АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1093/2015 Суддя у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 185 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року у кримінальному провадженні № 0010668 щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в

м. Києві, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

24 лютого 2009 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 307,

ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з конфіскацією майна;

19 березня 2010 року Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309, ч. 4

ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

06 березня 2015 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки,

за участю прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначеного покарання з покаранням за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 06 березня 2015 року остаточне покарання ОСОБА_7 визначено у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Цим же вироком ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та на нього покладені обов`язки, передбачені п. 2, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Як встановив суд першої інстанції, 28 листопада 2014 року, приблизно о 19 годині

30 хвилин, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , знаходячись на території гіпермаркету «Епіцентр», який розташований за адресою: м. Київ,

вул. Берковецька, 6-В, таємно викрали чуже майно, що належить ТОВ «Епіцентр-К», за таких обставин.
Так, 28 листопада 2014 року, приблизно о 18 годин 45 хвилин, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_9 прибули до гіпермаркету «Епіцентр» № 6, який розташований за адресою:

м. Київ, вул. Берковецька, 6-В, та, будучи обізнаними про конструктивні особливості будівлі зазначеного гіпермаркету, вирішили таємно викрасти чуже майно, яке належить ТОВ «Епіцентр-К».
З метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_9 , діючи відповідно до раніше досягнутої з ОСОБА_7 домовленості, пішов до торгівельного залу гіпермаркету та взяв з полиці перфоратор «ВOSCH РВН 2900 RЕ», вартістю 1263 грн. 22 коп., який поклав у візок для покупок та відвіз до відділу з продажу товарів для саду та городу, сховав його у мішок і залишив на підвіконні незачиненого вікна будівлі гіпермаркету, що виходило на майданчик, призначений для зберігання габаритних товарів, вийшов з будівлі гіпермаркету та повідомив ОСОБА_7 про свої дії. Далі ОСОБА_7 забрав схований мішок з перфоратором «ВOSCH РВН 2900 RЕ», а ОСОБА_9 в цей час спостерігав за навколишньою обстановкою, щоб завчасно попередити ОСОБА_7 про появу сторонніх осіб. Після чого обвинувачені з місця скоєння злочину втекли та розпорядились викраденим майном на власний розсуд, завдавши ТОВ «Епіцентр-К» майнову шкоду на загальну суму 1263 грн. 22 коп.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_9 судом першої інстанції розглянуто в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильність юридичної кваліфікації діяння, вказує на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, а тому просить змінити вирок Святошинського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року, пом`якшити ОСОБА_7 покарання шляхом застосування на підставі ч. 4 ст. 70 КК України принципу поглинення покарань та остаточно призначити за сукупністю злочинів покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

В обґрунтування своїх доводів захисник звертає увагу на ту обставину, що на момент вчинення крадіжки інший злочин, за який ОСОБА_7 засуджений вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 06 березня 2015 року, вчинений ще не був.

Суд при призначенні покарання, як зазначає захисник, врахував: визнання вини обвинуваченим та щиросердне каяття у вчиненому, відшкодування завданої шкоди та дані про особу ОСОБА_7 , який за місцем проживання характеризується позитивно, але безпідставно повторно врахував обтяжуючу обставину рецидив злочинів, бо така обставина вже була врахована при призначенні покарання Шевченківським районним судом м. Києва.

Вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_9 ніким з учасників судового провадження не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, провівши судові дебати та надавши обвинуваченомуостаннє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи, що вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_9 ніким не оскаржується, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна за попередньою змовою групою осіб, що відповідає кримінально-правовій кваліфікації за ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, узгоджуються з фактичними обставинами кримінального провадження та підтверджується наявними в ньому доказами, які досліджувалися судом в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, і також ніким з учасників судового провадження не оспорюються, колегія суддів, не встановивши істотних порушень кримінального процесуального закону в цій частині, згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України переглядає лише висновки суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання.

Не дивлячись на відсутність жодних обґрунтувань в апеляційній скарзі захисника щодо невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання за вчинену ним за попередньою змовою групою осіб крадіжку, тяжкості цього правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів, досліджуючи висновки суду у зазначеній частині, вважає, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, дотримав вимог ст.ст. 50, 65 КК України та, врахувавши характер і ступінь його тяжкості, відношення обвинуваченого до своїх незаконних дій, а саме щиросердне розкаяння, відшкодування завданої шкоди шляхом повернення майна, дані про особу ОСОБА_7 , який раніше судимий і в подальшому вчинив ще один злочин, за місцем проживання характеризується позитивно, а також визнавши обставиною, що обтяжує його покарання рецидив злочинів, обґрунтовано прийшов до висновку, що ОСОБА_7 заслуговує покарання у виді позбавлення волі тривалістю три роки, з чим погоджується і колегія суддів.

Підстав ставити під сумнів правильність висновку суду про те, що обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_7 , є рецидив злочинів, у колегії суддів немає, оскільки ОСОБА_7 , маючи не зняту та непогашену судимість за умисні злочини, вчинив новий умисний злочин за ч. 2 ст. 185 КК України, який не утворює повторність щодо попередніх злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України, за які він був засуджений, а тому в даному випадку судом були дотримані положення ст.ст. 32-35 КК України. При цьому доводи захисника, що зазначена обтяжуюча обставина була врахована судом при призначенні ОСОБА_7 покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 06 березня 2015 року не заслуговують на увагу, бо суперечать матеріалам кримінального провадження, зокрема, змісту ухваленого Шевченківським районним судом м. Києва щодо ОСОБА_7 вироку.

Що стосується призначення ОСОБА_7 остаточно покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КПК України, то і в цій частині судом були дотриманні вимоги закону про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, якою визначається призначення покарання за сукупністю злочинів, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, суд, призначивши покарання за цей злочин, визначає остаточне покарання з урахуванням попереднього вироку шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Водночас, у строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами передбаченими в ст. 72 КК України.

З огляду на те, що ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, 28 листопада 2014 року, тобто до постановлення 06 березня 2015 року вироку Шевченківським районним судом м. Києва, суд першої інстанції на законних підставах, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 70 КК України, призначив йому остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань.

При цьому, сукупність відомостей щодо особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, тяжкості вчинених ним злочинів дали суду підстави для призначення

ОСОБА_10 остаточного покарання у виді позбавлення волі у розмірі, який лише на шість місяць перевищує призначене йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 06 березня 2015 року.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що всі доводи захисника щодо суворості призначеного ОСОБА_7 остаточного покарання за сукупністю злочинів є непереконливими, покарання обвинуваченому призначено з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65, 70 КК України, є необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження нових злочинів, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4