Справа № 192/1930/14
Провадження № 1-кп/192/7/15
В И Р О К
Іменем України
"24" лютого 2015 р.смт.Солоне

СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в особі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження № 0000350 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, що має середню технічну освіту, приватного підприємця, розлученого, має неповнолітню дитину, військовозобовязаного, несудимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

В с т а н о в и в:

11 травня 2014 року близько 20-ї години ОСОБА_5 , у стані алкогольного сп`яніння, у квартирі АДРЕСА_2 , під час сварки зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_4 , умисно заподіяв останній легкі тілесні ушкодження, що спричинили їй короткочасний розлад здоров`я, за наступних обставин.

ОСОБА_5 умисно наніс потерпілій ОСОБА_4 удари руками та ногами в область голови, обличчя, тулубу та кінцівок, чим спричинив їй тілесні ушкодження у виді гострої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою мяких тканин обличчя, тулубу та кінцівок, рубця на голові, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більш як три тижні (21 день).

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому злочині не визнав.

Пояснив, що у 2012 році вони з дружиною розірвали шлюб, але продовжили жити однією сімєю. 11 травня 2014 року він зі своєю колишньою дружиною та сином, повернулися додому після відвідин батьків. Обидва були у стані алкогольного спяніння. Близько 20-ї години між ними виник скандал, ініціатором якого була потерпіла. Він намагався її заспокоїти, стримуючи її спроби вдарити його, але вона не реагувала, оскільки була в істериці. Коли вона вкусила його за щоку, він у відповідь схопив її за обличчя та руку. Таким же чином він діяв, коли вона вкусила його за щоку на кухні. Після того, як ОСОБА_7 вдарила його сковорідкою, він дав їй ляпаса та силою всадив на кухонний диван. Вона впала на підлогу, стала навколішки, тому від цього у потерпілої могли утворитися ушкодження на колінах та руках. Звідки у потерпілої взялися забої на тілі та голові, струс головного мозку, він не знає. Заспокоївшись, він забрав дитину та ліг спати. У той же вечір приїхав брат потерпілої ОСОБА_8 зі своєю дружиною та головним лікарем Солонянської лікарні ОСОБА_9 . Потерпіла зібрала речі, взяла сина та пішла з дому. Увечері наступного дня він дізнався, що ОСОБА_4 знаходиться у лікарні. Він робив спроби примиритися з дружиною, але вона йому відмовила.

Цивільний позов він визнає частково, згоден відшкодувати витрати на лікування у повному розмірі та моральну шкоду у сумі 1200 грн.

Однак, винуватість ОСОБА_5 підтверджується доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні показала, що з обвинуваченим у справі вона перебувала у шлюбі 5 років. З 2012 року, після розірвання шлюбу, вони продовжили жити разом, мають спільну дитину.

11 травня 2014 року вони разом були в гостях у її батьків та свекрів, вживали пиво. Вдома увечері між ними виникла сварка, під час якої обвинувачений вдарив її лівим кулаком у вухо. У відповідь вона вкусила його за щоку. ОСОБА_5 , розлютившись, почав наносити їй численні удари ногами по тілу: бив у живіт, груди, по ребрах. Захищаючись, вона вкусила ОСОБА_5 за ніс. У відповідь чоловік потягнув її у коридор, повалив на підлогу та бив ногами по голові до тих пір, доки вона не втратила свідомість. До тями вона прийшла від того, що ОСОБА_5 поливав її водою. Вона зателефонувала своєму братові та попросила про допомогу. Брат швидко приїхав із дружиною та лікарем ОСОБА_9 , який оглянув її та надав першу медичну допомогу, рекомендації. Брат відвіз її до батьків. Наступного дня вона звернулася за медичною допомогою до Солонянської ЦРЛ, де пройшла курс стаціонарного та амбулаторного лікування. Цивільний позов про стягнення з обвинуваченого витрат на лікування у сумі 3872 грн. та 5000 грн. моральної шкоди підтримує у повному обсязі.

З показань у судовому засіданні свідка ОСОБА_8 , брата потерпілої, убачається, що в неділю, 11 травня 2014 року, увечері йому зателефонувала сестра ОСОБА_10 , яка попросила її забрати з дому через те, що її побив колишній чоловік ОСОБА_11 . Разом зі своєю дружиною він з ОСОБА_12 приїхав до сестри. На його прохання приїхав і ОСОБА_9 його знайомий лікар. Сестра виглядала побитою, на руці та нозі він бачив синці. Вона лікувалася декілька днів у Солонянській ЦРЛ, після чого їй дали направлення на лікування у обласній лікарні ім.Мечникова.

Свідок ОСОБА_13 , дружина брата потерпілої, дала суду аналогічні показання. Доповнила, що на тілі ОСОБА_14 були забої, синці, обличчя було набрякле, вона постійно плакала. Вона допомогла зібрати їй речі. До них з кімнати виходив ОСОБА_11 , питав, що вони тут роблять. Вони сказали, що забирають ОСОБА_7 з дитиною до батьків. Коли потерпіла проходила курс лікування у лікарні ім.Мечникова, вона відвідувала її, ОСОБА_7 погано себе почувала.

Свідок ОСОБА_15 , мати потерпілої, показала суду, що пізно увечері 11 травня 2014 року її син ОСОБА_16 разом зі своєю дружиною привезли до них додому дочку ОСОБА_7 разом з онуком. Дочка була побитою, ноги були у синцях, від знесилення вона трималася за стіну. На питання, що трапилось, вона відповіла, що її побив ОСОБА_17 , колишній чоловік. Наступного дня батько відвіз ОСОБА_7 до лікарні, де вона лікувалася стаціонарно. Дочка розірвала шлюб з зятем у 2012 році. Причиною стали систематичні бійки, які ОСОБА_17 вчиняв відносно ОСОБА_7 у стані алкогольного спяніння. ОСОБА_5 колишній працівник виправної колонії і добре володіє бойовими прийомами, від яких не виникає видимих тілесних ушкоджень.

Із показань у судовому засіданні свідка ОСОБА_9 , головного лікаря Солонянської лікарні, убачається, що 11 травня 2014 року йому зателефонував його знайомий ОСОБА_16 , який попросив приїхати до його сестри ОСОБА_7 , яку побив чоловік, щоб надати медичну допомогу. Коли вони приїхали додому до потерпілої, остання збирала свої речі. Він оглянув ОСОБА_7 , надав медичні рекомендації та наполіг на проходженні нею стаціонарного лікування.

З протоколу слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_4 , за участю судово-медичного експерта, у присутності понятих, убачається, що 11 травня 2014 року ОСОБА_5 побив її, наносив удари по обличчю, тулубу ногами та руками. В момент удару ОСОБА_5 кулаком в область правого вуха потерпілої вони столи обличчям один до одного. Ребром долоні ОСОБА_5 наніс удар по шиї ззаду, від чого вона втратила свідомість.

(а.с.65).

Із висновку судово-медичного експерта ОСОБА_18 , виявлені у ОСОБА_4 ушкодження у виді гострої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою мяких тканин обличчя, тулубу та кінцівок, виникли від дії тупих твердих предметів або при ударах об такі, в термін та, можливо, при обставинах, які вказані в постанові слідчого, тобто 11.05.2014 року.

Виявлені ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більш як три тижні (21 день).

Виявлені ушкодження у виді забою мяких тканин обличчя, тулубу та кінцівок за своїм характером відносяться до легкого ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, як такі, що при звичайному своєму перебігу мають незначні скороминущі наслідки.

Враховуючи характер, локалізацію та ступінь вираженості виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень, не виключена можливість, що вони могли утворитися у термін, на який вказує слідчий у постанові.

( а.с.48-50).

Локалізація та характер виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень не суперечать механізму їх утворення, на який вказує ОСОБА_4 під час проведення слідчого експерименту, а саме: при ударах по голові, обличчю, тулубу руками та ногами.

Допитаний у судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_18 , свій висновок підтвердив.

Пояснив, що експертиза проведена на підставі постанови слідчого. При проведенні експертизи він оглядав та опитував потерпілу, враховував її історію хвороби, яка є офіційним медичним документом. Він був присутнім під час проведення слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_19 , після проведення якого необхідність у призначенні додаткової експертизи не виникла. Обставини заподіяння тілесних ушкоджень, повідомлені потерпілою під час слідчого експерименту, відповідають локалізації та характеру, ступеню тяжкості пошкоджень, встановлених під час проведення експертизи.

Проаналізувавши досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності з точки зору їх належності та допустимості, достовірності, взаємозв`язку та достатності, у межах пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України: умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Суд, перевіривши доводи обвинуваченого в тій частині, що він не наносив потерпілій ударів, від яких у неї виникли тілесні ушкодження, знаходить їх неспроможними, оскільки вони спростовуються сукупністю досліджених доказів: показаннями потерпілої та свідків обвинувачення, висновком судово-медичного експерта, протоколом проведення слідчого експерименту, що узгоджуються між собою.

Як убачається із показань потерпілої, обвинуваченого та свідків, 11 травня 2014 року ОСОБА_11 та ОСОБА_10 зі своїм малолітнім сином відвідували їхніх батьків. Ніяких тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_4 не було, ніхто їй ударів не наносив, вони втрьох увечері повернулися додому.

Судом достовірно встановлено, що між обвинуваченим та потерпілою увечері 11 травня 2014 року у їхній квартирі виникла сварка, яка переросла у бійку, по закінченні якої потерпіла по телефону викликала свого брата ОСОБА_8 , який негайно прибув на допомогу із своєю дружиною ОСОБА_13 та свідком ОСОБА_9 , які виявили сліди побоїв на обличчі та тілі ОСОБА_4 . Інших осіб, окрім обвинуваченого та потерпілої, їхньої малолітньої дитини, у квартирі не було. Потерпілій було надано першу медичну допомогу, та її доставили до її батьків. Наступного дня потерпіла звернулася до лікарні.

Факт нанесення ОСОБА_5 ударів ногами та руками по голові та тулубу потерпілої та заподіяння їй у такий спосіб легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоровя, знайшов своє підтвердження у судовому засіданні сукупністю вищезазначених досліджених у судовому засіданні доказів, які узгоджуються між собою, та є достатніми для підтвердження винуватості підсудного ОСОБА_5 .

Вирішуючи питання про вид та міру покарання ОСОБА_5 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до невеликої тяжкості, відношення обвинуваченого до скоєного ним злочину, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікаря-нарколога чи психіатра не перебуває.

Обставин справи, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання підсудного ОСОБА_5 , є вчинення ним злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Санкція ч.2 ст.125 КК України передбачає такі види покарання: штраф, громадські, виправні роботи, арешт та обмеження волі.

Оскільки обвинувачений свою вину не визнав, за відсутності обставин справи, що помякшують покарання, суд уважає недоцільним призначення йому найбільш мяких видів покарання, передбачених ч.2 ст.125 КК України: штрафу та громадських робіт.

Покарання у виді виправних робіт не може бути призначене обвинуваченому, який є фізичною-особою підприємцем, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.41 КВК України, контроль за виконанням даного виду покарання покладається на кримінально-виконавчу інспекцію.

Проте, у разі призначення покарання у виді виправних робіт фізичній особі-підприємцю зазначений контроль стає неможливим, оскільки згідно ч.5 ст.128 Господарського кодексу України громадянин-підприємець здійснює свою діяльність на засадах свободи підприємництва та, відповідно до принципів, передбачених у ст.44 цього Кодексу: вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності та самостійного вирішення усіх питань, пов`язаних з її організацією та безпосереднім здійсненням, тому призначення покарання у виді виправних робіт ОСОБА_5 буде недоцільним.

Призначення покарання у виді виправних робіт не відповідатиме і ступеню тяжкості вчиненого злочину, вчиненого за обтяжуючих обставин, за відсутності обставин, що помякшують покарання.

Суд приходить до висновку про призначення покарання ОСОБА_5 у виді арешту у межах санкції ч.2 ст.125 УК України, вважаючи, що дане покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення, а також попередження нових злочинів.

Потерпілою ОСОБА_4 заявлено цивільний позов про стягнення зі ОСОБА_5 матеріальної шкоди в розмірі 3872,00 гривень, моральної шкоди в розмірі 5000 гривень та витрат на судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Обвинувачений ОСОБА_5 позов визнав частково. Визнав у частині відшкодування витрат на огляд судмедекспертом, на ліки, за виключенням тих, що не повязані з лікуванням одержаної потерпілою травми.

В частині відшкодування моральної шкоди обвинувачений позов визнав частково у розмірі 1200 гривень.

Розвязуючи питання цивільного позову, суд приходить до наступного.

Статтями 1166, 1167 ЦК України обовязок відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної неправомірними діями особи, покладається на цю особу.

У відповідності до вимог ст.1195 ЦК України, фізична особа, яка завдала шкоди ушкодженням здоровя іншій особі, зобовязана відшкодувати потерпілому витрати на лікування, які визначаються на підставі рецептів лікарів, довідок або рахунків про їх вартість.

У судовому засіданні було встановлено, що потерпіла ОСОБА_4 з приводу нанесених їй тілесних ушкоджень з 12 по 23 травня 2014 року перебувала на стаціонарному лікуванні у Солонянській центральній районній лікарні, звідки виписана у поліклініку, де продовжила лікування, направлялася на консультації, обстеження з приводу нанесеної обвинуваченим травми до Дніпропетровської обласної лікарні ім.Мечнікова. Вказана обставина підтверджується випискою із медичної картки та картки денного стаціонару поліклініки (а.с.16-25).

Потерпіла на відшкодування заподіяної їй матеріальної шкоди просила стягнути 3872,07 грн., у тому числі 3730,61 грн. - витрати на лікування, 141,46 грн. огляд у відділенні СМЕ.

Суд уважає, що витрати, пов`язані з лікуванням внаслідок заподіяних тілесних ушкоджень, підлягають відшкодуванню у сумі 3595,72 грн., оскільки вони обґрунтовані призначеннями лікарів та підтверджені копіями фіскальних чеків (а.с.16-28).

Суд не відносить до витрат на лікування потерпілої витрати у розмірі 200 грн. (а.с.27), здійснені ОСОБА_20 20 травня 2014 року на АЗС ОККО та 76,35 грн. витрат на придбання засобів гігієни (а.с.27).

При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з наявності факту шкоди, характеру моральних страждань потерпілої, доведеності їх розміру, і вважає за необхідне, керуючись принципами розумності, виваженості і справедливості, стягнути з обвинуваченого на користь цивільного позивача-потерпілої в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 гривень, що буде необхідною і достатньою компенсацією заподіяної моральної шкоди.

З обвинуваченого на користь потерпілої стягуються процесуальні витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винуватим за ч.2 ст.125 КК України і призначити йому покарання у виді арешту строком на 5 місяців з триманням в умовах ізоляції.

Строк арешту ОСОБА_5 рахувати з моменту фактичного виконання вироку.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 на відшкодування матеріальної шкоди 3595 грн., на відшкодування моральної шкоди - 5000 грн., відмовивши в решті позову.

Стягнути зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. на відшкодування судових витрат.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд протягом 30 діб з дня його проголошення.

Головуючий