Справа №11-738 2007
р. Головуючий у 1 інстанції Ісаєнко Ю.А. Доповідач Самойленко A.I.
УХВАЛА

Іменем України

27 березня 2007 року

Апеляційний суд
Донецької області у складі:

головуючого
Самойленка А.І. суддів Яременка А.Ф., Свіягіної І.М.

з участю
прокурора Єроклінцевої Н.С. захисника ОСОБА_1. засудженого ОСОБА_2
розглянув у відкритому
судовому засіданні в
місті Донецьку справу
за апеляцією захисника ОСОБА_1. на вирок Ясинуватського міськрайонного
суду Донецької області від 21 червня 2005 року, яким

ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця і мешканцяАДРЕСА_1, не судимого засуджено за ст. 187
ч.3 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього
майна засудженого.

ОСОБА_2 визнано винним у тому, що він 22 листопада 2004 року приблизно о 9
годині 30 хвилин, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_3 і особою, справа щодо
якого виділена в окреме провадження, з метою заволодіння чужим майном прийшли
до будинку АДРЕСА_2 Донецької області, який належить ОСОБА_4, де ОСОБА_3
залишився спостерігати за навколишньою обстановкою з метою попередження інших
співучасників про можливу небезпеку, а ОСОБА_2 і зазначена особа проникли у
вказаний будинок і напали на ОСОБА_4.
При цьому вони нанесли потерпілому декілька ударів по голові, заліпили йому
рота і очі, зв'язали руки та ноги скотчем,
завдавши ОСОБА_4 легких
тілесних ушкоджень, приставили до шиї потерпілого ножа, тобто, погрожуючи
застосуванням насильства, заволоділи майном потерпілого на суму 436 гривень.

В апеляції захисник ОСОБА_1 просить вирок щодо ОСОБА_2
скасувати, а справу щодо засудженого закрити за відсутністю в діях ОСОБА_2
складу злочину. В обгрунтування доводів апеляції посилається на те, що суд
першої інстанції безпідставно не взяв до уваги доводи ОСОБА_2 про його
непричетність до нападу на потерпілого, наявні у справі докази, які
підтверджували алібі як ОСОБА_2 так і ОСОБА_3, через що безпідставно визнав
ОСОБА_2 винним у вчинені розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_4.

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_1 і засудженого
ОСОБА_2, які підтримали апеляцію, думку прокурора про необхідність відхилити
апеляцію і залишити вирок щодо ОСОБА_2 без зміни, перевіривши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляції, апеляційний суд вважає, що апеляція не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Винуватість ОСОБА_2 у вчиненні злочину, за який його
засуджено, підтверджена сукупністю доказів у справі, які були досліджені судом
і яким суд дав належну оцінку у вироку.

Так, засуджений цим же вироком ОСОБА_3, будучи допитаним під час досудового
слідства в якості підозрюваного і обвинуваченого пояснив, що розбійний напад на
ОСОБА_4 вчинили
він, ОСОБА_2 і ОСОБА_5 за пропозицією останнього, попередньо домовившись про
вчинення цього злочину і розподіливши ролі між собою. Він, тобто ОСОБА_3,
залишився біля будинку ОСОБА_4
і спостерігав за навколишньою обстановкою, а ОСОБА_5 і ОСОБА_2 зайшли у
будинок потерпілого. При вході в будинок ОСОБА_5 ударив потерпілого в обличчя
після чого ОСОБА_4
затягли в будинок. Через деякий час він також зайшов у будинок
потерпілого і побачив, що ОСОБА_4,
зв'язаний скотчем, лежав на
полу, ОСОБА_5 шукав у будинку гроші і цінні речі. Не знайшовши великої
кількості грошей, ОСОБА_5 і ОСОБА_2 заволоділи спиртними напоями та іншим
майном, вийшли з будинку і всі вони разом залишили місце вчинення злочину.

При відтворенні обстановки і обставин подій злочину ОСОБА_3 на місці
показав яким чином ним, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 був вчинений злочин.

Ці показання ОСОБА_3 про обставини вчинення злочину узгоджуються з
показаннями потерпілого ОСОБА_4,
а також з іншими доказами у справі.

Так, потерпілий ОСОБА_4
в судовому засіданні пояснив, що 22 листопада 2004 року приблизно о 9
годині 30 хвилин двоє осіб, яких він не встиг розглядіти, проникли у його
будинок і напали на нього, зв'язавши його і застосувавши фізичне насильство, а
також погрожуючи йому ножем. При цьому, нападники вимагали, щоб він сказав де
знаходяться гроші. Заволодівши спиртними напоями та іншим майном, злочинці
зникли, залишивши його зв'язаним.

Показання потерпілого як на досудовому слідстві так і в
судовому засіданні не містять в собі істотних суперечностей і узгоджуються з
показаннями засудженого ОСОБА_3 про обставини вчинення злочину.

Свідок ОСОБА_6., будучи допитаною під час досудового слідства і в судовому
засіданні, пояснила, що у вказаний у вироку час вона бачила у дворі будинку
потерпілого ОСОБА_4 двох
незнайомих їй чоловіків, одним з яких був ОСОБА_2, якого вона впізнала серед
чотирьох чоловіків, пред'явлених їй слідчим для впізнання.

Доводи апеляції захисника про те, що впізнання ОСОБА_2
свідком ОСОБА_6 було проведено з порушенням вимог КПК України, зокрема, що в
протоколі впізнання не наведені дані щодо статі, віку, ознаки зовнішності та
одежа ОСОБА_2 і статистів, не відповідають фактичним обставинам справи. Із
зазначеного протоколу вбачається, що у присутності матері малолітнього свідка і
педагога для впізнання свідку ОСОБА_6були пред'явлені четверо чоловіків, тобто,
осіб однієї статі. Будь-яких даних щодо суттєвих відмінностей між ОСОБА_2 та
статистами з протоколу не вбачається і в апеляції захисника цих обставин не
наведено.

В судовому
засіданні обставини проведення цієї слідчої дії були перевірені шляхом
допиту її учасників, які підтвердили правильність фактичних даних, зазначених у
протоколі впізнання. При цьому, свідок ОСОБА_6категорично стверджувала, що саме
ОСОБА_2 вона бачила вранці 22 листопада 2004 року у дворі потерпілого ОСОБА_4. Наведені
обставини свідчать, що впізнання ОСОБА_2 свідком ОСОБА_6було проведено
відповідно до вимог ст. 174 КПК України.

Певні суперечності між показаннями потерпілого ОСОБА_4 та свідка
ОСОБА_6щодо одежі, в якій перебували нападники та часу, в який це відбувалось,
не можуть бути визнані істотними, оскільки потерпілий ОСОБА_4 є людиною
похилого віку, події відбувались швидко і несподівано для нього, згідно його ж
показань нападників він фактично не бачив і не міг запам'ятати деталі їх
зовнішності і одягу.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні також пояснив, що у
вказаний час він бачив ОСОБА_3, ОСОБА_2 і ОСОБА_5,
яких він знав, біля двору ОСОБА_8, а потім побачив як ОСОБА_2 перескакував
через огорожу у двір ОСОБА_4.
У цей же день йому стало відомо, що на ОСОБА_4
був вчинений напад.

Свідок ОСОБА_9.
- дружина потерпілого пояснила, що у цей день після одинадцятої години вона
зустріла у селі ОСОБА_2, який йшов разом з незнайомим хлопцем. Обидва вони були
одіті у темну одежу. Коли вона прийшла додому, її чоловік ОСОБА_4 розповів про
вчинення на нього нападу

Згідно висновків судово-медичної експертизи потерпілому ОСОБА_4 у зазначений час
було задано легких тілесних ушкоджень, які могли виникнути за обставин,
вказаних потерпілим.

При огляді місця події в будинку ОСОБА_4
були виявлені і долучені до справи в якості речових доказів частини скотчу, яким був
зв'язаний потерпілий ОСОБА_4.

Тій обставині, що засуджений ОСОБА_3 в суді змінив свої показання і став
стверджувати, що показання під час досудового слідства він давав внаслідок
застосування до нього незаконних заходів з боку працівників міліції, суд дав
належну оцінку у вироку, здійснивши відповідні заходи для перевірки цих
тверджень. Зокрема, судом були допитані оперативні працівники міліції і слідчі
у справі, які спростували твердження ОСОБА_3. Крім цього, відповідно до вимог
ст.ст.97, 315-1 КПК України відповідне доручення судом було направлено
прокурору. Згідно постанови прокурора таких фактів незаконних дій щодо ОСОБА_3
з боку працівників міліції встановлено не було і у порушенні кримінальної
справи було відмовлено.

Крім цього, як встановлено при розгляді справи і це не заперечував сам
ОСОБА_3, свої показання він давав протягом усього досудового слідства, не
будучи заарештованим. Саме ОСОБА_3 назвав прізвище третього співучасника
злочину, який був невідомий працівникам міліції.

У той же час, засуджений ОСОБА_2 і під час досудового
слідства не визнавав свою вину, відмовившись давати показання, що свідчить про
те, обвинувачені під час досудового слідства мали можливість і самі визначали
свою позицію щодо своєї причетності чи непричетності до вчиненого злочину, що
також спростовує доводи апеляції про дачу ОСОБА_3 показань на досудовому
слідстві внаслідок застосування до нього незаконних заходів.

Судом першої інстанції були ретельно перевірені посилання
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на алібі і ретельність такої перевірки не заперечується в
апеляції.

Доводи апеляції
про необґрунтованість висновків суду щодо цієї обставини суперечать наявним у
справі доказам.

Показання засудженого ОСОБА_2, як і свідків ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13.
про те, що ОСОБА_2. зранку вживав спиртні напої в магазині с.Очеретино, після
чого пішов до родичів щоб взяти участь у копанні могили для померлої родички не
підтверджують неможливість засудженого взяти участь у вчиненні злочину, тобто,
його алібі.

З показань названих осіб вбачається, що дійсно зранку, приблизно о 7-й
годині, коли починає роботу магазин, ОСОБА_2 в магазині вживав спиртні напої.
Однак, з їх же показань вбачається, що з магазину ОСОБА_2. пішов ще до 9-ї
години, а прийшов до родичів приблизно після 10-ї години ЗО хвилин. Із
зазначених свідків лише ОСОБА_14
стверджував, що постійно перебував у цей час з ОСОБА_2., а інші
пояснювали, що після 9-ї години вони не були разом з ним і не бачили його
тривалий час. Однак, свідок ОСОБА_14пояснював, що після того як родичі ОСОБА_2
сказали, що їх допомога не потрібна, він залишив ОСОБА_2 і пішов додому. При
цьому, усі зазначені свідки, як і засуджений ОСОБА_2, називали різний і
приблизний час цих подій, фактично всі вони у той день перебували у стані
алкогольного сп'яніння, є родичами або друзями ОСОБА_2, давали суперечливі
показання щодо цих обставин, через що їх показання щодо конкретного часу
перебування ОСОБА_2 в тому чи іншому місці не можуть бути визнані достовірними
і бути визнані доказами, які підтверджують його алібі.

Інші свідки у справі також називали приблизний час подій, які вони спостерігали.
Тому посилання в апеляції на те, що свідки у справі називали конкретний час
перебування ОСОБА_2 в тому чи іншому місці і що ці показання є достовірними
доказами алібі засудженого, є необгрунтованими.

Усім цим
обставинами суд дав мотивовану оцінку у вироку.

Також безпідставними є доводи апеляції захисника про те,
що органи досудового слідства взагалі не перевіряли алібі ОСОБА_3, оскільки
останній під час досудового слідства повністю визнавав свою вину і ніяких
версій щодо свого алібі не висував. В судовому ж засіданні версія ОСОБА_3 про
алібі, як і аналогічні твердження ОСОБА_2, також ретельно була перевірена судом
і обгрунтовано визнана такою, що не відповідає дійсності.

Таким чином висновки суду про доведеність вини ОСОБА_2
грунтуються на сукупності досліджених судом доказів у справі, яким дана належна
оцінка у вироку.

Дії ОСОБА_2 правильно кваліфіковані за ст. 187 ч.3 КК України, як вчинення
розбійного нападу за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням
у житло. Міра покарання призначена йому відповідно до вимог ст.65 КК України.

Тому підстави
для скасування або зміни вироку щодо ОСОБА_2 відсутні.

Враховуючи наведене, керуючись вимогами ст.ст.365, 366 КПК України,
апеляційний суд

ухвалив:

Вирок Ясинуватського міськрайонного суду Донецької
області від 21

червня 2005 року щодо ОСОБА_2 залишити без зміни, а

апеляцію захисника ОСОБА_1 - без задоволення.