суддів Судової палати у кримінальних справах
Суду України у складі:
суддів
Шевченко Т.В., Пивовара О.Ф.
розглянула в судовому засіданні в
м. Києві 26 квітня 2007 року кримінальну
справу за касаційною скаргою потерпілої ОСОБА_1 на судові рішення щодо ОСОБА_2,
Вироком
Бориславського міського суду Львівської області від 21 червня 2006 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, не судиму,

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, не судиму,

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, не судиму,

кожну
виправдано за ч.1 ст.125 КК України за недоведеністю їхньої участі у вчинені
злочину.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 19 вересня 2006 року вирок
залишений без зміни.

ОСОБА_2,
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 обвинувачувалися в тому, що 9 березня 2005 року близько 10
години після зборів трудового колективу, які проходили у залі дошкільного
закладу АДРЕСА_1, перекрили вихід з дверей ОСОБА_1, яка намагалася вийти з
залу, і на ґрунті особистих неприязних відносин стали умисно наносити їй удари
в різні ділянки тіла, внаслідок чого потерпілій були заподіяні легкі тілесні
ушкодження та пошкоджено її майно.

У своїй
касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення щодо
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4. Посилається на безпідставне виправдання зазначених
осіб, порушення вимог кримінально-процесуального закону, зокрема, однобічність
та неповноту судового слідства, неналежне виконання фіксування процесу. Також
потерпіла вказує, що була позбавлена можливості ознайомитися із звукозаписом
судового засідання та з матеріалами справи до написання апеляції. Зазначає, що
суд проігнорував клопотання потерпілої про допит свідка ОСОБА_5, пояснення
якого мали істотне значення для правильного вирішення справи.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи
касаційної скарги та перевіривши матеріали кримінальної справи, колегія суддів
вважає, що у її задоволенні слід відмовити з таких підстав.

Висновок
суду про те, що участь ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого
ч.1 ст.125 КК, не доведена, належно мотивований доказами.

Як
видно з пояснень ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4, які аналогічні за змістом та
узгоджуються між собою, ніхто з них, а також з інших присутніх на зборах
трудового колективу не підходили до ОСОБА_1, не намагались її затримувати, не
наносили їй ударів та не пошкоджували її пальта.

Свідок
ОСОБА_6 показала, що після зборів вона разом з ОСОБА_7 стояли біля кабінету
медичної сестри і бачили, як повз них пройшла потерпіла та вийшла на вулицю.
Через деякий час вона з ОСОБА_7 також вийшли на вулицю, де ОСОБА_1 спокійно
стояла біля корпусу садочка і будь-яких пошкоджень на її одязі не було видно.
Згодом вона з потерпілою перейшли до її робочого кабінету, де вона коректно
розмовляла з останньою, просила її перейти на посаду вихователя. Під час
розмови в кабінеті потерпіла не плакала, не повідомляла, що її побили. При
цьому ОСОБА_1 не знімала верхнього одягу і він у неї не був пошкоджений.

Свідок
ОСОБА_7 пояснила, що після зборів вони з ОСОБА_6 першими вийшли з музичного
залу і, спускаючись по сходах, вона почула позаду шум і, обернувшись, побачила
потерпілу, яка застрягла в дверях, тому сказала репліку «відпустіть людину»,
однак не бачила, щоб будь-хто утримував її або наносив удари. Після цього разом
з ОСОБА_6 вона вийшла на вулицю та бачила потерпілу, до якої підходила та
розмовляла. Потерпіла була спокійна, верхній одяг у неї пошкоджений не був,
вона не плакала та не повідомляла, що її побили.

Свідки
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 пояснили, що були присутні на зборах трудового
колективу, після зборів вони бачили, як ОСОБА_1 виходила із залу і при цьому
ніхто її не затримував і не бив.

З
показань свідка ОСОБА_11, яка приймала потерпілу на стаціонарне лікування 9
березня 2005 року близько 18 год. видно, що вона оглядала її зверху до пояса як
лікар-кардіолог і ніяких тілесних ушкоджень або синців у неї не виявила.

З
висновку судово-медичної експертизи №237 від 10.03.2005 року видно, що у
ОСОБА_1 виявлені легкі тілесні ушкодження давністю до двох діб. Судово-медичний
експерт Попель, яким був складений цей висновок, повністю його підтримав у
судовому засіданні і пояснив, що синці, виявлені у потерпілої, могли набути
такого вигляду після 4-х годин після
заподіяння тілесних ушкоджень і зберігатися до 2-х діб. Тому суд обґрунтовано
дійшов висновку про сумнівність походження тілесних ушкоджень у потерпілої
9.03.2005 року.

Посилання
потерпілої на те, що в суді не був допитаний свідок ОСОБА_5 безпідставні,
оскільки в матеріалах справи міститься повідомлення про те, що він не може бути
присутнім у судовому засіданні у зв'язку з відрядженням. Крім того, як
убачається з протоколу судового засідання, потерпіла не наполягала на
обов'язковому допиті цього свідка, а при закінченні судового слідства не
заявляла клопотання про його повторний виклик.

Перевіркою
доводів, що звукозапис судового засідання був проведений неналежним чином,
встановлено, що в ході судового слідства 9.06.2006 року у зв'язку з відсутністю
світла ОСОБА_1 сама подала заяву про подальше слухання справи без фіксування
технічними засобами.

Не
знайшли підтвердження доводи потерпілої, що вона до написання апеляції не мала
можливості ознайомитися з матеріалами справи, спростовуються повідомленням
судді-головуючого по справі від 7.07.2006 року, про те, що протокол судового
засідання по кримінальній справі буде виготовлений на 14.07.2006 року, після
чого потерпіла вправі ознайомитися з ним в приміщенні канцелярії суду. З
повідомлення судді від 17.07.2006 року видно, що оскільки потерпіла не
з'явилися для ознайомлення з протоколом судового засідання, суд надав їй
додатково термін до 25.07.2006 року для ознайомлення.

З
ухвали суду апеляційної інстанції видно, що при перевірці апеляції потерпілої
ОСОБА_1 суд ретельно перевірив доводи, наведені в її апеляції і, не знайшовши
підстав для задоволення, зазначив мотиви її відхилення. Зміст ухвали суду
апеляційної інстанції відповідає вимогам ст.377 КПК України.

Суд
повно, всебічно та об'єктивно дослідив всі зібрані по справі докази, дав їм
належну оцінку і обґрунтовано дійшов висновку про відсутність доказів, які б
доводили винність ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 у вчиненні злочину, у якому вони обвинувачувались.

Істотних
порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б були безумовною
підставою для скасування судових рішень, по справі не встановлено.

Таким
чином, при перевірці справи не виявлено передбачених ст.398 КПК України підстав для призначення справи до розгляду
касаційним судом з повідомленням осіб, зазначених ст.384 КПК України.

Керуючись ст.394 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

відмовити у задоволенні касаційної
скарги ОСОБА_1

Судді:

Селівон О.Ф.
Шевченко Т.В.
Пивовар В.Ф.