Справа № 11 - 850 2007 р.
ст. 307 ч. 2, 310 КК України
суддя Кріль М. Д.
апеляційної інстанції
суддя
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2007
р. Колегія суддів судової палати у
кримінальних

справах
апеляційного суду Миколаївської

області
в складі:

Головуючого: Ржепецького
О.П.

Суддів: Куценко
О.В.

Гребенюк В.І.

При
секретарі: Брянській Г.Є.

За
участю прокурора Буц
Г.О.

захисника ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_1

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м.
Миколаєві кримінальну справу за апеляцією помічника прокурора
Снігурівського району Миколаївської області на вирок Снігурівського районного
суду Миколаївської області від 22 жовтня 2007 року, яким

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1народження, уродженця м.
Снігурівка Миколаївської області,
українця, громадянина
України, з середньою спеціальною
освітою, працюючого охоронцем в ф/г
«Перлина», холостого, що проживає по АДРЕСА_1раніше не
судимого, -

·
засуджено:

·
за ч. 1 ст. 310 КК України на 1 рік 6 місяців обмеження
волі;

- за ч. 2 ст. 307 КК України на 5 років позбавлення волі з
конфіскацією 1/2 частки майна.

На
підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом
поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання
в виді позбавлення волі строком на 5 років.

Відповідно
до ст.
ст. 75, 76 КК України ОСОБА_1 звільнений від
відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та
з покладенням на нього обов'язків: не виїжджати за межі України на постійне
проживання без дозволу органу кримінально - виконавчої системи; повідомляти
орган кримінально -

виконавчої системи
про зміну місця
проживання; періодично
заявлятися для реєстрації в орган кримінально - виконавчої системи.

Постановлено
стягнути з ОСОБА_1 на користь НДЕКЦ при УМВС України в Миколаївській області
(реєстраційний рахунок № 0016,
відкритий в ГУДК у Миколаївській області МФО 826013, код ЗКПО
255740110) вартість експертиз в сумі 564, 92 грн.

Згідно
вироку ОСОБА_1 визнаний винним і засуджений за те, що він в середині березня 2007 року незаконно
з метою власного вживання та збуту на своїй присадибній ділянці по
АДРЕСА_1незаконно вирощував засіяні ним весною 2006 року коноплі, тобто обробляв та поливав кущі рослин
коноплі, створюючи умови для їх
росту, виростивши таким чином 98 кущів
зеленорослої коноплі на корню, які є
рослинами роду коноплі і містять тетрагідроканабінол і відносяться до
рослин, які містять наркотичний засіб.

Крім
того ОСОБА_1 20 липня 2007 року о 17 год.
10 хв. за місцем свого проживання по АДРЕСА_1Миколаївської області
незаконно збув гр. ОСОБА_23,1 грами подрібненої сухої рослинної речовин, яка є особливо небезпечним наркотичним
засобом - канабісом. Того ж дня в ході
обшуку за місцем його проживання було виявлено та вилучено 7, 4 грами особливо
небезпечного наркотичного засобу - канабісу,
який він незаконно зберігав.

В
апеляції помічник прокурора Снігурівського району Миколаївської області, не оспорюючи висновків суду про винність
засудженого у вчиненні інкримінованих йому злочинів, просить вирок скасувати за відсутністю
підстав, передбачених ст. 75
КК України та постановити новий вирок,
призначивши ОСОБА_1 покарання за
ст. ст. 310 ч. 1,
307 ч. 2 КК України у виді реального позбавлення волі в межах пропозиції
прокурора в судових дебатах. Посилається на невідповідність призначеного
покарання тяжкості вчиненого злочину. Зазначає,
що відсутні підстави вважати, що
засуджений може виправитися без ізоляції від суспільства, а також вважає, що суд не прийняв до уваги вимог ч. 2 ст. 50
КК України і проігнорував як мету покарання запобігання вчиненню нових злочинів
як засудженим так і іншими особами. На думку апелянта пом'якшуюча покарання обставина
- хворобливість - не знайшла свого підтвердження в матеріалах кримінальної
справи.

Заслухавши
доповідь судді, прокурора Буц Г.О. на
підтримку апеляції, засудженого ОСОБА_1
та захисника ОСОБА_3 про залишення
вироку без змін, а апеляції без задоволення, перевіривши матеріали справи та обговоривши
доводи апеляції, колегія суддів вважає
її такою, що не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Оцінивши
перевірені в судовому засіданні докази,
суд обгрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 в
незаконному вирощуванні конопель, а
також в незаконному виготовленні,
зберіганні з метою збуту, а також
в незаконному збуті наркотичних засобів особою,
яка раніше вчинила злочин,
передбачений ст. 310 КК України, якщо предметом таких дій були особливо
небезпечні наркотичні засоби, вірно
кваліфікувавши дії засудженого за ч. 1
ст. 310, ч. 2
ст. 307 КК України.

Покарання
засудженому ОСОБА_1, як вбачається з вироку,
призначено відповідно до вимог
ст. ст. 65, 66
ЮС України з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу засудженого ОСОБА_1, який має постійне місце проживання і
працевлаштований, за місцем проживання
та за місцем роботи характеризується позитивно,
а також пом'якшуючих його покарання обставин - щирого каяття, вчинення злочину вперше, повного визнання вини, наявність хвороби.

Доводи
апелянта про те, що пом'якшуюча
покарання обставина - хворобливість - не знайшла свого підтвердження в
матеріалах кримінальної справи,
необгрунтовані, оскільки суд
першої інстанції визнав за таку обставину наявність хвороби у засудженого, а не хворобливість, як зазначено в апеляції.

Про
наявність хвороби ОСОБА_1 матеріали кримінальної справи містять відповідні дані
(а, с.
94 - 96), які була предметом
дослідження в судовому засіданні, згідно
протоколу судового засідання (а. с.
152).

Зауважень
на протокол судового засідання у встановленому законом порядку від апелянта не
надходило.

Посилання прокурора на
відсутність підстав, передбачених ст. 75
КК України неспроможні, оскільки
прокурор не навів достатніх та обгрунтованих підстав, які б ставили під сумнів висновок суду про
можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства та звільнення
його від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, колегія суддів вважає висновок суду про
можливість виправлення ОСОБА_1 без від відбування покарання з випробуванням із
застосуванням ст. 75 КК України та з покладанням на нього
обов'язків, передбачених п. п. 2, 3,
4 ст. 76 КК України вірним та обґрунтованим.

Також
безпідставними є доводи помічника прокурора про ігнорування та не прийняття
судом до уваги вимог ч. 2 ст. 50 КК України, оскільки винна особа, в даному випадку ОСОБА_1, засуджений і йому призначено відповідне
покарання, яке має на меті не тільки
кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів
як засудженим так і іншими особами, як і
передбачає закон, на який послався
апелянт.

В той же
час твердження апелянта про неправильне застосування судом покарання заслуговує
на увагу, оскільки відповідно до
положень ст. 77 КК України у разі звільнення від
відбування покарання з випробуванням конфіскація майна, як додаткове покарання, не застосовується.

Крім
прийнятих судом до уваги зазначених даних про особу винного та пом'якшуючих
покарання обставин, колегія суддів також
враховує як пом'якшуючу його покарання обставину активне сприяння розкриттю
злочину.

З
урахуванням сукупності викладених обставин,
колегія суддів вважає за необхідне застосувати положення ст. 69
КК України, призначивши ОСОБА_1
покаранням більш м'яке, ніж встановлено
санкцією ч. 2 ст. 307 КК України - без конфіскації майна.

За таких
обставин вирок суду підлягає зміні в частині призначеного покарання.

Керуючись ст.
ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляцію помічника прокурора Снігурівського району Миколаївської області задовольнити частково.

Вирок
Снігурівського районного суду
Миколаївської області від 22 жовтня 2007 року відносно ОСОБА_1 змінити.

Покарання за ч.
2 ст.
307 КК України призначити на підставі
ст. 69 КК України без конфіскації
майна.

В іншій
частині вирок залишити без змін.