Справа № 314/1958/15-к
Провадження № 1-в/314/489/2015
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2015 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю прокурора: ОСОБА_2 ,

представника адміністрації колонії: ОСОБА_3 ,

засудженого: ОСОБА_4 ,

секретаря: ОСОБА_5 ,

розглянувши у дистанційному судовому засіданні подання адміністрації Софіївської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 55) про вирішення питання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

м. Запоріжжя, громадянина України, який до засудження проживав за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 28.04.2006 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком 2 роки;

2) 08.09.2008 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 309,

ст. 71 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений 01.03.2010 умовно-достроково з невідбутим строком 11 місяців 16 днів;

3) 14.09.2010 Запорізьким районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 309, ст. 71 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі;

4) 13.10.2011 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185,

ст. 395, ч. 1, ч. 4 ст. 70, ст. 71 КК України до 2 років 8 місяців позбавлення волі, звільнений 12.06.2013 по відбуттю строку покарання.

По справі, за якою відбуває покарання, засуджений: 21.01.2014 Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 309, ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 30.05.2014 на підставі ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» невідбуту частину покарання скорочено наполовину, визначено до відбуття 1 рік 7 місяців 16 днів позбавлення волі. Початок строку: 22.01.2014, кінець строку: 05.12.2015,

ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського районного суду Запорізької області від адміністрації Софіївської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 55) надійшло подання про умовно-дострокове звільнення засудженого

ОСОБА_4 .

Згідно з поданням, ОСОБА_4 відбуває покарання у Софіївській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 55) за вироком Хортицького районного суду

м. Запоріжжя від 21.01.2014, яким він засуджений за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 309, ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 30.05.2014 на підставі ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» невідбуту частину покарання скорочено наполовину, визначено до відбуття 1 рік 7 місяців 16 днів позбавлення волі.

У поданні поставлено питання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_4 , який на день розгляду справи судом відбув 2/3 частини строку покарання, має 2 заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці.

У судовому засіданні представник адміністрації колонії дане подання підтримав і суду пояснив, що засуджений ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 24.01.2014. Під час тримання у Запорізькому слідчому ізоляторі УДПтС України в Запорізькій області вимоги режиму тримання не порушував, заохочень та стягнень не мав. З 27.04.2014 по 15.05.2014 відбував покарання в Оріхівській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 88), характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав. З 15.05.2014 відбуває покарання у Софіївській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 55). Характеризувався негативно, вимоги режиму відбування покарання порушував, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності (поміщення у ДІЗО) за зберігання мобільного телефону. Стягнення знято у встановленому законом порядку. У ході проведених профілактичних та виховних заходів змінив своє ставлення до режиму відбування покарання. За сумлінну поведінку і ставлення до праці 2 рази заохочувався правами начальника установи. З червня 2014 року по листопад 2014 року, згідно з ч. 5 ст. 118 КВК України, залучався до безоплатної праці у роботах з благоустрою колонії і прилеглої території, поліпшення житлово-побутових умов засуджених. З грудня 2014 року працевлаштований на виробництві установи, а саме на дільниці по виготовленню малопомітної перепони, до праці ставиться сумлінно. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом колонії, з відповідальністю виконує їх законні вимоги. Приймає участь в реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених «Правова просвіта», «Подолання алкогольної та наркотичної залежності» та «Підготовка до звільнення». У скоєному злочині вину визнає, щиро розкаюється. Сумлінна поведінка та ставлення до праці

ОСОБА_4 свідчить про те, що він довів своє виправлення і до нього можливо застосувати умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Засуджений ОСОБА_4 суду пояснив, що у скоєному злочині щиро розкаюється, зробив для себе належні висновки і просить суд задовольнити подання адміністрації установи про умовно-дострокове звільнення.

Прокурор заперечував проти подання, вважає, що засуджений не довів своє виправлення і не заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши матеріали особової справи, вислухавши представника адміністрації колонії, засудженого ОСОБА_4 , висновок прокурора, суд вважає, що у задоволенні подання слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка - це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів подання встановлено, що під час знаходження у Запорізькому слідчому ізоляторі УДПтС України в Запорізькій області ОСОБА_4 вимоги режиму тримання не порушував, заохочень та стягнень не мав.

Під час відбування в Оріхівській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 88), характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав.

З 15.05.2014 засуджений перебуває у Софіївській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 55), має хронічну хворобу, однак без обмеження працездатності, про що свідчить медична довідка. Незважаючи на це ОСОБА_4 був працевлаштований лише у грудні 2014 року, а також безпосередньо перед вирішенням питання про умовно-дострокове звільнення протягом лютого-березня 2015 року, що об`єктивно підтверджено довідкою про працевлаштування засудженого. При цьому норми виробітку у засудженого не перевищували 50 %, а у грудні 2014 року взагалі складали 15,6 %.

Згідно з довідкою, засуджений протягом червня-листопада 2014 року залучався до робіт з благоустрою місць позбавлення волі та поліпшення житлово-побутових умов засуджених. Тобто більшу частину строку покарання засуджений залучався до праці лише в неробочий час і не більш як на дві години на день, як це визначено ч. 5 ст. 118 КВК України та розділом ХХІ Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань.

Таке відношення засудженого до праці вказує його на суб`єктивне відношення до вчиненого злочину та його наслідків.

За сумлінну поведінку та ставлення до праці засуджений два рази заохочувався правами начальника установи. Разом з тим, ОСОБА_4 в силу вимог ст. КВК України був злісним порушником установленого порядку відбування покарання, зберігав заборонений предмет, а саме мобільний телефон, за що його постановою від 05.09.2014 переведено в дисциплінарний ізолятор на 5 діб.

Поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання, в тому числі, що безпосередньо передує вирішенню питання про умовно-дострокове звільнення, не була стабільно позитивною та активною, про що свідчить те, що він не заслуговував на заохочення в період з 22.01.2014 по 12.12.2014, мав за цей час одне стягнення, а також у період з 03.04.2015 по теперішній час.

Крім того, з довідки вбачається, що засуджений ОСОБА_4 перебуває на профілактичному обліку в оперативному відділі Софіївської виправної колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 55).

На обґрунтування подання адміністрація Софіївської виправної колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 55) також зазначає, що засуджений ОСОБА_4 дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом колонії, з відповідальністю виконує їх законні вимоги. Утримує у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, завжди має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Самостійно виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень навичок для самостійного їх виконання. Вимоги пожежної безпеки і безпеки праці не порушує. Однак окремо вказані обставини не можна прийняти як такі, що свідчать про виправлення засудженого, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 107, ст. 118 КВК України та розділу ІІІ Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, засуджені зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня установи виконання покарань, правомірні взаємовідносини з іншими засудженими, персоналом установи виконання покарань та іншими особами; утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитися до майна установи виконання покарань і предметів, якими вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу установи виконання покарань; виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою установи виконання покарань. Тобто таких правил поведінки зобов`язаний дотримуватися кожен без виключення засуджений під час відбування покарання у відповідних установах.

Таким чином, поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання у своїй сукупності не дає підстав вважати, що засуджений ОСОБА_4 довів своє виправлення та перевиховання.

На цьому фоні сумнівним та передчасним виглядають твердження подання про те, що ОСОБА_4 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та перевиховання і заслуговує на умовно-дострокове звільнення, а його відношення до праці протягом певного періоду часу пояснюється не намаганням спокутувати свою вину у скоєному, а лише наполегливим намаганням будь-яким засобом вийти з місць позбавлення волі, будучи щиросердно впевненим, що його участь у будь-якій праці безперечно повинна потягнути за собою його умовно-дострокове звільнення.

Крім того, суд враховує, що до засудженого вже застосовано заохочувальну норму, а саме ст. 85 КК України, ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році», скорочено наполовину невідбуту частину покарання, з призначених судом 3 років 6 місяців позбавлення волі засудженому скорочено строк покарання на 1 рік 7 місяців 16 днів. На думку суду, відбута ОСОБА_4 на теперішній час частина покарання є недостатньою для його виправлення та досягнення мети покарання, визначеної у ст. 50 КК України.

При вивчених обставинах на теперішній час суд не знаходить досить підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_4 , оскільки він до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не можуть свідчити, на погляд суду, про його виправлення та перевиховання.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні подання адміністрації Софіївської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 55) - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

27.05.2015

27.05.2015