Справа № 716/989/13-к
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2013
м.Заставна

Заставнівський районний суд
Чернівецької області

в складі головуючого судді -
Стрільця Я.С.

при секретарі - Задорожняк
О.М.

з участю сторони обвин увачення:

прокурора - Арсеній А.В.

з участю сторони захисту:

обвинуваченого - ОСОБА_1

захисника - ОСОБА_2

з участю потерпілої - ОСОБА_3

представника потерпілої -
ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Заставна
кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця,
громадянина України, уродженця та
мешканця АДРЕСА_1, одруженого, має
середню спеціальну освіту, не працює,
раніше не судимого:

в скоєнні кримінального
правопорушення передбаченого ст.125 ч.2
КК України,

в с т а н о в и в:

Обвинувачений ОСОБА_1 03.12.2012 року біля
09-10 години, знаходячись на автодорозі в
м.Заставна по АДРЕСА_2 в ході словесного
конфлікту, який виник у нього з
потерпілою ОСОБА_3, наніс останній удар
вилами в область лівого плеча та
задньої частини голови. Внаслідок
вказаних дій потерпіла ОСОБА_3 отримала
тілесні ушкодження у вигляді синців: в
ділянці лівого плечового суглобу, в
ділянці шиї зліва, в ділянці лівого
надпліччя, у зовнішнього краю лівої
молочної залози, в ділянці лівого
стегна, струсу головного мозку, які
згідно висновку експерта №511-Е від
04.12.2012 року відносяться до розряду
легких тілесних ушкоджень, які
призвели до короткочасного розладу
здоров'я.

В судовому засіданні допитаний
обвинувачений ОСОБА_1 свою вину в
інкримінованому йому кримінальному
правопорушенні визнав частково та
показав, що з потерпілою ОСОБА_3 у нього
на протязі тривалого часу склалися
неприязні стосунки. 03.12.2012 року близько
10-00 години він повертався додому і
бачив, що потерпіла ОСОБА_3 та свідок
ОСОБА_5 чистили канаву для відводу води
навпроти свого будинку шляхом збирання
з неї бур'янів та складання на проїжджу
частину. В свою чергу він взяв з дому,
який розташований на відстані 150 метрів
від місця подій, вила та почав складати
вказану траву на купи, оскільки він та
сусіди користуються дорогою. Вказані
особи розпочали з ним конфлікт через
це, але свідок ОСОБА_5 пішла додому, а
потерпіла ОСОБА_3 продовжила сварку в
ході якої спочатку штовхала його та
згодом вдарила в шию. Після того вона
почала брудну траву класти йому на
голову, він розташовувався спиною до
неї. З метою оборони він з розвороту,
повертаючись по потерпілої ОСОБА_3
наніс їй один удар середньою частиною
держака вил по дузі в праве плече. Від
вказаних дій потерпіла присіла та
впала в канаву. Він перелякався, що
завдав шкоди їй та почав витягати
останню з канави, бо вона була
непритомною. Під час намагання витягти
потерпілу з канави прибіг її чоловік,
свідок ОСОБА_6, який наніс йому удар та
звалив з ніг. Попри це він допоміг
свідку підняти потерпілу ОСОБА_3 та
занести до житлового будинку, щоб
надати їй допомогу. Коли потерпіла
прийшла до свідомості та почала на
нього кричати, то він пішов додому.

Вказав, що вчинив кримінальне
правопорушення внаслідок дій самої
потерпілої. Цивільний позов
пред'явлений до нього прокурором та
потерпілою не визнав в повному обсязі.
В їх задоволенні просив відмовити.

Незважаючи на часткове визнання своєї
вини обвинуваченим ОСОБА_1, вина його
підтверджується даними під час
судового розгляду показами потерпілої,
показами свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, а
також дослідженими матеріалами
кримінального провадження.

Суд критично оцінює покази
обвинуваченого в тій частині, що його
дії були спричинені внаслідок захисту
від протиправних дій потерпілої ОСОБА_3
Невизнання ним своєї вини в цій частині
є лінією його захисту та поведінки в
судовому засіданні, бажанні уникнути
більш суворої відповідальності та міри
покарання і спростовується належно
зібраними та перевіреними доказами.

Так, допитана під час судового розгляду
потерпіла ОСОБА_3 показала, що з
обвинуваченим ОСОБА_1 давно перебуває в
неприязних стосунках. 03.12.2012 року
близько 10-00 години вона разом з мамою,
свідком ОСОБА_5, чистили канаву для
відводу води біля свого будинку.
Натомість обвинувачений ОСОБА_1
прийшов з вилами та почав назад
згортати траву з дороги в канаву, а
також розпочав з ними словесний
конфлікт. Свідок ОСОБА_5 пішла додому, а
вона залишилася сама. Присівши, щоб
продовжити чистити канаву, вона
відчула один удар ззаду з лівого боку,
який навмисно наніс обвинувачений
ОСОБА_1 вилами. Біль відчувалася в шиї
ззаду з лівого боку та в голові. Вона
втратила свідомість. Після приїзду
карети швидкої допомоги їй надали
першу медичну допомогу, однак вона
відмовилася від лікування в
стаціонарі, оскільки у неї п'ятеро
дітей, за якими необхідно доглядати.

З приводу лікування вказала, що згодом
її самопочуття стало погіршуватися і
вона звернулася до лікарні, в якій
проходила тривалий курс лікування з
19.12.2012 року по 12.01.2013 рік. На лікування
нею витрачено 708,00 гривень, які вона
просила стягнути на свою користь з
обвинуваченого. Також вказала, що
зазнала моральної шкоди, розмір якої
оцінює в розмірі 5000 гривень і просила
стягнути цю суму на її користь також з
обвинуваченого. Під час судового
розгляду справи потерпіла надала заяву
про збільшення розміру позовних вимог
в якій просила стягнути з
обвинуваченого ОСОБА_1 понесені нею
судові витрати пов'язані з оплатою
допомоги представника в розмірі 3850
гривень.

Свідок ОСОБА_5, яка є мамою потерпілої
ОСОБА_3 в ході її допиту під час
судового розгляду показала, що 03.12.2012
року біля своїх воріт вона з потерпілою
відкидали траву з канави.
Обвинувачений ОСОБА_1 прийшов і почав
навпаки закидати канаву травою. Між
ними почався конфлікт, але вона зайшла
на територію свого дому. Звідти вона
побачила, що обвинувачений підняв по
дузі вила до гори, але самого удару вона
не бачила. Після того вона побачила, що
останній почав таскати її доньку,
потерпілу ОСОБА_3, по дорозі, яка лежала
непритомна. На її крики прибіг свідок
ОСОБА_6, який є її зятем, та почав
заносити доньку до хати. В цей час
обвинувачений виглядав дуже
переляканим та запитував її чи жива
потерпіла ОСОБА_3 Разом з тим, одяг
останнього був чистим, обличчя чисте,
тільки чоботи були в болоті. Після
приїзду лікарів потерпілій надали
першу медичну допомоги та вона
відмовилася від госпіталізації, але
згодом їй стало гірше і вона
лікувалася. Також вказала, що під час
огляду лікарями бачила у потерпілої
ушкодження лівого плеча.

Свідок ОСОБА_6 під час судового
розгляду показав, що 03.12.2012 року він
почув крики, а коли вибіг на вулицю, то
побачив, що його дружина, потерпіла
ОСОБА_3 лежить непритомна на землі, а
обвинувачений ОСОБА_1 тягав її по землі
намагаючись підняти. Він підбіг та
штовхнув обвинуваченого, але останній
все одно допоміг йому занести дружину
ОСОБА_3 на подвір'я до свідка ОСОБА_5
Після приїзду лікарів, останні надали
допомогу потерпілій, але вона
відмовилася від госпіталізації через
дітей за яким необхідно доглядати.

Вина обвинуваченого ОСОБА_1 також
підтверджується іншими, дослідженими
під час судового розгляду доказами.

Так, з висновку експерта №511-Е від 04.12.2012
року (а.с. 14-15 том 1) у потерпілої ОСОБА_3
маються ушкодження у вигляді синців: в
ділянці лівого плечового суглобу, в
ділянці шиї зліва, в ділянці лівого
надпліччя, у зовнішнього краю лівої
молочної залози, в ділянці лівого
стегна; струсу головного мозку, які
відносяться до розряду легких тілесних
ушкоджень, які призвели до
короткочасного розладу здоров'я та
цілком можливо виникли внаслідок
нанесення одного удару вилами в ліве
плече і ліву сторону голови та шиї, з
послідуючим падінням на тверде
покриття землі.

З протоколу огляду предмету від 11.12.2012
року (а.с. 22-23 том 1) та фото таблиці до
нього вбачається, що одяг потерпілої
ОСОБА_3, а саме кофта та штани, містять
значні сліди болота та бруду.

Суд вважає, що показання
обвинуваченого ОСОБА_1 з приводу того,
що він намагався захиститися від
протиправних дій самої потерпілої
ОСОБА_3, яка його штовхала, наносила
удари та обкидала брудною травою, не
відповідають дійсності, оскільки
свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_5 під час
судового розгляду вказали, що верхній
одяг обвинуваченого та він сам після
конфлікту був чистим, окрім чобіт.
Покази останнього з приводу нанесення
удару вилами в правий бік з розвороту
також спростовується показами свідка
ОСОБА_5, яка вказала, що бачила рух вил
по дузі перпендикулярно до землі. Сам
механізм, локалізація та
характеристика тілесних ушкоджень не
відповідають показам обвинуваченого
ОСОБА_1, оскільки наявні тілесні
ушкодження потерпілої були спричинені
з лівого боку та не могли виникнути від
удару з розвороту в горизонтальній
площині, оскільки такий удар прийшовся
би або в шию або тільки в плече.

Суд бере до уваги те, що покази під час
судового розгляду потерпілої та інших
свідків були послідовними та чіткими,
вони повністю сумісні та відповідають
одні одним.

Аналізуючи та оцінюючи всі зібрані по
кримінальному провадженню докази в їх
сукупності суд вважає, що вина
обвинуваченого ОСОБА_1 доведена. Його
дії слід кваліфікувати за ст. 125 ч.2 КК
України, як умисне заподіяння легких
тілесних ушкоджень, які призвели до
короткочасного розладу здоров'я.

У обвинувальному акті правильно
викладені всі обставини справи.

Відповідно до ст.65 КК України, п.1
постанови Пленуму ВСУ №7 «Про практику
призначення судами кримінального
покарання», під час призначення
покарання у кожному конкретному
випадку суди мають враховувати ступінь
тяжкості вчиненого злочину, дані про
особу винуватого та обставини, що
пом'якшують і обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути
призначене покарання, необхідне і
достатнє для її виправлення та
попередження нових злочинів.

Обставиною, що пом'якшує покарання
обвинуваченому ОСОБА_1 згідно ст. 66 КК
України є надання потерпілій ОСОБА_3
допомоги безпосередньо після вчинення
кримінального правопорушення шляхом
віднесення її з дороги з свідком ОСОБА_6
до дому свідка ОСОБА_5

Обставин, які б обтяжували покарання у
відповідності до ст.67 КК України судом
не виявлені.

Суд також враховує те, що обвинувачений
ОСОБА_1 по місцю реєстрації
характеризується позитивно, раніше
несудимий, вчинив кримінальне
правопорушення, що відноситься до
категорії невеликої тяжкості, на
диспансерному обліку у лікаря
нарколога та психіатра не перебуває,
шкоду завдану його діями не
відшкодував. Судом береться до уваги
думка потерпілої, яка просила
призначити йому покарання в межах
закону. Суд вважає, що обвинуваченому
ОСОБА_1 слід призначити покарання,
необхідне й достатнє для його
виправлення та попередження нових
кримінальних правопорушень в межах
санкції статті. Обраний обвинуваченому
такий вид покарання, за переконанням
суду, відповідатиме не тільки тяжкості
вчиненого кримінального
правопорушення, обставинам
провадження, але й його особі, є
обґрунтованим та буде відповідати
цілям покарання.

У відповідності до ч.2 ст.127 КПК України,
шкода, завдана кримінальним
правопорушенням або іншим
суспільно-небезпечним діянням може
бути стягнута судовим рішенням за
результатами розгляду цивільного
позову в кримінальному провадженні.

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 128, ч.1 ст.129 КПК України,
особа, якій кримінальним
правопорушенням або іншим суспільно
небезпечним діянням завдано майнової
та/або моральної шкоди, має право під
час кримінального провадження до
початку судового розгляду пред'явити
цивільний позов до обвинуваченого.
Цивільний позов в інтересах держави
пред'являється прокурором. Ухвалюючи
обвинувальний вирок, суд залежно від
доведеності підстав і розміру позову
задовольняє цивільний позов повністю
або частково чи відмовляє в ньому.

З вимог ст.1206 ЦК України вбачається, що
кошти, витрачені закладом охорони
здоров'я на стаціонарне лікування
потерпілого від злочину, підлягають
відшкодуванню особою, яка вчинила
даний злочин. Кошти на відшкодування
витрат на лікування зараховуються до
відповідного бюджету.

На виконання вказаних вимог закону
судом встановлено, що прокурором в
інтересах держави в особі
Заставнівської центральної районної
лікарні до обвинуваченого подано
цивільний позов про відшкодування
витрат на стаціонарне лікування
потерпілої ОСОБА_3 від кримінального
правопорушення в розмірі, який з
врахуванням заяви про збільшення
позовних вимог складає 1639,44 гривень.
Суд вважає, що даний позов підлягає
частковому задоволенню виходячи з
наступного.

Як вбачається з висновку експерта №27-Е
(додаткового) від 11.02.2013 року (а.с. 37-37а
том 1), тривале перебування потерпілої
ОСОБА_3 в стаціонарі при дачі підсумків
до уваги не приймалося, так як
необґрунтоване позитивною клінічною
симптоматикою (струс головного мозку
не лікується 21 день, а тим більше більше
21-го дня. Перебування ОСОБА_3 в
стаціонарі зумовлено суб'єктивними
скаргами, необхідністю обстеження, а
також не виключається можливість
підвищити необ'єктивно ступінь
важкості тілесних ушкоджень. Даний
факт під час судового розгляду
кримінального провадження був
підтверджений і показаннями свідка
ОСОБА_7, яка працює завідуючою
неврологічним відділенням
Заставнівської ЦРЛ. Остання також
вказала, що неврологічний статус
потерпілої ОСОБА_3 виключав
необхідність тривалішого лікування.
Перебування останньої в стаціонарі
більше 21 дня пояснюється її
суб'єктивними скаргами на стан
здоров'я. Жодних негативних наслідків
від отриманих ушкоджень внаслідок дій
обвинуваченого ОСОБА_1 не було.

Дійсно державою понесені збитки
внаслідок протиправних дій
обвинуваченого ОСОБА_1 Дана обставина
та розмір шкоди вбачаються з довідки
Заставнівської ЦРЛ від 14.02.2013 року (а.с.
38 том 1) щодо видатків на утримання
хворої ОСОБА_3 за період з 19.12.2012 року по
11.01.2013 рік та довідкою неврологічного
відділення (а.с. 38 а том 1) про витрати на
медикаменти за цей же період. Проте суд
вважає, що таке тривале перебування
потерпілої на стаціонарному лікуванні
є дійсно безпідставним та розцінює як
намагання підвищити ступінь важкості
отриманих нею тілесних ушкоджень.
Розмір збитків, які підлягають
відшкодуванню за рахунок
обвинуваченого ОСОБА_1 на користь
держави слід вираховувати з тривалості
лікування 21 дня. Таким чином, витрати,
що підлягають стягненню з
обвинуваченого складають 1497,34 гривень
(1639,94 грн./23 дня = 71,30 грн. в день; 71,30 грн. в
день/21 день = 1497,34 грн.). В іншій частині
задоволення позову слід відмовити.

На підставі ст.23 ЦК України, особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав, яка відшкодовується грішми, іншим
майном або в іншій спосіб. Моральна
шкода полягає зокрема у фізичному болю
та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із ушкодженням
здоров'я; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також її ділової
репутації. Моральна шкода
відшкодовується незалежно від
майнової шкоди, яка підлягає
відшкодуванню, та не пов'язана з
розміром цього відшкодування.

У вирішенні питання про відшкодування
моральної шкоди за позовом
потерпілого, Пленум ВСУ в п. 31 Постанови
№ 13 від 2 липня 2004?р. «Про практику
застосування судами законодавства,
яким передбачені права потерпілих від
злочинів» орієнтує суди на
необхідність керуватися відповідними
положеннями ЦК України та
роз'ясненнями, що містяться в Постанові
Пленуму ВСУ № 4 від 31 березня 1995?р. «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди». Зокрема, у п. 3 вказаної
Постанови зазначається: «Під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб». Серед основних обставин,
що впливають на розмір компенсації
моральної шкоди, зазначена Постанова
Пленуму в п.9 та ч.3 ст.23 ЦК України
визначають: характер та обсяг
страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо). Також враховується стан здоров'я
потерпілого, тяжкість завданої травми,
істотність вимушених змін у його
життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану.

За змістом ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна
шкода, завдана фізичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Враховуючи все вищевикладене, те, що по
кримінальному провадженню доведено
вину обвинуваченого ОСОБА_1 у вчиненні
кримінального правопорушення
передбаченого ст.125 ч.2 КК України і
внаслідок його дій потерпілій ОСОБА_3
завдано моральні та фізичні
страждання, порушено нормальні життєві
зв'язки та стосунки з оточуючими
людьми, виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості, суд
вважає, що заявлений потерпілою
цивільний позов (а.с. 12 том 2) в частині
стягнення з обвинуваченого ОСОБА_1 на
її користь моральної шкоди в сумі 5000
гривень підлягає частковому
задоволенню.

В частині стягнення матеріальної шкоди
з обвинуваченого ОСОБА_1 в розмірі 708
гривень, суд вважає, що слід відмовити,
оскільки потерпілою та її
представником не надано суду належних
та допустимих доказів визначення її
вартості в такому обсязі. Надані суду
товарні чеки в кількості 4 шт. не
містять ідентифікаційних ознак з яких
можна було б встановити вид та назву
медикаментів, ідентифікувати покупця.
Крім того, два товарних чеки датовані
періодом, які відносяться до початку
стаціонарного лікування потерпілої.
Інших об'єктивних доказів визначення
розміру вартості витрат на лікування
потерпілої суду не надано.

Згідно ч.2 ст.120 КПК України, витрати,
пов'язані з оплатою допомоги
представника потерпілого, який надає
правову допомогу за договором, несе
відповідно потерпілий. З ч.1 ст. 124 КПК
України вбачається, що у разі ухвалення
обвинувального вироку суд стягує з
обвинуваченого на користь потерпілого
всі здійснені ним документально
підтверджені процесуальні витрати.

Потерпілою понесено витрати пов'язані
зі сплатою витрат на правову допомогу
своїм представником в розмірі 3850
гривень, що відповідно підтверджується
актом виконаних робіт та квитанцією №15
від 17.09.2013 року. З цих підстав, суд
вважає, що вказані витрати підлягають
стягненню з обвинуваченого на користь
потерпілої.

Питання про речові докази необхідно
вирішити у відповідності до ст.100 КПК
України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст. 120, 124, 127-129, 366-376, 395, 532 КПК України,
суд, -

З А С У Д И В:

ОСОБА_1 визнати винним за ст.125 ч.2 КК
України і призначити йому покарання у
вигляді громадських робіт строком на
сто п'ятдесят годин.

Цивільний позов прокурора
задовольнити частково. Стягнути з
ОСОБА_1 на користь держави витрати
пов'язані з стаціонарним лікуванням
потерпілої ОСОБА_3 в розмірі 1497,34
гривень.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_3
задовольнити частково. Стягнути з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 моральну
шкоду в розмірі 500 (п'ятсот) гривень та
витрати на правову допомогу в розмірі
3850 (три тисячі вісімсот п'ятдесят)
гривень. В решті позовних вимог
відмовити.

Речові докази по справі: кофта та штани
зі слідами бруду, які передані на
відповідальне зберігання потерпілій
ОСОБА_3 - залишити їй за належністю.

Вирок суду набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на вирок може бути
подана до Апеляційного суду
Чернівецької області через
Заставнівський районний суд
Чернівецької області протягом
тридцяти днів з дня його проголошення.
Для особи, яка перебуває під вартою,
строк подачі апеляційної скарги
обчислюється з моменту вручення їй
копії судового рішення.

Копію вироку негайно вручити
засудженому та прокурору.

СУДДЯ
Стрілець Я.С.