Справа № 11-809 - 2007 р. Головуюча
суду 1 інстанції
185 ч. 1 Селіванова
України Доповідач
апеляційного суду
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада
2007 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного
суду Миколаївської області в складі:

Гголовуючої
Погорєлової Г.М.

суддів: Пісной
І.М. , Пустовар М. Л.

за участю
прокурора Буца Г.О.

засудженої
ОСОБА_1

потерпілої
ОСОБА_3 розглянула у відкритому
судовому засіданні в
м. Миколаєві матеріали кримінальної справи
за апеляцією законного
представника засудженої ОСОБА_1
- ОСОБА_2 на вирок
Центрального районного суду м. Миколаєва
від 24 вересня 2007 p., яким

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженку
м. Миколаєва, студентку 2
курсу Миколаївського
філіалу Київського університету культури, раніше не судиму засуджено за ст. 185 ч.1 КК України на 1 рік позбавлення
волі.

На
підставі ст. ст. 75, 104 КК України засуджена звільнена
від відбування покарання з випробуванням,
з іспитовим строком 1 рік.

Відповідно
до п.11.2, 3, 4 ст. 76 КК України на неї
покладено обов'язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без
дозволу органів кримінально-виконавчої системи,
повідомляти їх про зміну місця проживання, роботи та періодично з'являтися в дані органи
для реєстрації.

Постановлено
стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 1200 грн. у відшкодування майнової шкоди.

За
вироком суду ОСОБА_1 визнано винною у тому,
що вона 16.11.2006 р., у період часу з 14 до 16 год.,
в м. Миколаєві, знаходячись в кімнаті гуртожитку, розташованого по АДРЕСА_1, таємно викрала мобільний телефон марки
«Самсунг Е-760», вартістю 1175 грн. з
стартовим пакетом «Лайф», вартістю 23
грн., який належав ОСОБА_3

В подальшому
ОСОБА_1 викраденим розпорядилася на власний розсуд.

В
апеляції законний представник засудженої ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить вирок
скасувати, справу направити на новий
судовий розгляд.

Вважає, що усі докази, зокрема показання свідків, протоколи впізнання є лише побічними доказами
і не доводять вини ОСОБА_1

Заслухавши
доповідь судді, пояснення засудженої
ОСОБА_1 на підтримку апеляції,
заперечення потерпілої ОСОБА_4 на апеляцію, думку прокурора про залишення вироку без
зміни, вивчивши матеріали кримінальної
справи та обговоривши доводи апеляції,
колегія суддів вважає., що
апеляція підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Дослідженими
судом доказами, оцінка яких наведена у
вироку, підтверджується вина ОСОБА_1 у
таємному викраденні чужого майна за обставин,
вказаних у вироку.

Так, потерпіла ОСОБА_3 суду підтвердила факт
зникнення її нового мобільного телефону марки «Самсунг Е-760», вартістю
1175 грн.,

16.11.2006 р. під час перебування в кімнаті гуртожитку разом з ОСОБА_1 і іншими
особами. Перед цим ОСОБА_1 брала телефон та роздивлялася його властивості.
Після звернення до міліції та встановлення покупця телефону, під час перебування в приміщені УБОЗу, ОСОБА_1 плакала, вибачалася перед нею за свій вчинок та
визнала, що тоді викрала телефон, сховавши в своєму чоботі. Також зустрічалися
з нею, за її ініціативою, в січні 2007 р. в барі «Фелічита». ОСОБА_1 пропонувала вирішити питання
так, щоб ніхто не знав про її
причетність та погоджувалася передати 2000 грн. у відшкодування шкоди. Вона
також пропонувала свій мобільний телефон замість викраденого. Проте, потім ОСОБА_1 повідомила, що укладений договір з захисником та що гроші
віддавати не буде.

Свідок
ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що
саме ОСОБА_1 є тією особою, яка на ринку
продала йому мобільний телефон марки «Самсунг Е-760», без документів та без зарядного пристрою.

А з
протоколу допита цього свідка від 26.01.2007 р. на досудовому слідстві (а.с.
23) та протоколу пред'явлення фотознімків для впізнання від

29.01.2007 р.(а.с. 21), досліджених
в судовому засіданні, вбачається, що на допиті ОСОБА_5 докладно навів прикмети
зовнішності та одягу ОСОБА_1, за якими
він потім її й впізнав. Він також пояснював що продаж мобільного телефону
відбувся 17.11.2006 р. за 600 грн., що
ОСОБА_1 посилалася на потребу в грошах на святкування Дня студента та що вона
повідомила про своє навчання в Університеті культури. Свідок ОСОБА_5 першим
описав таку подробицю, як наявність на
телефоні маленької іграшки у виді ведмедика.

Щодо цих
зазначених обставин, то потерпіла
ОСОБА_3 суду підтвердила наявність саме такої іграшки на її мобільному телефоні
та що зі слів ОСОБА_1 вона була на ринку саме того дня.

Свідок
ОСОБА_6 пояснила в судовому засіданні,
що з'ясовувала у ОСОБА_1, з якою
товаришували, чи правда, що та узяла мобільний телефон ОСОБА_3
Спочатку ОСОБА_1 це спростовувала, але
потім даний факт визнала, пославшись на
мотиви помсти ОСОБА_3 за те, що та не
позичила їй грошей.

Як
вбачається з показань свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судовому засіданні, в кінці січня 2007 p.,
біля учбового приміщення,
велася розмова між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 щодо мобільного телефону. ОСОБА_1
плакала та вибачалася перед ОСОБА_3

Свідок
ОСОБА_9 суду підтвердила, що в
приміщенні бару «Фелічита» ОСОБА_1 та ОСОБА_3 сварилися, вели розмову про зникнення мобільного
телефону, про гроші, про дружбу. ОСОБА_3 говорила ОСОБА_1 К.О., що подруги так не роблять.

Свідок
ОСОБА_9 впізнала ОСОБА_1 за фотознімком,
що вбачається з протоколу слідчої дії від 15.03.2007 р. (а.с53). В судовому
засіданні вона прямо вказала, що саме
ОСОБА_1 розмовляла тоді з потерпілою.

Свідки
ОСОБА_10 та ОСОБА_11 суду
підтвердили, що одразу після зникнення
мобільного телефону проводили його пошуки в кімнаті гуртожитку. Оглядали одяг
та речи присутніх, але взуття ОСОБА_1
(її червоні чоботи типа «унти») не оглядали.

Сама
засуджена не заперечувала в судовому засіданні,
що перебувала в кімнаті гуртожитку під час зникнення мобільного
телефону. Підтвердила, що була взута в
такі чоботи, що зустрічалася з ОСОБА_3 в
січні 2007 р. біля учбового приміщення та в барі «Фелічита», де між ними відбувалися розмови з приводу
мобільного телефону потерпілої.

Наведеним
доказам суд дав належну оцінку та обгрунтовано дійшов висновку про доведеність
вини ОСОБА_1 в таємному викраденні мобільного телефону, який належав ОСОБА_3

Твердження
апелянта, що побічні докази не доводять
вину ОСОБА_1 є безпідставними, оскільки
сукупність та характер цих доказів є такими,
які достатні для однозначного висновку про причетність засудженої до
вчинення крадіжки та до реалізації нею викраденого.

Дії ОСОБА_1
за ст.
185 ч. 1 КК України кваліфіковані правильно.

Покарання
їй призначено з додержанням вимог
ст. ст. 65, 75, 104 КК України.

Проте, виходячи з того, що покладення судом обов'язків на засудженого
відповідно до вимог ст. 76 КК України, зумовлено необхідністю контролю за поведінкою
засудженого, колегія суддів вважає, що з урахуванням позитивних даних про особу
ОСОБА_1, яка навчається, мешкає в родині батьків, до кримінальної відповідальності притягнута
вперше, ця мета може бути досягнута
завдяки покладення на неї обов'язків,
передбачених п.11.2, 3 ст. 76 КК України, як вирішив суд, тобто без покладення на неї обов'язку
періодично з'являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої
системи, передбаченого п.4 ст. 76 КК України.

За таких
обставин, з вироку слід виключити
вказівку про покладення на ОСОБА_1 зазначеного обов'язку.

Вказане
поліпшує становище засудженої, а тому
апеляція її законного представника підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.
ст. 365, 366 КПК України, колегія
суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляцію
законного представника засудженої ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити
частково.

З вироку
Центрального районного суду м. Миколаєва
від 24 вересня 2007 р. у
відношенні ОСОБА_1 виключити вказівку суду про покладення на засуджену
обов'язку періодично з'являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої
системи відповідно до п.4 ст. 76 К
України.

В іншій
частині вище зазначений вирок суду залишити без зміни.