ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала

іменем україни

6 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_21.,

суддів ОСОБА_22., ОСОБА_23

ознайомившись з касаційною скаргою захисника ОСОБА_1 на вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 2 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 1 квітня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком місцевого суду, залишеним без зміни вищезазначеною ухвалою апеляційного суду, засуджено

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, неодноразово судимого, останній раз - 04.06.2010 за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі, звільненого 04.06.2012 по відбуттю покарання, уродженця села Осикувате Кіровоградського району та області, мешканця АДРЕСА_1

- за ч. 2 ст. 185 КК України на 6 місяців арешту.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України на 4 роки 1 місяць позбавлення волі, судові рішення щодо якого в касаційному порядку не оскаржуються.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ДП «Схід ГЗК» по 2038 грн на відшкодування матеріальної шкоди.

Згідно вироку, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, за попередньою змовою групою осіб, 6, 8, 10 та 12 липня 2013 року на 8 кілометрі залізничного перегону ст. Промислова - ст. Канатове Кіровоградської області демонтували із залізничної колії та викрали 400 металевих «костилів» і 100 підкладок, заподіявши ДП «Схід ГЗК» матеріальну шкоду на 4076 грн.

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на невинуватість ОСОБА_2, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вказані судові рішення та закрити кримінальне провадження щодо останнього.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Фактичні обставини кримінального провадження були предметом оцінки суду першої та апеляційної інстанцій і перегляду в касаційному порядку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України, не підлягають, а невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповнота судового розгляду, на що посилається захисник у касаційній скарзі, самі по собі можуть бути підставою для зміни чи скасування вироку місцевого суду, згідно до вимог ст. ст. 409, 410 КПК України, апеляційним судом.

Отже, в касаційній скарзі захисника відсутні посилання на підстави для зміни чи скасування судових рішень судом касаційної інстанції, передбачені ч. 1 ст. 438 КПК України.

Твердження захисника про невинуватість ОСОБА_2 є безпідставними, оскільки протилежні висновки суду в цій частині ухвалено, у відповідності до вимог ст. 370 КПК України, на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Такі висновки, як вбачається з оскаржених рішень, відповідають показанням свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про викрадення влітку 2013 року «костилів» і підкладок на залізничній колії біля Буланівського переїзду, що унеможливило рух по ній; показанням свідка ОСОБА_7 про те, як ОСОБА_3 з ОСОБА_2 влітку 2013 здавали їй металобрухт, серед якого й «підкладки» із залізничної колії; показанням свідка ОСОБА_8 про відсутність будь-якого тиску на обвинувачених під час проведення досудового розслідування по справі; показанням свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які взимку 2014 року були запрошені в якості понятих для проведення слідчого експерименту з обвинуваченими, під час якого останні без будь-якого примусу розповідали та показували як вони викрали металеві деталі залізничної колії; показанням свідка ОСОБА_11 про проведення 31.01.2013 огляду місця події - залізничної колії біля Буланівського переїзду та виявлення факту викрадення підкладок та «костилів»; даним заяви від 02.08.2013, акту від 30.07.2013, форми № инв-3 про викрадення металевих складових залізничної колії; висновку судово-товарознавчої експертизи № 58 від 24.01.2014 про вартість металевих підкладок та «костилів»; даним протоколів огляду місця події від 31.07.2013, 16.01.2014; даним протоколів пред'явлення особи для впізнання від 16.01.2014, під час яких свідок ОСОБА_7 впізнала ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як осіб, які здавали металобрухт; даним паспорту залізничного перегону ст. Промислова - ст. Канатове та довідки про те, що цей залізничний перегін знаходиться на балансі ДП «Схід ГЗК» Інгульська шахта; даним довідки ДП «Схід ГЗК» про те, що непридатні для використання вузли, деталі, матеріали та агрегати оприбутковуються на підприємстві як вторинна сировина (металобрухт тощо).

Визнавши ці докази достовірними та оцінивши їх в сукупності з іншими фактичними даними, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_2 в скоєнні вказаного кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії.

З оскаржуваних судових рішень вбачається, що судами належним чином перевірялися та були мотивовано відхилені доводи захисника про непричетність засудженого до вчинення злочинів. При цьому показання свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, які на думку захисника доводять невинуватість ОСОБА_2, обґрунтовано відкинуті судом першої інстанції як непослідовні, суперечливі та такі, що дані знайомими та роботодавцем засудженого.

Крім того, судом апеляційної інстанції перевірялись та були обґрунтовано відхилені доводи захисника про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема й ті, про які ОСОБА_1 зазначає в касаційній скарзі.

Так, за результатом дослідження протоколів оглядів місця події та фототаблиць до них, апеляційним судом не встановлено будь-яких розбіжностей, про які зазначає захисник, щодо місця де відбулось викрадення деталей залізничної колії, а саме: на 8 кілометрі під'їзної колії до Інгульської шахти, за 2 км до Буланівського переїзду.

Дослідивши технічний запис показань свідка ОСОБА_7 в суді першої інстанції, апеляційний суд не виявив суперечностей та невідповідностей в показаннях останньої, про які зазначає захисник.

Всупереч доводам захисника, пред'явлення свідку ОСОБА_7 фотознімків для впізнання проведено, як обґрунтовано визнали суди першої та апеляційної інстанції, з дотриманням вимог ст. 228 КПК України.

Безпідставними є і твердження про здійснення вищезазначеного впізнання до внесення відомостей у ЄРДР, оскільки дані про кримінальне правопорушення були внесені в реєстр 31.07.2013, а вказані слідчі дії проведені в січні 2014 року.

Протокол слідчого експерименту від 18.01.2014 за участі засудженого обґрунтовано покладено в основу вироку, як допустимий доказ, оскільки в ньому згідно вимог ст. 240 КПК України зафіксовані відомості, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

При цьому порушень під час проведення вищезазначеної слідчої дії, про які зазначає захисник, судами не встановлено.

Покарання засудженому призначено з урахуванням загальних засад, передбачених ст. 65 КК України, та є справедливим.

Апеляційний суд, у відповідності до вимог ст. 419 КПК України вмотивувавши свої висновки, обґрунтовано залишив без зміни вирок суду першої інстанції, а доводи захисника в касаційній скарзі на спростування вищезазначених висновків не достатні та непереконливі.

Отже, з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень вбачається, що підстав для її задоволення немає.

Зважаючи на зазначене, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою захисника ОСОБА_1 на вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 2 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 1 квітня 2015 року щодо ОСОБА_2.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_21 ОСОБА_22 ОСОБА_23