Єдиний унікальний номер 725/5178/13-к
Номер провадження 1-кп/725/204/13
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.06.2014 Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Чернівці кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки с.Бобівці, Сторожинецького району, Чернівецької області, мешканки АДРЕСА_1 , з вищою освітою, заміжньої, працюючої на посаді завідуючої поліклінічним відділенням та голови лікарсько-консультативної комісії ОКУ «Чернівецький обласний госпіталь для інвалідів Вітчизняної війни», раніше несудимої,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 368 ч.4 КК України,-

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , молдаванина, громадянина України, уродженця м.Новоселиця, Чернівецької області, мешканця АДРЕСА_2 , з середньою освітою, одруженого, не працюючого, учасника бойових дій, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 369 ч.2 КК України,-

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , румуна, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_3 , з середньою освітою, одруженого, інваліда третьої групи, учасника бойових дій, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 369 ч.2 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Досудовим слідством ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що будучи службовою особою вчинила умисний корисливий злочин при наступних обставинах.

Так, обвинувачена працює на посаді завідуючої поліклінічним відділенням ОКУ «Чернівецький обласний госпіталь для інвалідів Вітчизняної війни» та, згідно посадової інструкції завідувача поліклінічним відділенням госпіталю, затвердженої 15.02.2012 року начальником госпіталю ОСОБА_12 є службовою особою, яка наділена організаційно-розпорядчими обов`язками.

Крім цього, наказом №1§54 від 02.01.2013 року на ОСОБА_9 було покладено обов`язки голови лікарсько-консультативної комісії ОКУ «Чернівецький обласний госпіталь для інвалідів Вітчизняної війни».

В подальшому, в період з 18 березня 2013 по 01 квітня 2013 року, ОСОБА_10 , у відповідності до історії хвороби №1288, лікувався в Чернівецькому обласному госпіталі інвалідів Вітчизняної війни, так як внаслідок виконання обов`язків військової служби в період часу з 1983 по 1985 роки в Республіці Афганістан, де велися бойові дії, отримав захворювання «Черевний тиф легкої форми», яке з віком розвинулось та переросло в хронічне захворювання «Хронічний гепатит, змішаної етіології, субкомпенсований».

01 квітня 2013 року, близько 10 год. 00 хв., ОСОБА_10 , знаходячись з приміщенні госпіталю, звернувся до голови ЛКК - ОСОБА_9 щодо прискореного збирання і підготовки його медичних документів для подальшого направлення на медико-соціальну експертну комісію Клінічної медичної установи «Центр медико-соціальної експертиз», що по вул. Руській, 7 в м. Чернівці, з метою встановлення групи інвалідності та отримання статусу інваліда, оскільки знав, що в силу посадових обов`язків даним питанням займається ОСОБА_9 , без рішення якої, документи на МСЕК відправлені не будуть, що унеможливить реалізувати його право на набуття соціального статусу інваліда, тобто отримання системних гарантованих державою постійних заходів або довгострокових економічних, соціальних і правових заходів для подолання, заміщення, компенсації обмеження життєдіяльності.

З цією метою ОСОБА_10 запропонував дати ОСОБА_9 незаконну винагороду в сумі п`ять тисяч гривень за виконання нею дій, які входять до її службових обов`язків, тобто для швидкого оформлення та направлення його медичних документів на медико-соціальну експертну комісію КМУ «Центр медико-соціальної експертиз», з метою встановлення групи інвалідності та отримання статусу інваліда, на що ОСОБА_9 погодилася.

01 квітня 2013 біля 10 год. 05 хв. ОСОБА_10 , перебуваючи в службовому кабінеті ОСОБА_9 , для швидкого оформлення та направлення його медичних документів на медико-соціальну експертну комісію, передав, а ОСОБА_9 діючи умисно, протиправно, одержала неправомірну вигоду в сумі 5000 гривень за виконання дій, які входять до її службових обов`язків.

В подальшому, в період з 18 березня 2013 по 03 квітня 2013 року ОСОБА_11 , у відповідності до історії хвороби №1277, лікувався в Чернівецькому обласному госпіталі інвалідів Вітчизняної війни, так як внаслідок виконання обов`язків військової служби в період часу з 1980 по 1981 роки в Республіці Афганістан, де велися бойові дії, отримав вогнепальне осколкове поранення (контузія), тобто закриту черепно-мозкову травму, яка з віком розвинулась та переросла в хронічне захворювання «Наслідки ЗЧМТ з вираженими цефалгіями, помірним лікворно-гіпертензивним синдромом, антено-невротичним синдромом, помірним вестибуло-атактичним синдромом. Хронічна вторинна лівобічна полірадикулопатія, загострення, стійкий больовий синдром на фоні остеохондрозу хребта. Міопатія слабкого ступеню, ангіопатія сітківки обох очей. Лівобічна хронічна сенсоневральна глухота першого ступеню. Правобічна хронічна сенсоневральна приглухуватість першого ступеню». В зв`язку з цим, в 2004 році МСЕК Клінічної медичної установи «Центр медико-соціальної експертиз», що по вул. Руській, 7 в м. Чернівці йому було присвоєно статус інваліда третьої групи, з необхідністю періодично реєструватися в ЛКК госпіталю з метою отримання направлення на медико-соціальну експертну комісію КМУ «Центр медико-соціальної експертиз», де комісією здійснюється підтвердження групи та статусу інвалідності.

02 квітня 2013 року, близько 13 год. 00 хв., ОСОБА_11 будучи в приміщенні госпіталю, звернувся до голови ЛКК - ОСОБА_9 , щодо швидкого оформлення і підготовки його медичних документів для подальшого направлення на медико-соціальну експертну комісію КМУ «Центр медико-соціальної експертиз», з метою підтвердження його групи інвалідності та статусу інваліда, оскільки знав, що в силу посадових обов`язків даним питанням займається ОСОБА_9 , без рішення якої, документи на МСЕК відправлені не будуть, що унеможливить реалізувати його право на продовження соціального статусу інваліда, тобто отримання системних гарантованих державою постійних заходів або довгострокових економічних, соціальних і правових заходів для подолання, заміщення, компенсації обмеження життєдіяльності.

3 цією метою, ОСОБА_11 запропонував дати ОСОБА_9 законну винагороду в сумі 2 тисячі гривень, тобто для швидкого оформлення та направлення його медичних документів на медико-соціальну експертну комісію Клінічної медичної установи «Центр медико-соціальної експертизи», з метою продовження групи та статусу інваліда, на що ОСОБА_9 погодилася.

Отримавши згоду ОСОБА_9 , 02 квітня 2013 біля 13 год. 05 хв., ОСОБА_11 , перебуваючи в її службовому кабінеті, для швидкого оформлення та направлення його медичних документів на медико-соціальну експертну комісію, передав, а ОСОБА_9 , діючи умисно, протиправно одержала неправомірну вигоду в сумі 2000 гривень за виконання дій, які входять до її службових обов`язків.

Також, 05 березня 2013 по 21 березня 2013 року ОСОБА_13 , у відповідності до історії хвороби №11342 лікувався в Чернівецькому обласному госпіталі інвалідів Вітчизняної війни, що по вул. Фастівській, 20, в м. Чернівці, так як внаслідок виконання обов`язків військової служби в період часу з 1982 по 1984 роки в Республіці Афганістан, де велися бойові дії, отримав захворювання «Вірусний гепатит, жовтянична форма, легкого протікання».

25 березня 2013 року ОСОБА_13 , знаходячись в приміщенні госпіталю, звернувся до голови ЛКК - ОСОБА_9 для підготовки та направлення його медичних документів на медико-соціальну експертну комісію Клінічної медичної установи «Центр медико-соціальної експертиз», з метою встановлення групи інвалідності та отримання статусу інваліда, оскільки знав, що в силу посадових обов`язків даним питанням займається ОСОБА_9 , без рішення якої, документи на МСЕК відправлені не будуть, що унеможливить реалізувати його право набуття соціального статусу інваліда, тобто отримання системних гарантованих державою постійних заходів або довгострокових економічних, соціальних і правових заходів для подолання, заміщення, компенсації обмеження життєдіяльності.

В свою чергу, ОСОБА_9 , переслідуючи корисливий умисел направлений на одержання неправомірної вигоди, запропонувала ОСОБА_13 дати їй неправомірну винагороду в сумі 5 тисяч гривень, для швидкого оформлення та направлення його медичних документів на медико-соціальну експертну комісію КМУ «Центр медико-соціальної експертиз», з метою встановлення групи інвалідності та отримання статусу інваліда, тобто за виконання дій, які входять до її службових обов`язків. З пропозицією ОСОБА_9 , ОСОБА_13 погодився та повідомив, що виконає обумовлену домовленість наступного разу.

На виконання домовленості з ОСОБА_9 02 квітня 2013 року біля 15 год. 25 хв. ОСОБА_13 , перебуваючи в її службовому кабінеті, за виконання нею дій в його інтересах, а саме для швидкого оформлення та направлення медичних документів на медико-соціальну експертну комісію, передав, а ОСОБА_9 діючи умисно, протиправно одержала неправомірну вигоду в сумі 5000 гривень та безпосередньо після цього, одразу була затримана працівниками міліції.

Таким чином, ОСОБА_9 органом досудового слідства обвинувачується в тому, що будучи службовою особою, яка наділена організаційно-розпорядчими обов`язками, умисно, з корисливих мотивів вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.368 КК України (в редакції від 18.04.2013 року), тобто одержання службовою особою неправомірної вигоди за кваліфікуючою ознакою, а саме: одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вчинення в інтересах того хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища, вчинене повторно.

ОСОБА_10 досудовим слідством обвинувачується в тому, що з метою набуття статусу інваліда, діючи умисно з корисливих мотивів, з метою отримання від голови лікарсько-консультативної комісії Чернівецького обласного госпіталю інвалідів Вітчизняної війни ОСОБА_9 , яка готує медичні документи на МСЕК, а саме направлення на медико-соціальну комісію та прискорення у виготовленні документів щодо отримання групи інвалідності у зв`язку із захворюванням, прийняв рішення про передачу ОСОБА_9 хабара в сумі 5000 гривень, для вчинення останньою вказаних дій, яка в силу займаної посади, будучи службовою особою, наділена організаційно-розпорядчими обов`язками.

Реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_10 01.04.2013 року біля 10 год. 00 хв., перебуваючи в кабінеті голови лікарсько-консультативної комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 , що по АДРЕСА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи, що передає незаконну винагороду як хабар, дав голові лікарсько-консультативної комісії ОСОБА_9 за виконання останньою, дій, які входять до службових обов`язків, а остання отримала в якості хабара гроші в сумі 5000 гривень, а саме вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст..369 ч.2 КК України, тобто давання хабара.

ОСОБА_11 досудовим слідством обвинувачується в тому, що з метою продовження групи інвалідності в березні 2013 року проходив курс лікування в Чернівецькому обласному госпіталі інвалідів Вітчизняної війни, що по АДРЕСА_4 , по закінченню якого, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою отримання від голови лікарсько-консультативної комісії ОСОБА_9 направлення на медико-соціальну експертну комісію та прискорення виготовлення документів щодо продовження його групи інвалідності в зв`язку із захворюванням, прийняв рішення про надання ОСОБА_9 неправомірної вигоди в сумі 2000 гривень, для вчинення останньою вказаних дій, яка в силу займаної посади, будучи службовою особою, наділена організаційно-розпорядчими обов`язками.

Реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_11 02.04.2013 року біля 13 год. 00 хв., перебуваючи в кабінеті голови лікарсько-консультативної комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 , що по АДРЕСА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи, що надає неправомірну вигоду, надав голові лікарсько-консультативної комісії ОСОБА_9 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у сумі 2000 гривень, а саме: вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.369 ч.2 КК України, тобто надання неправомірної вигоди.

Допитана в судовому засіданні по суті пред`явленого обвинувачення обвинувачена ОСОБА_9 свою вину в інкримінованому їй злочині не визнала. Суду показала, що працює в Чернівецькому обласному госпіталі інвалідів Вітчизняної війни, що по вул. Фастівській, 20 в м.Чернівці на посаді завідуючої поліклініки та виконує обов`язки голови ЛКК. Переважно вони працюють з хворими, які мають «афганський» синдром.

По епізоду ОСОБА_10 обвинувачена пояснила, що знайома з ним з 2007 року. Він неодноразово проходив лікування у них у госпіталі. 01.04.2013 року він був виписаний з лікарні, однак перед тим як піти, зайшов до неї в кабінет та сказав, що вдячний за лікування та хоче надати благодійну допомогу на потреби госпіталю, після чого залишив їй конверт із грошима.

По епізоду ОСОБА_11 Шестакова ОСОБА_14 пояснила, що останній періодично лікується у них в госпіталі з 2004 року. За її рекомендацією він звертався на лікування у госпіталь у м. Львові, після чого у 2011 році йому МСЕК було визначено групу інвалідності. 01.04.2013 року ОСОБА_11 прийшов до неї та повідомив, що його виписують, після чого поклав їй на стіл кошти, пояснивши, що вони на благодійність. Вона сказала, що це зайве та мала намір їх повернути, однак не встигла, оскільки до неї зайшов інший пацієнт. Будь-яких коштів від ОСОБА_11 за вчинення нею в його інтересах якихось дій вона не вимагала та не отримувала.

По епізоду ОСОБА_13 обвинувачена пояснила, що в березні 2013 року останній підходив до неї і вона порадила йому пройти обстеження у м.Львові. В подальшому, вона взяла документи в ОСОБА_13 та сказала чекати виклику на комісію. 02.04.2013 року він зайшов до неї в кабінет, після чого вона почала дивитися його медичну картку. В цей час ОСОБА_13 щось поклав у картку, вона вважала, що це результати обстежень, однак, вона не перевірила. Після цього він вийшов з її кабінету, а через декілька хвилин до неї зайшли працівники міліції. Вважає, що дії ОСОБА_13 є провокативними.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою вину в інкримінованому йому злочині, передбаченому ст.369 ч.2 КК України не визнав повністю. Суду показав, що неодноразово лікувався та подав документи на МСЕК, однак першого разу йому було відмовлено у призначенні пенсії. В подальшому, в березні 2013 року він знову проходив лікування в «Чернівецькому обласному госпіталі інвалідів Вітчизняної війни», де ОСОБА_9 пояснила йому, що він має право повторно подати документи на розгляд МСЕК щодо встановлення інвалідності. На початку квітня, після закінчення лікування, він залишив конверт з коштами ОСОБА_9 та пояснив, що це його благодійний внесок на потреби госпіталю. Хабар ОСОБА_9 він не давав.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 свою вину в інкримінованому йому злочині, передбаченому ст.369 ч.2 КК України не визнав. Суду показав, що неодноразово лікувався у Чернівецькому обласному госпіталі інвалідів Вітчизняної війни у зв`язку з чим вирішив надати благодійну допомогу на потреби госпіталю, зокрема, на проведення ремонту. Будь-яких коштів ОСОБА_9 за виконання нею дій в його інтересах, зокрема, швидкого оформлення та направлення його медичних документів на МСЕК він не давав.

Покази обвинувачених підтверджуються слідуючими доказами:

Показами свідка ОСОБА_12 , який в судовому засіданні пояснив, що працює керівником ОКУ «Чернівецький обласний госпіталь інвалідів Вітчизняної війни». До складу ЛКК входить від трьох до п`яти осіб. Комісія розглядає документи хворих та надає лікарське заключення. У разі встановлення комісією наявності у хворого стійкого чи необоротного характеру захворювання, комісія за підписом усіх її членів складає направлення на МСЕК. Обвинувачена ОСОБА_9 , відповідно до наказу, є головою лікарсько-консультативної комісії. Вона одноособово не могла приймати рішення про направлення документів хворих на МСЕК. Під час затримання обвинуваченої він перебував на роботі, однак на місці затримання не був та нічого не бачив. Про взаємовідносини ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 йому не відомо.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_15 суду показала, що працює лікарем-терапевтом та на даний час виконує обов`язки голови ЛКК Чернівецького обласного госпіталю інвалідів Вітчизняної війни. Членом ЛКК була призначена з січня 2013 року. Рішення ЛКК - «заключення» про направлення хворого на МСЕК приймається усіма членами комісії, кожен з яких відповідає за свій напрямок та визначає чи є у хворого паталогії. Направлення на МСЕК хворого повинно бути підписано усіма членами комісії та головою ЛКК. ОСОБА_9 з приводу прискорення та оформлення документів окремих хворих з метою направлення їх на МСЕК до неї не зверталась.

Свідок ОСОБА_16 суду показав, що працює лікарем-хірургом та входить до складу ЛКК Чернівецького обласного госпіталю інвалідів Вітчизняної війни. Лікарсько-консультативна комісія складається з трьох членів та голови ЛКК. Кожен з членів ЛКК є вузьким спеціалістом та перевіряє документи хворого по своєму профілю. Направлення ЛКК на МСЕК не є остаточним результатом отримання інвалідності і хворим неодноразово було відмовлено МСЕК у призначенні інвалідності, після чого вони були змушені звертатись повторно. Зазначав, що ОСОБА_9 з приводу прискорення оформлення документів окремих хворих з метою направлення їх на МСЕК до нього не зверталась і не могла цього зробити, оскільки це не було в його повноваженнях. Крім того, пояснював, що направлення підписували всі члени комісії, а не тільки голова.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 , підтверджуючи покази обвинувачених, суду показав, що працює в Чернівецькому обласному госпіталі інвалідів Вітчизняної війни лікарем-невропатологом та є членом ЛКК. Він пам`ятає хворого ОСОБА_13 , який страждає наркоманією та неодноразово лікувався у них в госпіталі. Ним було поставлено діагноз цьому хворому, на підставі якого останнього було направлено на МСЕК. Голова ЛКК ОСОБА_9 не зверталась до нього з проханням про прискорення та оформлення документів на МСЕК відносно ОСОБА_13 , а так само і відносно інших хворих.

Свідок ОСОБА_18 суду показав, що у зв`язку з поганим станом здоров`я звернувся до Чернівецького обласного госпіталю інвалідів Вітчизняної війни, де зустрів ОСОБА_9 , яка відвела його лікаря.

Свідок ОСОБА_19 суду показав, що працює таксистом та знайомий з ОСОБА_9 . Він неодноразово надавав послуги по перевезенню ОСОБА_9 та іншим лікарям, за які розраховувалась обвинувачена.

Свідок ОСОБА_20 суду показав, що періодично лікується в Чернівецькому обласному госпіталі інвалідів Вітчизняної війни та є учасником бойових дій. На даний час йому за рішенням МСЕК надано третю групу інвалідності. Він особисто знайомий з ОСОБА_9 , будь-яких коштів за сприяння у направленні документів та МСЕК він їй не давав. Одночасно не заперечував тієї обставини, що інколи надавав благодійні кошти на потреби госпіталю. Також зазначив, що його неодноразово викликали на допит працівники міліції та наполягали на тому, щоб він визнав, що дав хабар обвинуваченій, що він категорично заперечив.

Аналізуючи покази вищевказаних осіб, суд приходить до висновку, що вони не суперечать один одному, узгоджуються між собою та, на думку суду, є достовірними.

Разом з тим, органом досудового слідства ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК України (в редакції від 18.04.2013 року), а ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369 КК України.

Даючи оцінку кваліфікації дій ОСОБА_9 органом досудового слідства за ч.4 ст.368 КК України (в редакції від 18.04.2013 року), а також кваліфікацію дій ОСОБА_11 за ч.2 ст.369 КК України як надання неправомірної вигоди, суд враховує положення ч.2 ст.4 та ч.2 ст.5 КК України, відповідно до яких злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення злочину. Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Як вбачається з пред`явленого обвинувачення, ОСОБА_9 та ОСОБА_11 звинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень першого-другого квітня 2013 року, а тому органом досудового слідства безпідставно було застосовано до кваліфікації їх дій ст.368 та ст.369 КК України в редакції від 18.04.2013 року.

Кримінальна відповідальність за ч.3 ст.368 КК України (в редакції від 05.12.2012 року) передбачена за одержання службовою особою в будь-якому вигляді хабара за виконання в інтересах того, хто дає хабара будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища, вчинене повторно.

Кримінальна відповідальність за ч.2 ст.369 КК України (в редакції від 05.12.2012 року) передбачена за давання хабара.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.2 постанови №5 від 26.04.2002 року «Про судову практику у справах про хабарництво», відповідальність за одержання хабара настає лише за умови, що службова особа одержала його за виконання чи невиконання таких дій, які вона могла або повинна була виконати з використанням наданої їй влади, покладених на неї організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або таких, які вона не уповноважена була вчинювати, але до вчинення яких іншими службовими особами могла вжити заходів завдяки своєму службовому становищу.

Таким чином, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного злочину є виконання службовою особою дій в інтересах того, хто дає хабара, з використанням наданої їй влади, покладених на неї організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або таких, які вона не уповноважена була вчинювати, але до вчинення яких іншими службовими особами могла вжити заходів завдяки своєму службовому становищу.

Однак, з проаналізованих судом письмових доказів, наявних в матеріалах кримінального провадження, не вбачається наявності в обвинуваченої ОСОБА_9 таких організаційно-розпорядчих обов`язків, в силу яких вона була б уповноважена самостійно вирішувати питання оформлення та направлення медичних документів хворих на медико-соціальну експертну комісію, зокрема:

- Наказом №227 від 19.12.1991 року, відповідно до якого лікаря-терапевта ОСОБА_9 з 20.12.1991 року було переведено постійно на посаду завідуючої поліклінікою;

- А.с.95 т.5;

- Посадовою інструкцією завідувача поліклінічним відділенням Обласного госпіталю для інвалідів війни, з якої вбачається, що завідуючий поліклінікою здійснює безпосереднє керівництво діяльністю підпорядкованого йому медичного персоналу, всією діагностичною, лікувально-профілактичною та адміністративно-господарською роботою відділення і несе персональну відповідальність за її ефективність та результати;

- а.с.98-103 т.5;

- Наказом 1§54 від 02.01.2013 року, відповідно до якого було затверджено склад ЛКК госпіталю у кількості п`яти осіб. На ОСОБА_9 було покладено обов`язки голови лікарсько-консультативної комісії ОКУ «Чернівецький обласний госпіталь для інвалідів Вітчизняної війни»;

- а.с.187 т.7;

- Посадовою інструкцією голови ЛКК, якою визначенні завдання та повноваження голови ЛКК, це зокрема: планування роботи ЛКК госпіталю, проведення на належному рівні експертизи тимчасової втрати працездатності і своєчасне направлення хворих на МСЕК;

- а.с.163-167 т.5;

Посилання досудового слідства як на доказ провини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.368 КК України на зазначені вище письмові докази - судом до уваги не приймаються, при цьому суд виходить із наступного:

Так, згідно п.4.1. Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я №455 від 13.11.2001 року, направлення хворого для огляду до МСЕК здійснюють ЛКК лікувально-профілактичних закладів за місцем проживання або лікування при наявності стійкого чи необоротного характеру захворювання, а також у тому разі, коли хворий був звільнений від роботи протягом чотирьох місяців безперервно з дня настання тимчасової непрацездатності чи протягом п`яти місяців у зв`язку з одним і тим самим захворюванням або його ускладненнями за останні дванадцять місяців, а при захворюванні на туберкульоз протягом десяти місяців з дня настання непрацездатності.

За змістом п.4 Положення про «Питання медико-соціальної експертизи», затвердженої постановою КМУ №1317 від 03.12.2009 року, лікарсько-консультативна комісія лікувального профілактичного закладу охорони здоров`я направляє осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, на огляд комісії за формою затвердженою МОЗ.

Як вбачається з п.5.3 Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженої Наказом МОЗ №189 від 09.04.2008 року, лікарсько-консультаційна комісія закладу охорони здоров`я вирішує питання експертизи тимчасової непрацездатності за поданням лікуючого лікаря та завідувача відділення та вивчення даних медичної облікової документації хворого щодо обстеження, подальшого лікування, надання рекомендацій щодо раціонального працевлаштування та інших питань.

Комісія приймає рішення щодо стану працездатності та продовження документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян. Рішення (висновок) ЛКК записується в медичну карту амбулаторного (стаціонарного) хворого за підписами голови та членів ЛКК.

Крім того, комісія вирішує питання про направлення до МСЕК на огляд або консультацію у випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації №088/о «Направлення на медико-соціально-експертну комісію», затвердженої наказом МОЗ №110 від 14.02.2012 року, підставами для направлення на МСЕК є, зокрема, наявність ознак інвалідності, закінчення терміну інвалідності, необхідність продовження листка непрацездатності. Заповнена форма №088/о (направлення) завіряється головою лікарсько-консультаційної комісії та її членами, завіряється печаткою закладу охорони здоров`я, який направив хворого на МСЕК.

Таким чином, законодавством України не надано самостійних одноособових повноважень голові лікарсько-консультаційної комісії щодо вирішення питання про оформлення та направлення документів хворих на МСЕК. Натомість, визначено, що такі рішення можуть бути прийняті комісією ЛКК в цілому.

Як вбачається з даних у судовому засіданні показів свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_21 та ОСОБА_17 членів комісії ЛКК госпіталю, ОСОБА_9 з приводу хворих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 щодо прискорення та оформлення документів з метою направлення їх на МСЕК до них не зверталась та не віддавала їм жодних вказівок.

Всі без винятку свідки члени ЛКК у судовому засіданні показали, що рішення ЛКК про направлення документів хворих на МСЕК приймаються колегіально, а не одноособово ОСОБА_22 . Підстава прийняття рішення наявність документально підтвердженого обмеження життєдіяльності хворого за відповідним діагнозом. Наявність документів і швидкість їх збору на пряму залежить виключно від самого хворого, а не від членів ЛКК. Переважу частину документів хворі отримують не у госпіталі, а тому ані ОСОБА_9 , ані інші члени ЛКК не мають можливості впливати на процес збирання документів. Жоден член ЛКК не підтвердив факту звернення до них з боку ОСОБА_9 , зокрема, з фінансовою чи службовою мотивацією, щодо прийняття відповідних рішень по хворим ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , Апетрічєсєй чи будь-яких інших хворих.

Зазначені покази свідків підтверджуються показами обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які в судовому засіданні пояснили, що давали кошти ОСОБА_9 на благодійні цілі на потреби госпіталю після завершення їх лікування, при цьому вони з проханням до обвинуваченої про швидке оформлення та направлення їх документів на МСЕК не звертались, а вона їм нічого не обіцяла та не допомагала.

Частиною 2 статті 23 та ч. 4 ст. 95 КПК України визначено, що не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, які не були предметом дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатися на них.

На підставі вищезазначених норм Закону, доводи сторони обвинувачення як на підтвердження вини обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 на покази ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , що були дані ними під час досудового слідства спростовуються їх показаннями, що були надані останніми безпосередньо під час судового розгляду та є допустимими доказами по справі.

Зазначеними показаннями також спростовуються наступні письмові докази:

- витяг з кримінального провадження № 0000421 від 03.04.2013 року, відповідно до якого ОСОБА_10 повідомив про вимагання незаконної винагороди головою ЛКК ОСОБА_9 (а.с.8-10, т.5)

- витяг з кримінального провадження № 0000423 від 03.04.2013 року, відповідно до якого ОСОБА_11 повідомив про вимагання незаконної винагороди головою ЛКК ОСОБА_9 (а.с.13-15, т.5)

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 03.04.2013 року, з якого вбачається, що ОСОБА_25 повідомив про вимагання ОСОБА_9 хабара у розмірі 5 000 грн.(а.с.8-10, т.6)

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 03.04.2013 року, з якого вбачається, що ОСОБА_11 повідомив про вимагання ОСОБА_9 хабара у розмірі 2000 грн.(а.с.8-10, т.1)

Так як обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_10 під час судового розгляду факт одержання незаконної винагороди ОСОБА_9 заперечили та показали суду, що кошти, надавались ними добровільно на благодійні потреби госпіталю.

Судом також були досліджені письмові докази, а саме:

- протокол огляду від 02.04.2013 року, відповідно до якого оглянуто приміщення робочого кабінету завідуючої відділенням Чернівецького обласного госпіталю інвалідів - ОСОБА_9 та виявлено грошові кошти в сумі 5 000 грн. в амбулаторній картці хворого ОСОБА_13 , а також добровільно видані обвинуваченою конверт з грошима в сумі 5 000 грн. з написом ОСОБА_26 , конверт з грошима в сумі 700 грн. з написом Гавришко, конверт з грошима в сумі 2 000 грн. з написом Апетрічєсєй Кирил (а.с. 69-75, т.5 );

- протокол освідування особи від 02.04.2013 року, під час якого за допомогою спеціальної лампи було оглянуто ОСОБА_9 на предмет наявності залишків ілюмісцентного порошку, в результаті якого слідів кримінального правопорушення виявлено не було (а.с.65-67, т.5).

Аналізуючи зазначені докази, суд приходить до висновку про проведення органами слідства зазначених слідчих дій з порушенням прав і свобод людини, та з порушенням процесуального порядку здійснення таких заходів, виходячи з наступних підстав:

Так, відповідно до ч.3 ст.42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право на першу вимогу мати захисника і побачення з ним до першого допиту з дотриманням умов, що забезпечують конфіденційність спілкування; на участь захисника у проведенні допиту та інших процесуальних дій.

За змістом ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Зокрема, у контексті реалізації обвинуваченим свого права на захист Європейський суд з прав людини зазначив, що як правило, доступ до захисника має надаватися з першого допиту підозрюваного працівниками міліції, за винятком випадків, коли за конкретних обставин відповідної справи продемонстровано, що існують вагомі підстави для обмеження такого права.

Суд, відмічаючи особливу вразливість обвинуваченого на початкових етапах провадження, коли він потрапляє у стресову ситуацію і одночасно має справу з дедалі складнішими положеннями кримінального законодавства, послідовно вказував, що забезпечення доступу до захисника на ранніх етапах є процесуальною гарантією права не свідчити проти себе та основною гарантією недопущення жорстокого поводження. Усі винятки з реалізації цього права повинні бути чітко визначеними, а їхня дія має бути суворо обмежена в часі. Ці принципи є особливо актуальними у випадках серйозних обвинувачень, бо саме тоді, коли особі загрожує найсуворіше покарання, її право на справедливий судовий розгляд має забезпечуватися максимально можливою мірою в демократичному суспільстві

Вищезазначені принципи права на захист і права не свідчити проти себе відповідають загальновизнаним міжнародним стандартам прав людини, які є основними складовими поняття справедливого судового розгляду та раціональна суть яких пов`язана, зокрема, із захистом обвинуваченого від свавільного тиску з боку органів влади. Вони також сприяють попередженню помилок при здійсненні правосуддя та досягненню цілей статті 6 Конвенції, зокрема дотриманню принципу рівності між органами слідства чи прокуратури та обвинуваченим. Право не свідчити проти себе передбачає, зокрема, що сторона обвинувачення в кримінальній справі повинна довести обвинувачення, не вдаючись до використання доказів, отриманих за допомогою методів примусу або тиску всупереч волі обвинуваченого (рішення «Юрій Волков проти України» від 19.03.2014 року).

Однак, як вбачається з матеріалів справи, зокрема під час перегляду в судовому засіданні інформації, яка міститься на оптичному диску DVD-R 16X марки ANV, що є додатком до проколу огляду від 02.04.2014 року та є фактичним його відображенням, судом було встановлено, що обвинувачена ОСОБА_9 вже на початку проведення слідчої дії зверталась до слідчого ОСОБА_27 з проханням про забезпечення її захисником, яке було просто проігнороване слідчим, внаслідок чого право на захист ОСОБА_9 було порушене.

За змістом ст.87 КПК України, недопустимим є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією України та законами України. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, при порушенні права особи на захист.

Таким чином, з урахуванням вимог ст.ст.86, 87 КПК України наведені вище докази: протокол огляду від 02.04.2013 року, а також протокол освідування особи від 02.04.2013 року є недопустимими доказами та не можуть бути прийняті до уваги судом.

Також, в ході судового розгляду судом за клопотанням прокурора був допитаний у якості свідка слідчий ОСОБА_27 з приводу обставин дачі показів та їх змісту, що були надані обвинуваченими ОСОБА_26 та ОСОБА_11 під час досудового слідства.

Однак, надані слідчим покази, у відповідності до положень ч.7 ст.97 КПК України, не можуть бути визнані допустимим доказом по справі, а тому не приймаються до уваги судом.

Крім того, в ході судового розгляду був допитаний свідок ОСОБА_13 , який суду показав, що у зв`язку з поганим станом здоров`я лікувався у госпіталі, де йому поставили діагноз «хронічний гепатит «С». Там йому повідомили, що з таким діагнозом можна отримати групу інвалідності, після чого він звернувся до ОСОБА_9 . Обвинувачена дала йому список лікарів, до яких необхідно було звернутися за виписками та повідомила, що він зможе отримати групу інвалідності приблизно через шість місяців. Він запитав у неї чи неможливо прискорити цей процес, на що обвинувачена написала на папері суму у розмірі 5000 гривень та сказала, що групу зможуть оформити приблизно через 2 місяці. На наступний день він пішов до УБОЗу та повідомив про даний факт. В подальшому, він приніс кошти до працівників міліції, які оглянули їх та повернули йому у конверті. Після цього він відніс гроші в госпіталь та передав ОСОБА_9

Однак, суд зазначає, що покази ОСОБА_13 про те, що обвинувачена на попередній зустрічі запропонувала йому за кошти у розмірі 5000 гривень прискорити отримання групи інвалідності жодними доказами не підтверджуються, ОСОБА_9 заперечує даний факт. Таким чином, по справі не здобуто доказів, які б підтверджували достовірність інформації наданої свідком ОСОБА_13 з приводу попередньої домовленості з ОСОБА_9 .

Суд критично ставиться до показань свідка ОСОБА_13 , оскільки вони викликають сумніви у їх об`єктивності та достовірності.

Зокрема, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що останній є ін`єкційним наркоманом (синдром залежності ІІ стадії від опіатів: морфіну, кодеїну, ускладнене зловживання реланіума), який неодноразово підлягав примусовій госпіталізації та лікуванню. Зловживання наркотичними речовинами, відповідно до медичних документів, призвело до «критика до себе знижена», «психічного і поведінкового розладу».

Крім того, з наявних документів, що містяться в медичній картці амбулаторного хворого Обласного наркологічного диспансеру ОСОБА_13 вбачається, що останній неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, однак в судовому засіданні, при приведенні свідка ОСОБА_13 до присяги повідомив суд, що до кримінальної відповідальності він не притягувався, а тому його покази є сумнівними.

Суд також зауважує, щодо показів свідка ОСОБА_13 з приводу виконання ним вказівок працівників органів внутрішніх справ, які повідомили йому про необхідність залишення коштів ОСОБА_9 , незалежно від її поведінки, що свідчить про намір провокації злочину та є неприпустимим з огляду на практику Європейського суду з прав людини (рішення «Тейшейра де Каштру проти Португалії» від 09.07.1998 року).

Крім того, судом були досліджені та проаналізовані письмові докази, що містяться в матеріалах кримінального провадження, зокрема:

- витяг з кримінального провадження № 0000407 від 28.03.2013 року, відповідно до якого ОСОБА_13 повідомив про вимагання незаконної винагороди головою ЛКК ОСОБА_9 (а.с.2, т.5);

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 28.03.2013 року, з якого вбачається, що ОСОБА_13 повідомив про вимагання ОСОБА_9 хабара у розмірі 5 000 грн.(а.с.29-31, 5);

- протокол добровільної видачі грошей від 2.04.2013 року, відповідно до якого ОСОБА_13 добровільно видав працівнику УБОЗ УМВС України в Чернівецькій області грошові кошти в сумі 5 000 грн. (а.с.41-42, т.5 );

- протокол огляду грошей від 2.04.2013 року, відповідно до якого працівником УБОЗ УМВС України в Чернівецькій області були оглянуті грошові кошти в сумі 5 000 грн., які добровільно видав ОСОБА_13 (а.с.43-48, т.5 );

- форма первинної облікової документації № 088/о, якою затверджено бланк направлення на МСЕК, з якого вбачається, що останній є чинним за наявності підписів голови та членів комісії ЛКК (а.с.78, т.5)

- медичні документи хворого ОСОБА_13 (ас.81-90, т.5);

- протокол огляду, перегляду та прослуховування документів аудіо та відео матеріалів, здобутих та легалізованих в ході проведення негласної слідчої дії від 22.04.2013 року, під час якого флеш-карту пам`яті, зміст якої відображено на стенограмі (а.с.124-131 т.5);

- висновок експерта №19/13-18-209 від 29.07.2013 року, відповідно до якого встановлено зміст флеш-картки пам`яті марки «Kingston 4 Gb» інв..№98-т та ідентифіковано голоси фонограми, один з яких належить ОСОБА_9 (а.с.212-224, т.5);

- медичні документи хворого ОСОБА_10 (а.с.27- 34, 65-76 т.6);

- Протокол огляду від 09.04.2013 року, згідно якого були оглянуті медичні документи хворих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 (а.с.131-152, т.6);

- Протокол огляду від 16.04.2013 року, згідно якого були оглянуті медичні документи хворого ОСОБА_11 (а.с.106-210, т.1, а.с.1-57, т.2);

Посилання досудового слідства як на доказ вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК України на зазначені вище письмові докази - судом до уваги не приймаються, оскільки зазначені докази не підтверджують наявності в діях обвинуваченої складу злочину, передбаченого ч.4 ст.368 КК України.

Разом з тим, суд, даючи оцінку показам та діям обвинувачених з приводу надання коштів ОСОБА_9 у якості благодійної допомоги на потреби госпіталю, вважає їх достовірними, правомірними та такими, що узгоджуються з вимогами Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації».

Досліджені в судовому засіданні письмові докази, надані стороною обвинувачення на підтвердження вини ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , зокрема:

- витяг з кримінального провадження № 0000467 від 11.04.2013 року, відповідно до якого слідчим було виявлено вчинення ОСОБА_11 кримінального правопорушення, а саме: дачі ОСОБА_9 хабара у сумі 2000 гривень (а.с.1-2, т.1);

- витяг з кримінального провадження № 0000439 від 09.04.2013 року, відповідно до якого слідчим було виявлено вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, а саме: дачі ОСОБА_9 хабара у сумі 5000 гривень (а.с.1-2, т.6);

- протокол огляду від 02.04.2013 року, відповідно до якого оглянуто приміщення робочого кабінету завідуючої відділенням Чернівецького обласного госпіталю інвалідів - ОСОБА_9 та виявлено грошові кошти в сумі 5 000 грн. в амбулаторній картці хворого ОСОБА_13 , а також добровільно видані обвинуваченою конверт з грошима в сумі 5 000 грн. з написом ОСОБА_26 , конверт з грошима в сумі 700 грн. з написом Гавришко, конверт з грошима в сумі 2 000 грн. з написом Апетрічєсєй Кирил (а.с. 69-75, т.5 );

не містять відомостей, що мають доказове значення на підтвердження вини обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369 КК України.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку про недоведеність вини ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 в інкримінованих їм кримінальних правопорушеннях.

При цьому суд виходить з вимог статті 62 Конституції України та передбаченого у ній принципу презумпції невинуватості, згідно якого обвинувачення особи не може ґрунтуватись на припущеннях, якими у даній справі є твердження органів державного обвинувачення про те, що обвинувачена ОСОБА_9 , вчинила злочин, передбачений ст. 368 ч.4 КК України, а обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_10 вчинили злочин, передбачений ст. 369 ч.2 КК України і, що всі сумніви мають тлумачитися на користь таких осіб.

Такий обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 р. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції»(№ 475/97-ВР).

У пункті 1 ст. 1 цього Закону зазначено, що «Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції».

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини`від 23.02.2006 р. передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Так у справі «Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain»від 6 грудня 1998 р. (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного. (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).

У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року із змінами «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду справ і постановлення вироку» всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Відповідно до ст.373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Таким чином враховуючи всі обставини справи, досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що обвинувачену ОСОБА_9 слід виправдати за відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.368 ч.4 КК України, а обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за відсутністю в їх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.369 ч.2 КК України.

За змістом ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Так, згідно ст.338 КПК України, з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.

Як вбачається з журналу та носія технічного запису судового засідання від 18.06.2014 року, суд, у відповідності до вимог ч.3 ст.363 КПК України, після вирішення клопотань, постановив ухвалу про закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами і перейшов до судових дебатів. До постановлення зазначеної ухвали прокурором не було надано суду складеного обвинувального акту з формулюванням зміненого обвинувачення.

Положеннями ч.5 ст.364 КПК України передбачено, що учасники судового провадження мають право в судових дебатах посилатися лише на ті докази, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо під час судових дебатів виникне потреба подати нові докази, суд відновлює з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами, після закінчення якого знову відкриває судові дебати з приводу додатково досліджених обставин.

Разом з тим, клопотань щодо потреби подання нових доказів учасниками процесу не заявлялось.

Питання про речові докази суд вирішує у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст.ст.17, 284, 369, 370, 371, 373, 374, 376, 395 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_9 , обвинувачену у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 368 КК України невинуватою і по суду виправданою.

Визнати ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 369 КК України невинуватим і по суду виправданим.

Визнати ОСОБА_11 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 369 КК України невинуватим і по суду виправданим.

Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили обвинуваченій ОСОБА_9 залишити обрану заставу у розмірі 25000 гривень.

Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили обвинуваченому ОСОБА_10 залишити обрану особисте зобов`язання.

Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили обвинуваченому ОСОБА_11 залишити обрану особисте зобов`язання.

Речові докази:

- гроші в сумі 5 тисяч гривень, купюри номіналом 500 гривень (ЗФ 2451247; БТ 5548159; ВА 4120707; ЗИ 1099745; ВИ 9655165; ВА 2812826; ВД 5531195; ВЖ 0671855; ВВ 7179882), купюри номіналом 100 гривень (КГ 5325040; КК 4065565; ЕЧ 8260670; ВЕ 2976357; АД 1595278), які знаходяться на зберіганні у процесуального прокурора повернути ОСОБА_13 ;

- гроші в сумі 5 тисяч гривень, купюри номіналом 500 гривень, (ЛБ1531571; ВЖ8870745; ВИ7785773; ГК2026481; ГК4649951; ВФ4146721;. БР1309523; ВХ2493003; ВИ5098509; ВХ9939347), які знаходяться на зберіганні у процесуального прокурора передати їх законному володільцю Чернівецькому обласному госпіталю для інвалідів Вітчизняної війни.

- гроші в сумі 2 тисяч гривень, купюри номіналом 100 гривень, (ЕЮ6715478; ГК0488890; АИ0028473; КБ0725097; ГБ0839667; ЕЕ3679825; БА9658970; ВШ 5146840; купюри номіналом 200 гривень ( АЖ 1659285, ЕЦ 8829828, ЕБ 8986742, ЗГ 3672084, ВА 9090623, ЕЗ 0739679), які знаходяться на зберіганні у процесуального прокурора передати їх законному володільцю Чернівецькому обласному госпіталю для інвалідів Вітчизняної війни.

На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м. Чернівці протягом тридцяти діб з дня його проголошення, а обвинуваченими в той же строк з моменту вручення їм копії вироку.

Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці ОСОБА_1