Ухвала

іменем україни

02 вересня 2014 року м.
Київ

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого
Марчук Н.О.,

суддів:
Матієк Т.В., Шилової Т.С.,

при секретарі
Зінорук В.В.,

розглянувши кримінальне провадження,
внесене до Єдиного реєстру досудових
розслідувань за № 0000042, щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя

АДРЕСА_1,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2
ст. 286 КК України,

за касаційними скаргами прокурора,
потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на ухвалу
колегії суддів судової палати у
кримінальних справах Апеляційного
суду Чернігівської області від 26
листопада 2013 року,

за участю прокурора Голюги В.В.,

потерпілої ОСОБА_3,

захисника ОСОБА_4,

засудженого ОСОБА_1

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі прокурор, не
погоджуючись із ухвалою апеляційного
суду, постановленою щодо ОСОБА_1, через
неправильне застосування закону
України про кримінальну
відповідальність та невідповідність
призначеного покарання ступеню
тяжкості злочину та особі засудженого
внаслідок м'якості, просить її
скасувати та призначити новий розгляд
у суді апеляційної інстанції. Свої
вимоги прокурор мотивує тим, що суд
апеляційної інстанції, змінюючи вирок
суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 в
частині призначення міри покарання,
безпідставно застосував положення ст.
75 КК України, не врахувавши позиції
потерпілих, того, що останній своєї
винуватості у вчиненні злочину не
визнав, перебував під час ДТП у стані
алкогольного сп'яніння, від його дій
настали тяжкі наслідки, у зв'язку з чим
призначене засудженому покарання не
відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Крім того, посилається на те, що суд
апеляційної інстанції належним чином
не мотивував свого рішення щодо не
призначення додаткового покарання.

Потерпілі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у
касаційних скаргах, які за своїм
змістом є аналогічними, не
погоджуючись із ухвалою апеляційного
суду, постановленою щодо ОСОБА_1, через
неправильне застосування закону
України про кримінальну
відповідальність та невідповідність
призначеного покарання ступеню
тяжкості злочину та особі засудженого
внаслідок м'якості, просять її
скасувати та призначити новий розгляд
у суді апеляційної інстанції. Свої
вимоги потерпілі мотивують тим, що суд
апеляційної інстанції, не врахувавши
того, що засуджений вчинив тяжкий
злочин у стані алкогольного сп'яніння,
неодноразово притягувався до
адміністративної відповідальності за
порушення правил дорожнього руху
України, безпідставно застосував
положення ст. 75 КК України та скасував
призначене судом першої інстанції
додаткове покарання, а тому призначене
покарання не відповідає вимогам ст. 65
КК України. Крім того, суд апеляційної
інстанції безпідставно в ухвалі
зазначив обставини, які пом'якшують
покарання - часткове відшкодування
завданої шкоди, визнання винуватості,
щире каяття, наявність на утриманні
хворої матері та батька - інваліда,
оскільки він не є єдиним їх
утримувачем.

На касаційні скарги
прокурора та потерпілих засудженим
ОСОБА_1 подано письмові заперечення.

Вироком Ніжинського міськрайонного
суду Чернігівської області від 25
вересня 2013 року ОСОБА_1 визнано
винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК
України до покарання у виді
позбавлення волі на строк 3 роки з
позбавленням права керувати
транспортними засобами строком на 3
роки.

Стягнуто з ОСОБА_1 в порядку
задоволення цивільного позову
Ніжинського міжрайонного прокурора на
користь Комунального
лікувально-профілактичного закладу
«Ніжинська центральна міська лікарня
ім. М.Галицького» - 696 грн. 75 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 18 930
грн. 67 коп. на відшкодування
матеріальної шкоди, 75 000 грн. - моральної
шкоди та 5 000 грн. - витрат, понесених на
правову допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 75 000
грн. на відшкодування моральної шкоди
та 5 000 грн. - витрат, понесених на
правову допомогу.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у кримінальних справах Апеляційного
суду Чернігівської області від 26
листопада 2013 року вирок суду першої
інстанції щодо ОСОБА_1 змінено.

Постановлено вважати ОСОБА_1
засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до
покарання у виді позбавлення волі на
строк 3 роки та на підставі ст. 75 КК
України звільнено останнього від
відбування призначеного покарання з
випробуванням з іспитовим строком 2
роки з покладенням на нього обов'язків,
передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК
України.

У решті вирок суду першої інстанції
залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_1 29 вересня 2012
року, перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння, керуючи автомобілем марки
«Рено-Мастер», державний номер НОМЕР_1,
рухаючись по вул. Незалежності в м.
Ніжині Чернігівської області,
виконуючи маневр об'їзду легкового
автомобіля, що стояв на проїзній
частині дороги біля правого краю, грубо
порушуючи вимоги пунктів 10.1, 10.3 Правил
дорожнього руху України, а саме по
завершенню об'їзду транспортного
засобу, перед перестроюванням та
зміною напрямку руху не переконався, що
це буде безпечним і не створить
перешкод або небезпеки іншим учасникам
руху, прийняв праворуч, та здійснив
наїзд на велосипедиста ОСОБА_5, який
рухався по проїзній частині дороги у
попутному напрямку. У результаті
дорожньо-транспортної пригоди
потерпілий ОСОБА_5 отримав тяжкі
тілесні ушкодження, від яких
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у лікарні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
прокурора та потерпілої на підтримання
поданих скарг, заперечення засудженого
й захисника проти касаційних скарг,
перевіривши матеріали кримінального
провадження та обговоривши доводи,
наведені у касаційних скаргах та
письмових запереченнях на них, колегія
суддів дійшла висновку, що вони
підлягають задоволенню з огляду на
таке.

Висновки суду про доведеність
винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочину
за обставин, викладених у вироку, та
правильність кваліфікації його дій за
ч. 2 ст. 286 КК України в касаційному
порядку прокурором та потерпілими не
оспорюються.

Щодо доводів касаційних скарг
прокурора та потерпілих про
неправильне застосування судом
апеляційної інстанції закону України
про кримінальну відповідальність, а
саме положення ст. 75 КК України, що
потягло за собою призначення ОСОБА_1
невиправдано м'якого покарання, то
вони, на думку колегії суддів, є
слушними.

При вирішенні питання про звільнення
засудженого від відбування покарання з
випробуванням суд має належним чином
досліджувати й оцінювати всі
обставини, які мають значення для
справи, та застосовувати вказані
вимоги закону лише в тому разі, коли для
цього є умови й підстави, на які
необхідно послатися в судовому
рішенні.

Як убачається з мотивувальної частини
ухвали, суд апеляційної інстанції,
змінюючи вирок суду першої інстанції
та призначаючи ОСОБА_1 покарання із
застосуванням положення ст. 75 КК
України, належним чином не вмотивував
свого рішення про можливість
звільнення засудженого від відбування
покарання з випробуванням та не
призначення додаткового покарання,
залишивши поза увагою тяжкість
інкримінованого злочину, конкретні
обставини справи, наявність обставини,
що обтяжує покарання, - перебування
засудженого під час
дорожньо-транспортної пригоди в стані
алкогольного сп'яніння, часткове
відшкодування потерпілим завданої
злочином шкоди, позицію потерпілих
щодо міри покарання.

Тому колегія суддів уважає, що ухвала
суду апеляційної інстанції через
неправильне застосування закону
України про кримінальну
відповідальність та невідповідність
призначеного ОСОБА_1 покарання ступеню
тяжкості злочину та особі засудженого
внаслідок м'якості підлягає скасуванню
з призначенням нового розгляду в суді
апеляційної інстанції.

Під час нового апеляційного розгляду
справи суду апеляційної інстанції
необхідно вжити всіх передбачених
законом заходів до повного, всебічного
й об'єктивного розгляду обставин
справи, докази дослідити відповідно до
вимог кримінального процесуального
закону, дати їм належну оцінку,
перевірити інші доводи касаційних
скарг прокурора та потерпілих та
відповідно до вимог ст. 370 КПК України
ухвалити законне й обґрунтоване
рішення.

Якщо при новому розгляді справи буде
підтверджено той же обсяг
обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК
України, і за відсутності інших
обставин, які відповідно до вимог
закону можуть істотно вплинути на
висновки суду щодо виду та розміру
покарання, то застосування інституту
звільнення від відбування покарання,
відповідно до ст. 75 КК України, а також
не призначення додаткового покарання
слід вважати необгрунтованим.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги прокурора, потерпілих
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу колегії суддів судової палати у
кримінальних справах Апеляційного
суду Чернігівської області від 26
листопада 2013 року щодо ОСОБА_1
скасувати та призначити новий розгляд
у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

С у д д і:

Н.О. Марчук Т.В. Матієк Т.С. Шилова