У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Паневіна В.О.,

суддів

Глоса Л.Ф. і
Кліменко М.Р.,

розглянувши в судовому засіданні в місті Києві 5 серпня
2008 року кримінальну справу за
касаційним поданням заступника прокурора Одеської області Меденцева А.М. на
судові рішення щодо ОСОБА_1,

встановила:

вироком Татарбунарського районного
суду Одеської області від 20 червня 2007 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та
мешканця села Лиман Татарбунарського району Одеської області, такого, що не має
судимості, -

засуджено за:

- ч. 2 ст. 309 КК України до
позбавлення волі на строк 2 роки;

- ч. 1 ст. 310 КК України до обмеження волі на
строк 1 рік;

- ч. 2 ст. 315 КК України із застосуванням ст.
69 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки;

- ч. 1 ст. 317 КК України до позбавлення волі
на строк 3 роки.

Відповідно до вимог ст. 70 КК
України ОСОБА_1 визначено остаточне покарання
5 років позбавлення волі.

Згідно з вимогами ст. 75 КК України
ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком
2 роки та покладено на нього відповідно до вимог ст. 76 КК України обов'язки не виїжджати за межі України на
постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи,
повідомляти ці органи про зміну місця проживання, роботи або навчання,
періодично з'являтися в ці органи для реєстрації.

У апеляційному порядку вирок щодо
ОСОБА_1 не переглядався.

ОСОБА_1 визнано судом винним і
засуджено за те, що він навесні 2006 року на своїй присадибній ділянці
домоволодіння № 1 по вулиці Перемоги в селі Лиман Татарбунарського району
Одеської області посіяв рослини конопель. У липні 2006 року ОСОБА_1 дані
рослини конопель зірвав і переніс для зберігання і висушування на горище свого
домоволодіння. Із зазначених рослин конопель він виготовив особливо небезпечний
наркотичний засіб - маріхуану, яку зберігав за місцем свого проживання і яка у
кількості 464, 8 грами була у нього виявлена і вилучена 10 лютого 2007 року.

У вересні 2006 року ОСОБА_1 на
території домоволодіння № 1 по вулиці Перемоги в селі Лиман схилив
неповнолітнього ОСОБА_3 до вживання наркотичного засобу - маріхуани.

У жовтні 2006 року ОСОБА_1 на території
домоволодіння № 25 по вулиці Кірова в селі Лиман схилив ОСОБА_2 до вживання
маріхуани, а у листопаді 2006 року на території домоволодіння № 1 по вулиці
Перемоги в селі Лиман він же схилив ту ж особу до вживання маріхуани. Також у
листопаді 2006 року ОСОБА_1 за місцем свого проживання надав приміщення сараю
ОСОБА_2 для вживання наркотичного засобу - маріхуани, з яким спільно вжив
зазначений наркотичний засіб.

У касаційному поданні прокурора
порушується питання про скасування вироку суду з направленням справи для
проведення додаткового розслідування. Свою вимогу прокурор обґрунтовує тим, що
дії ОСОБА_1 кваліфіковано неправильно - він має нести відповідальність за збут
наркотичних засобів, оскільки не тільки схиляв осіб до вживання наркотичних
засобів, а й надавав наркотики для вжитку. Також прокурор вважає, що міра
покарання ОСОБА_1 обрана без достатнього врахування даних про його особу, а
також усіх обставин справи, а тому вважає її невиправдано м'якою.

Заслухавши доповідь судді
Верховного Суду України, перевіривши матеріали кримінальної справи та
обговоривши доводи касаційного подання, колегія суддів не вбачає підстав для
внесення справи на касаційний розгляд з метою перегляду постановлених у ній
судових рішень.

Винність ОСОБА_1 у вчиненні
злочинів підтверджена сукупністю зібраних по справі, вірно оцінених та
обґрунтовано покладених судом в основу вироку доказів й по суті у поданні не
заперечується.

З кваліфікацією дій ОСОБА_1 за ч. 2
ст. 309, ч. 1 ст. 310, ч. 2 ст. 315,
ч. 1 ст. 317 КК України колегія суддів погоджується. Викладені у касаційному
поданні прокурора доводи про необхідність скасування вироку суду, оскільки дії
ОСОБА_1 необхідно було кваліфікувати й за збут наркотичних засобів, колегія
суддів вважає необґрунтованими. Органами досудового слідства таке обвинувачення
ОСОБА_1 не пред'являлося, а відповідно до вимог ст. 275 КПК України розгляд
справи судом проводиться тільки в межах пред'явленого обвинувачення. Тому
вважати в такому випадку судове рішення незаконним і таким, що підлягає
скасуванню, у колегії суддів підстав немає.

Що стосується міри покарання, яка
судом обрана ОСОБА_1, то вона відповідає вимогам закону, оскільки визначена з
урахуванням характеру та ступеня суспільної небезпечності вчинених злочинів,
даних про його особу, а також усіх обставин справи. Також, зважаючи на
відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд визнав за можливе звільнити
ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням, при цьому судом було
враховано і висловлену під час судових дебатів державним обвинувачем позицію
про можливість перевиховання цього засудженого без ізоляції від суспільства та
його звільнення від відбування покарання з випробуванням. З таким рішенням суду
погоджується і колегія суддів, оскільки вважає його законним і обґрунтованим, а
визначену міру покарання такою, що буде сприяти перевихованню ОСОБА_1 й
попереджатиме вчинення ним нових злочинів. Отже, доводи прокурора про м'якість
призначеного цьому засудженому покарання є непереконливими, не заслуговують на увагу, а подання не
підлягає задоволенню.

Не вбачаючи передбачених ст. 398
КПК України підстав для скасування або зміни судових рішень щодо ОСОБА_1 та
керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

відмовити в задоволенні касаційного
подання заступника прокурора Одеської області Меденцева А.М. щодо ОСОБА_1,
засудженого вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 20
червня 2007 року.

С у д д і:

Паневін В.О. Глос Л.Ф. Кліменко М.Р.

_________________________________________________

З оригіналом згідно:

Суддя Верхового Суду України
Паневін В.О.