АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 211/1883/15-кСуддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/385/К/15Суддя-доповідач ОСОБА_2
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі - ОСОБА_5
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Іваново, Росія, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого:
1.23.04.1997 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу за ст.ст.81 ч.3, 140 ч.2,3, 141 ч.2, 145 ч.1, 89 ч.1,42 КК України до 5 років позбавлення волі, з конфіскацією майна;
2.13.12.1999 року Жовтневим районним судом м.Кривого Рогу за ст..ст.141 ч.2, 165 ч.1, 42 ч.1 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, у відповідності ст.. 42 ч.3 КК України шляхом часткового додавання призначеного покарання за вироком від 23.04.1997 року до 6 років 6 місяців, звільнений 14.03.2001 року умовно-достроково з невідбутим строком 2 роки 1 місяць 8 днів;
Зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, якого визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді 1 (один) рік позбавлення волі.
На підставі ст. 71 ч.1 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 13.12.1999 року та остаточно призначити покарання 2 (два) роки 2 (два) місяці позбавлення волі.
Запобіжний захід тримання під вартою залишено до набрання вироком законної сили.
Строк відбування покарання рахувати з 11.03.2015 року.
Питання з речовими доказами судом першої інстанції вирішено.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_8
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , просить змінити вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 13 травня 2015 року .
Вироком ОСОБА_6 було визнано винним та засуджено за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, за наступних обставин.
06.04.2002 року приблизно о 16-00 годині, ОСОБА_6 , повторно, маючи намір спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів умисно, знаходячись на 9 поверху житлового будинку АДРЕСА_2 , переконавшись у відсутності свідків і очевидців, усвідомлюючи, що його дії носять таємний характер, діючи за допомогою заздалегідь приготовленого знаряддя для досягнення своєї мети, а саме напилка, який приніс разом з собою, таємно демонтував з обрамлення ліфту і викрав металеві планки, загальною довжиною 4 метри, вартість яких згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №3 від 25.03.2015 року становить 248 гривень 32 копійки, які були власністю ЖБК «Веселка-2». Після чого, ОСОБА_6 з місця скоєння злочину втік, обернувши викрадене майно на свою користь. В результаті своїх злочинних дій ОСОБА_6 завдав ЖБК «Веселка-2» майновий збиток на суму 248 гривень 32 копійки.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 , посилається на те, що повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, при цьому вирок винесено з урахуванням не всіх об`єктивних пом`якшують покарання обставин, оскільки поверхово вивчені відомості про особу обвинуваченого і як наслідок вирок є необґрунтованим жорстким не мотивовані і не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого. На думку обвинуваченого вирок суду підлягає зміні у зв`язку з тим що: в вироку суду зазначено , що він перебував у розшуку, проте, будучи на підписці про невиїзд не порушуючи її з 2002 року, приходив до слідчого на всі визови і в травні того ж року слідство було закінчено, слідчий повідомлений йому, що треба чекати повістку з прокуратурою, а потім суду .. З 2002 року по 2015 рік жодного разу не був належний чином сповіщений, місце проживання не змінював проживав за адресою реєстрації АДРЕСА_1 , зі своїми близькими родичами матір`ю, батьком братом і цивільною дружиною. Крім того в матеріалах кримінального провадження маються докази того що він не переховувався. довідка з ЖЕКу про те що з 2002 року по 2015 проживав за місцем реєстрації; в жовтні 204 року перебував на лікуванні в 8й міськлікарні; в грудні 2006 проходив лікування в 6 міській лікарні; в грудні 2004 по лютий 2005 року перебував на лікуванні у 2му протитуберкульозному діспансері м Кривого Рогу. Крім цього в 2006році була придбана дачна ділянка у районі "Електрозаводу", де раз на тиждень займався господарськими справами, що можуть підтвердити сусіди, а також обвинувачений наголошує на те що зареєстрований у соціальних мережа. Окрім цього, з березня по травень місяць 2014 року працював офіційно. Обвинувачений наголошує на те що, як досудовим слідством так і судом першої інстанції не було належно сповіщено про розгляд справи, крім того в матеріалах справи відсутні будь які відомості про направлення йому повісток, судом першої інстанції не були прийняті міро про належне встановлення місце знаходження підозрюваного. Окрім цього ОСОБА_6 просить звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст.49 КК України. а також звільнити його від покарання у зв`язку з хворобами. Звертає уваги на те що, з моменту скоєння злочину пройшло 13 років, в цей період ним не скоєно правопорушень, він повністю змінив спосіб життя та коло спілкування.

В доповненні до апеляційної скарги ОСОБА_6 , зазначає що 11.03.2015 року був затриманий працівниками міліції і доставлений в Жовтневий РВ м. Кривого Рога і надалі в ІТУ. З 12.03.2015 року був доставлений в сизо -3м. Кривого Рогу де перебуває до теперішнього часу. Вважає, що працівники міліції не доставили його до суду для обґрунтованості обрання йому виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тим самим порушено право на оскарження, про утримання його під вартою. Все це є порушенням ст.ст. 165-2,150,347,349 КПК України,1960року, ст..29 Конституції України та також ст.ст. 5,2,3,4 Європейської конвенції прав людини. На його думку судом першої інстанції 27.03.2015 року вірно дійшов висновку про відмову у задоволення клопотанні слідчому СВ Довгинцівського РВ про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу вигляді тримання під вартою. В обґрунтування ухвали суд зазначив, що не надано жодної копії матеріалів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання та підтвердження того, що підозрюваному надані копії клопотання та матеріали,яким обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу. Згідно клопотання ОСОБА_6 з 2002 року перебув у розшуку, але не надано копії документів про те, що розшук органами внутрішніх справ проводився, що ОСОБА_6 переховувався від органів внутрішніх справ. 28.04.2015 року на попередньому слуханні справи, при вирішенні питання про продовження утримання під вартою, суд не вказав конкретні обставини,які виправдовують продовження терміну перебування під вартою та докази відповідно до ст.199 КПК України, не було вручено копію постанови чим порушено ст.184 КПК України. Крім того судом першої інстанції не розглянуто альтернативні запобіжні заходи.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 та захисник кожний окремо просив колегію суддів задовольнити апеляційну скаргу , вирок суду змінити та підставах зазначених в апеляційній скарзі та доповненні до неї.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді кримінального провадження, прокурор заперечував проти доводів апеляційної скарги обвинуваченого і просив залишити вирок суду без змін.

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційні скарги іншими сторонами судового провадження надані не були.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження, заслухавши учасників процесу та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Враховуючи, що кримінальне провадження розглянуто в порядку ч.3 ст.349 КПК України,зі згоди всіх учасників процесу, з дотриманням вимог ч.3 ст. 349 КПК України, висновки суду першої інстанції про скоєння ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, при обставинах, викладених у вироку суду, кваліфікація його дій за ч.2 ст. 185 КК України в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.
Постановою пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, необхідно сурово додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно призначення покарання.

Таким чином, при призначені покарання суд повинен дотримуватися загальних положень призначення покарання з метою реалізації принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, і призначаючи покарання обвинуваченому, насамперед, враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому призначене особі судом покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Судом першої інстанції дотримано вищезазначені вимоги.
При призначені обвинуваченому ОСОБА_9 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який віднесено згідно ст. 12 КК України до середньої тяжкості, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, те що ОСОБА_6 на обліку у лікаря- нарколога та лікаря- психіатра не перебуває (а.кп.46,47 ), не працює, за обліками ГУ МВС України в Дніпропетровській області значиться як раніше неодноразово судимий, (а.кп.48-50) скоїв умисний злочин в період умовно-дострокового звільнення від покарання, що суд враховує як стійку протиправну асоціальну поведінку обвинуваченого та небажання вести законослухняний спосіб життя, перебував у розшуку, (а.кп.19),за місцем мешкання характеризується позитивно (а.кп.56); страждає тяжкими захворюваннями. (а.кп.101,102), пом`якшуючі обставини згідно ст. 66 КК України до яких судом віднесено щире каяття, визнання вини, та те, що обвинувачений хворіє тяжкими захворюваннями. Обтяжуючих обставин згідно ст. 67 КК України судом не встановлено, та з урахуванням усіх зазначених обставин, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що мірою покарання необхідною для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів є позбавлення волі.

Зазначені в апеляційній скарзі обвинуваченим ОСОБА_6 на його думку обставини, що пом`якшують покарання: тяжкий стан здоров`я, враховано судом при обранні мірі покарання і не надано доказів і свідчень про те , що він не може відбувати покарання в місцях позбавлення волі .

Крім того обвинувачений в апеляційній скарзі посилається на невідповідність висновків суду, обставинам кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та згідно технічного запису судового засідання, кримінальне провадження було розглянуто в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону України, у зв`язку з чим суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу, тобто матеріалів, необхідних для вирішення питань згідно ст. 368 КПК України. Таким чином обвинувачений ОСОБА_6 позбавлений можливості оскаржувати докази, дослідження яких судом першої інстанції визнано недоцільним, та обставини які ніким не оспорювались.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що призначене ОСОБА_6 покарання, мінімальне, передбаченого санкцією ч.2 ст. 185 КК України, його вид і строк визначено судом правильно і є справедливим за своїм видом і розміром, підстав для пом`якшення не вбачає.

Судом обґрунтовано застосована ст.. 71 КК України і призначено покарання згідно Закону України.

Окрім цього, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який не відбувши покарання, знову вчинив кримінальні правопорушення, усі обставини кримінального провадження , колегія суддів вважає, що досягнення встановленої ч.2 ст. 50 КК України мети виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів можливе лише в умовах ізоляції обвинуваченого, а тому підстав для пом`якшення призначеного покарання не вбачає.

Міра запобіжного заходу - підписка про невиїзд , яка була обрана обвинуваченому на досудовому слідстві ,судом першої інстанції була змінена на тримання під вартою у зв`язку з неявкою обвинуваченого до суду і його розшуком ( а.с.19) Стосовно запобіжного заходу , судом першої інстанції було розглянуто клопотання і обґрунтовано прийнято рішення про продовження строку тримання під вартою ( а.кп 106) при цьому враховано як особу обвинуваченого так і тяжкість покарання , що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні , щодо обвинуваченого враховано також те, що він неодноразово судимий , судимий за тяжкі злочини , не одружений , не працює, скоїв злочин у період умовно-дострокового звільнення , перебував у розшуку тривалий час , знаючи про те , що він звинувачується у скоєнні злочину ні до міліції , ні до суду не з`являвся .Обвинувачений , перебуваючи на підписці про невиїзд , фактично змінюючи місце проживання , не сповіщав суд та міліцію про знаходженні у лікарнях та на дачі .

Колегія суддів вважає , що вимога обвинуваченого про застосування до нього ст.. 49 КК України , тобто звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності не може бути задоволена на підставі ч. 2 ст. 49 КК України Так ,у відповідності з ч.2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється , якщо особа , що вчинила злочин , ухиляється від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності , якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років . В той же час , згідно матеріалів кримінального провадження вчинено злочин було 06 04 2002 року ,а затримано обвинуваченого було 11 03 2015 року .

Істотних порушень кримінально процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його зміни або скасування, колегія суддів не вбачає.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення..

Вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 травня 2015 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Запобіжний захід ОСОБА_6 залишити колишній тримання під вартою.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4