Справа № 500/2487/15-к
Провадження № 1-кп/500/259/15
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення обвинувального акта прокурору
08 травня 2015 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,
захисник ОСОБА_4 ,
обвинувачений ОСОБА_5 ,
провівши в місті Ізмаїлі Одеської області відкрите підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000327, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Табаки Болградського району Одеської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 2631, ч. 1 ст. 263 КК України,

встановив:
30 квітня 2015 року до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт з додатками у цьому кримінальному провадженні. Ухвалою від того ж числа було призначено підготовче судове засідання.

В підготовчому судовому засіданні прокурор, захисник та обвинувачений висловили думки про можливість призначення судового розгляду, при цьому прокурор та захисник заявили, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК.

Суд, заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт з додатками, приходить до висновку, що він на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягає поверненню прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Зміст обвинувального акту, порядок його складання та затвердження, а також які документи долучаються до нього передбачені ст. ст. 291, 384 КПК України, вимогам яких не відповідає обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 .

Так, ч. 1 ст. 291 КПК містить обов`язкові вимоги про необхідність затвердження обвинувального акту прокурором, однак, сам КПК не визначає порядок оформлення такого затвердження, оскільки вирішення цього питання не віднесено до сфери його регулювання, у зв`язку з чим для розкриття його змісту слід звернути увагу на положення ч. 1 ст. 9 КПК України, якою встановлено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

З викладеного випливає, що в силу вимог ч. 1 ст. 9 КПК України та засади законності прокурорам при затвердженні обвинувального акту слід також додержуватися вимог нормативно-правового акта, до сфери регулювання якого віднесено порядок оформлення затвердження документів органами прокуратури, яким є Інструкція з діловодства в органах прокуратури України, що затверджена наказом Генерального прокурора України № 3 від 15.01.2013 р. (далі Інструкція). Ця Інструкція є актом законодавства та є обов`язковою для виконання посадовими особами органів прокуратури.

Тому, оскільки відповідно до положень п/п. 9.5.1. Інструкції засвідчення документів здійснюється шляхом їх підписання, затвердження та проставлення печатки, то і підпис прокурора, який затвердив обвинувальний акт, повинен бути засвідчений проставленням печатки. Однак, в порушення зазначеного підпункту Інструкції підпис прокурора, який затвердив обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 , не засвідчений проставленням печатки, у зв`язку з чим неможна казати, що обвинувальний акт затверджений прокурором в розумінні ч. 1 ст. 9, ч. 1 ст. 291 КПК України в сукупності з вимогами Інструкції.

Крім того, слід звернути увагу на наступне.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим, у тому числі, у ст. 291 КПК України.

Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посилання на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Однак, обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст.291 КПК України, оскільки правова кваліфікація кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України викладена неточно та неповно, у зв`язку з чим не відповідає посиланню на положення закону і частини статті закону України про кримінальну відповідальність, а саме на ч. 1 ст. 263 КК України.

Так, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_5 обвинувачується, в тому числі, у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України за ознаками «незаконного» зберігання та придбання «обрізу мисливської рушниці» без передбаченого законом дозволу, однак зазначена правова кваліфікація не відповідає змісту ч. 1 ст. 263 КК України, якою передбачена кримінальна відповідальність за носіння, зберігання, придбання, передача чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Як вбачається із зазначеної в обвинувальному акті правової кваліфікації, вона містить посилання на ознаки, не передбачені диспозицією ч. 1 ст. 263 КК України, а саме «незаконного» зберігання «обрізу мисливської рушниці».

Разом з тим, зазначена в обвинувальному акті правова кваліфікаціє не містить обов`язкових ознак для даного злочину, а саме на предмет злочину, який може полягати у вигляді вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв.

З викладеного випливає, що особою, яка складала обвинувальний акт, неповно та неточно викладена правова кваліфікація кримінального правопорушення, в будь-якому разі правова кваліфікація кримінального правопорушення не відповідає посиланню на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою неконкретність у формулюванні обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про наявність обставин, що перешкоджають судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_5 .

З урахування засади змагальності кримінального провадження, суд позбавлений можливості призначити судовий розгляд за цим обвинувальним актом, складеним з грубими порушеннями вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України щодо правової кваліфікації кримінального правопорушення та посилання на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, оскільки з самого початку судового розгляду не буде зрозуміло від якого обвинувачення обвинувачений має захищатися. Статтею 338 КПК України передбачена можливість зміни обвинувачення, у тому числі з метою зміни правової кваліфікації, однак це є правом прокурора, а не обов`язком, а відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що внесені на його розгляд сторонами та віднесені до його компетенції цим Кодексом. Тому, з урахуванням того, що в силу ст. 22 КПК України підтримання державного обвинувачення в суді здійснюється лише прокурором, і без зазначення правової кваліфікації кримінальних правопорушень в обвинувальному акті суд буде позбавлений можливості виконати вимоги ст. 337 КПК України щодо меж судового розгляду.

Таким чином, у зв`язку з тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, зокрема ч. 1 ст. 9, ч. 1 ст. 291, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, суд приходить до висновку, що він в силу п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягає поверненню прокурору.

Керуючись ст. 314 КПК України, суд

ухвалив:
Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 2631, ч. 1 ст. 263 КК України, повернути прокурору Ізмаїльської міжрайонної прокуратури Одеської області для усунення протягом розумного строку вказаних в ухвалі виявлених недоліків.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1