УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого - судді Міщенка С.М.,

суддів: Солодкова А.А., Шибко Л.В.,

за участю прокурора Таргонія О.В.,

розглянувши в судовому засіданні кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 червня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 19 листопада 2013 року щодо нього,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 червня 2013 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, раніше

неодноразово судимого, останнього

разу - 20 червня 2011 року цим же судом

за ч. 1 ст. 263 КК України, на підставі

ст. 75 КК України, звільнено від відбування

покарання з випробуванням тривалістю

2 роки,

засуджено: за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці з конфіскацією всього майна, що є його власністю; за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці; за ст. 395 КК України до покарання у виді арешту на строк 5 місяців.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_1 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком від 20 червня 2011 року та ОСОБА_1 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 19 листопада 2013 року вирок суду залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винним і засуджено за те, що він, будучи особою щодо якого постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 березня 2011 року встановлено адміністративний нагляд на строк 12 місяців, з метою ухилення від адміністративного нагляду змінив місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 та у період з 15 червня 2011 року за вказаною адресою не проживав, з 16 серпня 2011 року до Фрунзенського РВ ХДУ ГУМВС України в Харківській області для реєстрації не являвся.

Крім того, ОСОБА_1 22 жовтня 2011 року, приблизно о 11 годині 55 хвилин, поблизу будинку № 55-Б по пр. Тракторобудівників в м. Харкові збув ОСОБА_2 шприц ємкістю 5 мл з психотропною речовиною метамфетаміном, масою 0,0055 г, який придбав та зберігав при собі з метою збуту, за що отримав грошову винагороду.

В той же день, приблизно о 12 годині, ОСОБА_2 поблизу будинку № 206 по вул. Салтівське Шосе в м. Харкові добровільно видав працівнику міліції шприц ємкістю 5 мл з речовиною, в склад якої входив метамфетамін, масою в перерахунку на суху речовину 0,0055 г, а ОСОБА_1 був затриманий поблизу будинку № 55-Б по вул. Тракторобудівників в м. Харкові працівниками міліції, та при його огляді було виявлено й вилучено 50 грн, отримані від ОСОБА_2 за збут психотропної речовини - метамфетаміну.

Також, ОСОБА_1 06 квітня 2012 року, приблизно о 13 годині, поблизу будинку № 61 по вул. Болонській в м. Харкові під приводом здійснення дзвінка попросив мобільний телефон «Samsung M300», який належить ОСОБА_3, та на вимогу останнього повернути телефон наніс йому удари кулаком в обличчя, заподіявши фізичну біль. В подальшому ОСОБА_1 зник з місця події, заволодівши цим телефоном, завдавши ОСОБА_3 матеріальної шкоди на суму 290 грн.

У касаційній скарзі засуджений ставить питання про зміну судових рішень та перекваліфікацію його дій з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 2 ст. 190 та ч. 2 ст. 125 КК України і просить пом'якшити йому покарання. При цьому, посилаючись на неповноту і однобічність досудового та судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, вважає, що його винність у вчиненні злочинів не ґрунтується на зібраних у справі доказах. Як на істотні порушення кримінально-процесуального закону посилається на неправдиві показання свідків на досудовому слідстві та свідка ОСОБА_4 в судовому засіданні місцевого суду. Обрану йому міру покарання вважає необґрунтовано суворою, звертаючи увагу на те, що він має на утриманні неповнолітню дитину, відсутність цивільного позову у справі, щире каяття у вчиненні злочину, передбаченого ст. 186 КК України, хворобливий стан здоров'я.

Заслухавши доповідь суді, думку прокурора, котрий просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду щодо винності ОСОБА_1 у вчиненні злочину, за який його засуджено, та кваліфікація дій засудженого за ст. 395 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 398 КПК України 1960 року при вирішенні питань про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення, суд касаційної інстанції має керуватися статтями 370-372 цього Кодексу.

Відповідно до змісту зазначеної норми закону підставами для зміни або скасування судових рішень в касаційному порядку є лише істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого.

Як убачається із змісту касаційної скарги ОСОБА_1, останній фактично посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та вказує на неповноту й однобічність досудового і судового слідства, тоді як перевірка цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесена.

З матеріалів справи вбачається, що висновки суду про винність ОСОБА_1 за епізодом незаконного придбання, зберігання з метою збуту та збут психотропних речовин, який раніше вчинив злочини, передбачені ст.ст. 309, 317 КК України, підтверджена перевіреними й викладеними у вироку суду доказами, а саме даними: постанови про проведення оперативної закупки наркотичних засобів від 05 вересня 2011 року, згідно з якою проведення оперативної закупки наркотичного засобу у ОСОБА_1 доручено громадянину під вигаданими даними ОСОБА_2; протоколу оперативної закупки від 22 жовтня 2011 року, згідно з яким ОСОБА_2 видав працівникам міліції у присутності двох понятих шприц з речовиною світлого кольору об'ємом 2 мл; висновку експерту № 2169, на підставі якого у складі речовини, вилученої у ОСОБА_2, міститься метамфетамин (масою в перерахунку на суху речовину - 0,0055 г), що віднесений до психотропних речовин. Крім того, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтвердили свою участь у проведенні оперативної закупки в ОСОБА_1 психотропної речовини за участю ОСОБА_2 та відповідають фактичному перебігу процесуальних дій, зафіксованих у відповідних протоколах (т. 2 а.с. 14, 17, 141-142, т. 1 а.с. 171, т. 3 а.с. 7-9).

За епізодом вчинення грабежу, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров'я потерпілого, винність ОСОБА_1 підтверджена: показаннями потерпілого ОСОБА_3 про те, що в травні 2002 року під час сварки ОСОБА_1 зламав йому шелепу й погрожував фізичною розправою, а 06 квітня 2012 року ОСОБА_1 наніс йому удари кулаком в обличчя і заволодів мобільним телефоном, який не повернув; даними протоколу очної ставки; показаннями засудженого ОСОБА_1, який неодноразово змінював їх та в судовому засіданні пояснив, що 06 квітня 2012 року, будучи в стані алкогольного сп'яніння, зустрів ОСОБА_3, у якого попросив телефон для здійснення дзвінка, й, поклавши мобільний телефон в карман, почав йти, а потерпілий догнав його, схопив за плече і спробував вдарити, але він випередив його і вдарив кулаком в обличчя (т. 1, а.с. 28, 231, 145, 32-34).

Отже, за встановлених судом фактичних обставин дії ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 307 та ч. 2 ст. 186 КК України судом кваліфіковано правильно.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Суд призначає покарання згідно зі ст. 65 КК України в межах санкції закону, з урахуванням ступеню тяжкості злочину, даних про особу засудженого та обставин, що пом'якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішення судами питання про призначення покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 цього Кодексу.

Суд урахував ступінь тяжкості вчинених злочинів й дані про особу винного, зазначивши, що ОСОБА_1 на диспансерному, наркологічному і психіатричному обліках не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.

Обставин, які пом'якшують покарання, у справі не встановлено.

Також, судом враховано обставини, які обтяжують покарання, а саме рецидив злочинів та за епізодом від 06 квітня 2012 року - вчинення злочину у стані алкогольного сп'яніння.

Підстав для пом'якшення ОСОБА_1 покарання колегія суддів не знаходить, навіть з урахуванням позитивної характеристики за місцем проживання, оскільки йому призначено покарання в мінімальних межах санкцій ч. 2 ст. 307 та ч. 2 ст. 186 КК України. Крім того, матеріали справи не містять даних щодо наявності на утриманні засудженого неповнолітньої дитини та не позбавлення його батьківських прав.

Враховуючи підвищену суспільну небезпеку скоєних злочинів, відсутність обставин, які б істотно знижували ступінь їх тяжкості або давали підстави для висновку про можливість виправлення ОСОБА_1 без відбування покарання колегія суддів не вбачає.

Призначене ОСОБА_1 покарання суд касаційної інстанції вважає необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження вчинення нових злочинів.

Порушень кримінально-процесуального закону, які були би підставою для зміни чи скасування судових рішень, у справі не встановлено.

Керуючись ст.ст. 394-396 КПК України 1960 року, п. п. 11, 15 Перехідних положень КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 червня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 19 листопада 2013 року щодо ОСОБА_1 - без зміни.

Судді:

С.М. Міщенко А.А. Солодков Л.В. Шибко