Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/2062/14-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.02.2015 Подільський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
пр-ка потерпілої ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Подільського районного суду міста Києва кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0009104 від 18.12.2013 року, по обвинуваченню
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя Запорізької області, громадянки України, з середньо-спеціальною освітою, не заміжньої, працюючої старшим продавцем в ПП « ОСОБА_8 », зареєстрованої в АДРЕСА_1 , проживаючої в АДРЕСА_2 , не судимої, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,

у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що в період часу з 16 години 10 хвилин по 16 годину 12 хвилин 16 грудня 2013 року, вона, знаходячись у приміщенні службового кабінету групи «Стрімінг» компанії «Універсальна колекторська група», який знаходиться на другому поверсі будівлі, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Костянтинівська, 73, діючи умисно, з корисливих мотивів, користуючись тим, що власник майна відсутній та що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, викрала зі столу ОСОБА_5 мобільний телефон HTC Desire V T328 w білого кольору imei 1: НОМЕР_2 , imei 2: НОМЕР_3 , серійний номер НОМЕР_4 , вартістю 2029, 00 грн., який належить ОСОБА_5 .
Реалізуючи свій злочинний умисел та розуміючи, що мобільний телефон HTC Desire V T328 w білого кольору imei 1: НОМЕР_2 , imei 2: НОМЕР_3 , серійний номер НОМЕР_4 , належить наглядно знайомій ОСОБА_5 , ОСОБА_7 вийшла з будівлі та розпорядилась викраденим на власний розсуд, чим заподіяла потерпілій матеріальної шкоди в розмірі 2029, 00 грн.

Дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.185 КК України. Таку ж кваліфікацію дій обвинуваченої підтримано державним обвинуваченням.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому їй злочині не визнала та пояснила, що 02 вересня 2013 року вона була звільнена за власним бажанням з посади спеціаліста «Універсальної колекторської групи». Після звільнення, як вона вважає, їй виплатили лише частину заробітної плати, а трудову книжку не віддали. Протягом тривалого часу вона зверталась до компанії з проханням видати їй трудову книжку та недоотримані нею грошові кошти, спілкуючись із безпосереднім керівником, іншими керівниками компанії, працівниками відділу кадрів та бухгалтерії. На ці прохання їй повідомили, що не можуть знайти її трудову книжку, а повний розрахунок з нею буде пізніше.
16 грудня 2013 року вона прийшла черговий раз з надією отримати трудову книжку і остаточний розрахунок та з цим питанням її відвели в кабінет до ОСОБА_5 . Під час спілкування з ОСОБА_5 , на думку обвинуваченої, потерпіла вела себе не адекватно, кричала на неї, розмовляла грубо, принижувала її, довела до нервового зриву. Коли ОСОБА_5 вийшла з кабінету, вона залишилась її чекати та в цей час вирішила забрати телефон, який знаходився на столі, щоб сприяти цим здійсненню з нею повного розрахунку та поверненню належної їй трудової книжки. Зокрема, вона бачила, що у всіх керівників були сенсорні телефони, які, на її погляд, належали компанії, а тому вирішила, скориставшись утриманням цього телефону в себе, таким чином відновити свої, як вона вважала, порушені права. Потім вона узнала, що телефон належить ОСОБА_5 та, в той же день, отримавши трудову книжку, вирішила повернути його після повного розрахунку з нею, маючи намір, примусити останню активним діям щодо сприяння у виплаті їй компанією заробітної плати.
Також ОСОБА_7 повідомила, що протягом часу з якого вона була звільнена, не маючи трудової книжки та грошей внаслідок неправомірних дій працівників компанії, близько 4 місяців змушена була жити на вулиці, оскільки не могла повернутися додому. На всі її прохання працівники компанії відмовляли, незважаючи на подані нею скарги до міліції, прокуратури та інших органів. Лише після проведення перевірки інспекцією з питань праці було встановлено факт несвоєчасної виплати належних їй коштів, частину яких в сумі 800 грн. вона отримала в кінці вересня 2013 року, хоча, як вона зазначила, її ставка була в розмірі 3500 грн. При цьому вважає надані ТОВ «Універсальна колекторська група» акти про її відмову щодо отримання заробітної плати та трудової книжки такими, що не відповідають дійсності справжнім подіям та пояснила, що свій підпис у відомості про отримання нею частини грошових коштів, на яку посилається інспекція з питань праці, поставила не 06.09.2013 року, а в кінці вересня 2013 року, не звертаючи на той час увагу на вказану там дату.
ОСОБА_7 заперечує, що у неї був умисел та корисний мотив на викрадення чужого майна, оскільки телефон забрала, щоб згодом повернути після повного з нею розрахунку. При цьому вона зазначила, що повернула даний телефон відразу після того як її викликали в міліцію та повідомили про звернення ОСОБА_5 .
Крім цього, ОСОБА_7 вказала, що жалкує з приводу того, що сталося, пояснивши, що діяла у стані нервового зриву, не маючи змоги влаштуватись на іншу роботу, дуже потребувала зароблених нею грошей, так як навчалася, при цьому виросла у багатодітній сім`ї і повинна була розраховувати виключно на себе, а тому наполягає, що у вчиненні нею цієї дії була спонтанна реакція на несправедливість і нелюдське ставлення до неї протягом тривалого часу керівників і працівників ТОВ «Універсальна колекторська група».
Разом з тим, оцінюючи свій поступок негативно, обвинувачена просила суд звільнити її від кримінальної відповідальності у зв`язку із зміною обстановки.

Допитана під час судового розгляду потерпіла ОСОБА_5 повідомила, що станом на 16 грудня 2013 року працювала керівником відділу групи «Стрімінг» ТОВ «Універсальна колекторська група». В цей день працівник компанії привів до неї ОСОБА_7 і попросив допомогти їй знайти її трудову книжку, пояснивши, що особи під керівництвом якої працювала обвинувачена на місці немає. У зв`язку з цим ОСОБА_5 звернулась в бухгалтерію, де їй сказали про необхідність оформлення обхідного листа, а тому взявши його, сказала ОСОБА_7 чекати на робочому місці, а сама пішла його оформляти. Однак, ОСОБА_7 залишила її робоче місце і вони зустрілись вже біля відділу кадрів, де вона їй передала обхідний лист і направила її до цього відділу отримувати трудову книжку. Згодом вона виявила відсутність свого телефону та по відеоспостереженню побачила, що телефон забрала ОСОБА_7 , зателефонувавши до якої вимагала повернути його. Також вона відправила їй текстове повідомлення з вимогою повернути телефон до наступного дня, попередивши, що звернеться з заявою в органи внутрішніх справ. У подальшому, оскільки ОСОБА_7 телефон не повернула, вона звернулась із заявою в міліцію. Зазначила, що про заборгованість по заробітній платі ОСОБА_7 їй нічого не відомо. Також додала, що розмовляла з матір`ю ОСОБА_7 , яка обвинувачувала компанію, що її дочці не повернули трудову книжку і не розрахувались у повному обсязі. Підтвердила, що на даний час телефон їй повернуто.

Заслухавши показання обвинуваченої та потерпілої, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що сторона обвинувачення не надала і в ході судового розгляду не встановлено фактичні дані, які підтверджують наявність у діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, а тому її слід виправдати.

Так, відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 185 КК України характеризується наявністю прямого умислу та корисливого мотиву. В основі його лежить бажання протиправно збагатитися за рахунок чужого майна та спеціальна мета безоплатно обернути його на свою або іншої особи користь.

Згідно вимог ч.1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

ОСОБА_7 , вказуючи на невизнання своєї вини по пред`явленому обвинуваченню, логічно і змістовно пояснює, що тривалий час в порушення її прав їй не повертали трудову книжку і вона мала претензії до розрахунку по заробітній платі, а тому забрала телефон, щоб мати можливість вимагати у потерпілої, яку оцінювала як представника ТОВ «Універсальна колекторська група», активно сприяти у поверненні недоотриманих нею коштів.
На думку суду, її доводи об`єктивно вписуються у логіку розвитку подій.
Потерпіла підтвердила, що ОСОБА_7 прийшла вимагати повернення трудової книжки, хоча згідно наказу була звільнена ще 02 вересня 2013 року. Під час розмови з матері`ю обвинуваченої, остання також висловлювала претензії, що ОСОБА_7 не повертають гроші і трудову книжку.
Обвинувачена будь-яких даних про схильність до крадіжок немає, працюючи продавцем, маючи постійний доступ до товарно-матеріальних цінностей, вона характеризується виключно позитивно. При цьому викраденим на свою або іншої особи користь не розпорядилась та даних, що вона мала такий намір суду не надано. Окрім цього, втрату сім-карток ОСОБА_7 логічно пояснила тим, що на телефон потерпілої поступало багато дзвінків, а тому вона їх вийняла, але потім загубила. Телефон повернула як тільки її викликали до міліції.
В матеріалах кримінального провадження містяться акти, складені працівниками ТОВ «Універсальна колекторська група» про відмову обвинуваченої в отриманні нею трудової книжки та належних сум до виплати у день її звільнення, тобто 02.09.2013 року (а.м.93, 100).
Проте слід зауважити, що питання дійсності обставин зазначених у цих актах досудовим розслідуванням належним чином не вивчалось та державним обвинуваченням оцінка цьому не давалась, внаслідок чого показання обвинуваченої про їх недійсність під час судового розгляду не спростовані. Зокрема, відповідно до акту про відмову ОСОБА_7 поставити підпис в журналі обліку трудових книжок та вкладишів до них від 02.09.2013 року (а.м. 93) зазначено про отримання нею трудової книжки та її відмову поставити підпис про це. Хоча в своїх показаннях обвинувачена повідомляла, що не відмовлялась отримувати трудову книжку, а навпаки завдяки своїм численним наполяганням на її видачі отримала її 16.12.2013 року, коли це питання допомогла вирішити ОСОБА_5 . Отримання трудової книжки ОСОБА_7 саме 16.12.2013 року, а не 02.09.2013 року, як це зазначено у вищезгаданому акті ТОВ «Універсальна колекторська група», у судовому засіданні підтвердила потерпіла.
За даних обставин у суду виникає сумнів щодо дійсності викладених подій в актах про відмову ОСОБА_7 отримувати трудову книжку та заробітну плату при її звільнені. При цьому непрямо підтверджуються показання обвинуваченої щодо не своєчасної видачі та виплати належних їй документів та грошових коштів після її звільнення з ТОВ «Універсальна колекторська група».
Ці ж обставини підтверджуються наявними в матеріалах кримінального провадження актом перевірки територіальної державної інспекції з питань праці у м. Києві додержання ТОВ «Універсальна колекторська група» законодавства про працю, приписом за її результатами та листом, адресованим ОСОБА_7 в березні 2014 року.
Насамперед, відповідно до цих документів встановлено, що обвинувачена навіть у 2014 році продовжувала вимагати усунення порушених відносно неї прав при її звільненні з роботи, що свідчить про правдивість її показань про численні скарги до правоохоронних та інших органів щодо несвоєчасності видачі їй трудової книжки та виплати у повному розмірі заробітної плати.
Одночасно, безпосередньо неодноразово заслухавши в судовому засіданні обвинувачену, оцінюючи мотиви її дій, суд звертає увагу на особливості її поведінки, висловлювань, імпульсивність, загальний рівень сприйняття конкретних обставин, деякі інші риси характеру поведінки і мотивації дій. На думку суду, ці характерні її риси переконують у відсутності в неї прямого умислу та корисливого мотиву на вчинення крадіжки чужого майна.
В ході судового розгляду сторона обвинувачення, серед іншого, крім вже вищенаведеного, в тому числі показань потерпілої та обвинуваченої, як на доказ вини останньої у вчиненні крадіжки також посилається на протокол прийняття заяви ОСОБА_5 про вчинення крадіжки її телефону (а.м.71), заяву ОСОБА_7 про добровільну видачу даного телефону (а.м.73) та протокол його огляду від 23.12.2013 року (74-75), запис з камери відеоспостереження, що ведеться в Кол-центрі ТОВ «Універсальна колекторська група» (а.м.116), протокол огляду даного відеозапису від 05.01.2014 року (а.м.110) та копію трудової книжки ОСОБА_7 (а.м.115).
На думку суду, надані державним обвинувачем докази вини ОСОБА_7 лише підтверджують те, що остання дійсно з серпня 2013 року до 02 вересня 2013 року працювала в ТОВ «Універсальна колекторська група» та 16 грудня 2013 року, знаходячись в приміщенні даного Товариства в кабінеті ОСОБА_5 , без згоди власника, взяла належний останній мобільний телефон HTC Desire V T328 w, після чого з місця події пішла. Даний телефон наступного дня був добровільно виданий ОСОБА_7 працівникам міліції.
Проте ці події не заперечуються обвинуваченою та ніяким чином не свідчать про прямий умисел та корисливий мотив у неї на здійснення крадіжки телефону потерпілої, а тому його наявність у ОСОБА_7 стороною обвинувачення побудована на припущеннях згідно цих встановлених обставин.
Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Із наведених міркувань суд приходить до висновку, що у діях ОСОБА_7 відсутні ознаки суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, що у свою чергу виключає склад даного злочину.
У зв`язку з викладеним, суд вважає за необхідне ОСОБА_7 виправдати у пред`явленому обвинуваченні з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Також, враховуючи, що в діях обвинуваченої судом не встановлено наявність інкримінуємого їй або іншого злочину, звільненню від кримінальної відповідальності з передбачених законом підстав вона не підлягає.
Речовими доказами суд вважає за необхідне розпорядитись у відповідності до вимог ст.100 КПК України. Процесуальні витрати відсутні. Цивільний позов не заявлений. Запобіжний захід не обирався.
Керуючись статтями 373, 374 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України визнати невинною та виправдати за відсутністю в її діянні складу даного злочину.
Речові докази: CD-R диск з відеозаписом у приміщенні ТОВ «Універсальна колекторська група» залишити в матеріалах кримінального провадження; мобільний телефон HTC Desire V T328 w залишити у володінні ОСОБА_5 .
На вирок до Апеляційного суду міста Києва через Подільський районний суд міста Києва може бути подано апеляційну скаргу протягом 30 діб із моменту проголошення вироку.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

СуддяОСОБА_1