У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_8.,
суддів:ОСОБА_9, ОСОБА_10
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 30 березня 2015 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Баранівського районного суду Житомирської області від 24 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 01 жовтня 2014 року.

Зазначеним вироком, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду,

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, раніше судимого - 17 січня 2001 року Очаківським районним судом Миколаївської області за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187 КК із застосуванням ст. 70 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років; 30 квітня 2010 року Первомайським міським судом Луганської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік та звільненого на підставі ст. 75 цього Кодексу від його відбування з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,

засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.

За вироком суду, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 року приблизно о 21.00 год. у стані алкогольного сп'яніння у житловому будинку ОСОБА_5, розташованому по АДРЕСА_1, в ході сварки з ОСОБА_6 на ґрунті особистих неприязних відносин умисно наніс останньому декілька ударів в обличчя. Після цього ОСОБА_4 дістав із рукава своєї куртки невстановлений колючо-ріжучий предмет, яким умисно з метою вбивства наніс ОСОБА_6 один удар в грудну клітку, від якого настала смерть потерпілого.

У касаційній скарзі засуджений ставить вимогу про зміну зазначених судових рішень шляхом перекваліфікації його дій з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 119 цього Кодексу та призначення йому покарання в межах санкції вказаної статті. Вказує на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Як убачається з доданих до касаційної скарги копій оскаржуваних судових рішень, висновок суду про доведеність винуватості засудженого ОСОБА_4 у вчиненні умисного вбивства за обставин, встановлених судом і детально викладених у вироку, ґрунтується на досліджених у судовому засіданні доказах і є правильним.

При цьому колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє виключно: 1) правильність застосування судами норм матеріального права; 2) правильність застосування судами норм процесуального права; 3) правову оцінку обставин. У частині першій зазначеної статті КПК встановлена пряма заборона для суду касаційної інстанції досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність доказів.

Як убачається з оскаржуваних судових рішень, суд згідно з положеннями ст. 94 КПК України під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, а сукупність зібраних доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв'язку, на підставі чого дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Крім того, як убачається з вироку, судом відкинуті, як недостовірні, показання ОСОБА_4 про те, що потерпілий ОСОБА_6 в ході бійки сам напоровся на колючо-ріжучий предмет. При цьому, суд послався на висновок судово-медичної експертизи №60 від 29 квітня 2014 року та на показання судово-медичного експерта ОСОБА_7, якими повністю спростовується зазначена ОСОБА_4 версія вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, враховуючи те, що колючо-ріжучий предмет був принесений ОСОБА_4 з собою та заздалегідь захований в рукав куртки, а також локалізацію удару цим предметом у життєво-важливий орган - серце, та його силу, яка була достатньою для настання смерті потерпілого, правильно розцінив це як дії, спрямовані на умисне позбавлення життя потерпілого і кваліфікував скоєне за ч. 1 ст. 115 КК.

З огляду на наведене, посилання засудженого у касаційній скарзі на відсутність у нього умислу на заподіяння смерті потерпілому є безпідставними.

При призначенні ОСОБА_4 покарання суд згідно з вимогами ст. 65 КК в достатній мірі врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і його наслідки, конкретні обставини справи, а також дані про особу ОСОБА_4 та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі у межах, визначених санкцією статті КК, якою передбачено відповідальність за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Крім того, як убачається зі змісту ухвали апеляційного суду, наведені у касаційній скарзі доводи засудженого за своїм змістом аналогічні доводам апеляції його захисника і на них надано обґрунтовані відповіді. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК і з наведеними в ній висновками щодо законності та обґрунтованості вироку суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Відмовити засудженому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Баранівського районного суду Житомирської області від 24 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 01 жовтня 2014 року щодо нього.

Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10