та роз`яснені їм наслідки її укладення, затвердження та невиконання.

В судовому засіданні ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, кваліфікованих за ч. 1 ст. 190 КК України за обставин, наведених у вироку. Він повідомив про добровільність своєї позиції при укладенні вказаної мирової угоди між ним та потерпілим від 29 січня 2015 року і про розуміння характеру обвинувачення, наслідків укладення та затвердження укладеної мирової угоди, які передбачені ст. 473 КПК України. Просив таку угоду затвердити і призначити йому узгоджену в ній міру покарання.

Потерпілим ОСОБА_5 в судовому засіданні також просив затвердити укладену мирову угоду з ОСОБА_4 та підтвердив добровільність її укладання і що він також розуміє наслідки укладення та затвердження такої угоди. Просив угоду затвердити і призначити ОСОБА_4 обумовлену в ній міру покарання.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним, вислухавши позицію сторін кримінального провадження, в тому числі прокурора, який також не заперечував проти затвердження даної мирової угоди, суд приходить до висновку, що вказана угода відповідає вимогам закону і підлягає затвердженню з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Згідно до ст. 468 КПК України у кримінальному проваджені може бути укладена угода між потерпілим та підозрюваним, чи обвинуваченим.

Відповідно до ч.3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості.

Судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє, що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; наслідки укладення та затвердження угод, передбачені п.1 ч.1 ст. 473 цього Кодексу; характер кожного обвинувачення; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом ( ч.5 ст. 474 КПК України ).

При цьому, ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної ним з потерпілою угоди, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди та наслідки її не виконання.

Потерпілий також цілком розуміє наслідки затвердження даної мирової угоди, що визначені у п. 2 ч. 1 ст. 473 КПК України, а саме, що наслідком укладення та затвердження угоди про примирення для нього, як потерпілого, є: обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 і 424 цього Кодексу та позбавлення права вимагати в подальшому притягнення особи до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення і змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди.

Суд, шляхом опитування сторін кримінального провадження, переконався, що укладення вказаної угоди між сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також, кримінальне правопорушення, у вчинені якого обвинувачується ОСОБА_4 повністю визнав себе винуватим, відповідно до положень ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості.

Узгоджені сторонами (обвинуваченим, потерпілим) вид та міра покарання за кожне кримінальне правопорушення є такими, що відповідають ступеню тяжкості кримінальних правопорушень, особі обвинуваченого, та заявлені в межах санкцій ст. 190 ч.1 КК України, таке покарання є достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Отже, умови даної угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим повністю відповідають вимогам діючого Кримінально-процесуального кодексу України та Кримінального Кодексу України.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що наявні усі правові підстави для затвердження угоди угоду про примирення між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 тому її належить затвердити, а ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.190 КК України, з призначенням останньому узгодженої сторонами угоди міри покарання.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлений.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.314, 373, 374, 475 КПК України, суд,

засудив:
затвердити угоду про примирення від 29 січня 2015 року, укладену між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, яке зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0002989.

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 190 ч.1 КК України, і призначити узгоджене сторонами наступне покарання:

за ч.1 ст. 190 КК України - у виді штрафу в розмірі 510 (п`ятсот десять) гривень.

Вирок може бути оскаржений в порядку ст.394 КПК України до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги на вирок через Ленінський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після спливу тридцятиденного строку, встановленого ст. 395 КПК України, для його оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Головуючий: