Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого - судді ОСОБА_13,
суддів ОСОБА_14, ОСОБА_15,
секретаря судового засідання ОСОБА_16,
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 20 січня 2015 року кримінальне провадження, внесене до єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000015, за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2014 року щодо

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця с. Новопавлівка, Межівського району, Дніпропетровської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, раніше не судимого,

якого вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2014 року засуджено за:

· ч. 1 ст. 364 КК України на 3 роки обмеження волі з позбавленням права обіймати керівні посади, пов'язані зі здійсненням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, строком на 3 роки зі штрафом у сумі 8500 гривень;

· ч. 1 ст. 366 КК України на 2 роки обмеження волі з позбавленням права обіймати керівні посади, пов'язані зі здійсненням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, строком на 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_5 остаточно визначено покарання у виді 3 років обмеження волі з позбавленням права обіймати керівні посади, пов'язані зі здійсненням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, строком на 3 роки зі штрафом у сумі 8500 гривень.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, з покладенням на нього певних обов'язків.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2014 року вирок місцевого суду скасовано, а кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв'язку з відсутністю в діянні ОСОБА_5 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364 КК України та ч. 1 ст. 366 КК України.

Кримінальне провадження розглянуто за участю:

прокурора ОСОБА_17

У касаційній скарзі прокурор просить ухвалу апеляційного суду скасувати у зв'язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. При цьому посилається на те, що апеляційний суд безпідставно закрив кримінальне провадження, дав іншу оцінку доказам в матеріалах кримінального провадження, не досліджуючи їх у судовому засіданні, а також допустив протиріччя при обґрунтуванні свого рішення.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він, будучи службовою особою, обіймаючи посаду головного лікаря Новомосковської міської санітарно-епідеміологічної станції, головного державного санітарного лікаря м. Новомосковська, вчинив злочини за наступних обставин.

Так, 10 вересня 2012 року помічник лікаря з гігієни дітей та підлітків Новомосковської міської CEC ОСОБА_6 разом з помічником лікаря з комунальної гігієни ОСОБА_7 (які засуджені вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 6 вересня 2013 року) виконуючи вказівки ОСОБА_5, на підставі направлення від 10 вересня 2012 року № 278, реалізуючи свій злочинний намір, обумовлений кар'єризмом та спонуканнями штучного нарощування показників Новомосковської міської CEC на внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, провели позапланові перевірки фізичних осіб - підприємців ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 без відома вказаних суб'єктів господарювання, за результатами яких, знаходячись на робочому місці в приміщенні Новомосковської міської CEC, розташованому по вул. Сучкова буд. 36 в м. Новомосковську Дніпропетровської області, внесли до акту перевірки дотримання санітарного законодавства від 10 вересня 2012 року, який згідно до Інструкції про порядок накладення і стягнення штрафів за порушення санітарного законодавства є офіційним документом, завідомо неправдиві відомості, а саме: результати перевірки дотримання санітарного законодавства в ТЦ «України» розташованого за адресою вул. Радянська, 37 м. Новомосковська Дніпропетровської області, за участі фізичних осіб - підприємців ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 під час проведення вказаної перевірки та ознайомлення останніх з вказаним актом перевірки.

10 вересня 2012 року ОСОБА_5, знаходячись за місцем своєї роботи, в службовому кабінеті Новомосковської міської СЕС, розташованому по вул. Сучкова, 36, м. Новомосковська Дніпропетровської області, реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, всупереч інтересам служби, переслідуючи особисті інтереси, обумовлені кар'єризмом, з метою штучного нарощування показників Новомосковської міської СЕС, порушуючи передбачений КУпАП порядок застосування заходів впливу за адміністративні правопорушення та порядок накладення і стягнення штрафів за порушення санітарного законодавства, розглянув матеріали справ про адміністративні правопорушення фізичних осіб-підприємців ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_12, складені ОСОБА_6 і ОСОБА_7, які містили завідомо неправдиві відомості про результати перевірок вказаних суб'єктів господарювання, внаслідок чого видав офіційні документи - дві постанови про накладання штрафу та три постанови про вилучення з реалізації та, крім того, посвідчив своїм підписом та печаткою Новомосковської міської СЕС інші офіційні документи зміст яких не відповідає дійсності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який не підтримав касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

Згідно зі ст. 434 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.

Доводи касаційної скарги прокурора про необґрунтованість ухвали апеляційного суду заслуговують на увагу.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження суд першої інстанції визнав ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364 КК України та ч. 1 ст. 366 КК України.

Не погоджуючись з вказаним вироком засуджений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій ставилось питання про закриття кримінального провадження щодо нього в зв'язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення та наводились доводи про відсутність в його діях умислу на вчинення злочинів. Крім того, даючи аналіз доказам у справі, засуджений зазначав, що під час провадження справи в суді першої інстанції, обвинувачення відносно нього не знайшло свого підтвердження.

Переглядаючи кримінальне провадження за вказаною апеляційною скаргою, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_5 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК.

Ухвала апеляційного суду є рішенням вищого суду щодо законності та обґрунтованості вироку, що перевіряється в апеляційному порядку, і повинна бути законною, обґрунтованою і вмотивованою. Крім того, ухвала апеляційного суду за своїм змістом має відповідати вимогам ст. 419 КПК.

Відповідно до вимог ст. 419 КПК у мотивувальній частині ухвали зазначаються встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними; мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

При скасуванні або зміні судового рішення в ухвалі має бути зазначено, які статті закону порушено та в чому саме полягають ці порушення.

Ці вимоги закону належним чином не виконані.

Мотивуючи свій висновок про недоведеність умислу засудженого ОСОБА_5 на вчинення службового підроблення та необхідність закриття кримінального провадження щодо нього, суд обрав вибірковий підхід до оцінки доказів і фактично послався лише на показання засудженого. При цьому, в порушення вимог кримінального процесуального закону, суд не дав оцінки з точки зору належності, допустимості, достовірності і достатності дослідженим в ході судового слідства та представленим у справі доказам обвинувачення та іншим матеріалам.

Так, судом апеляційної інстанції не враховано та не надано належної оцінки показанням свідків сторони обвинувачення, свідчення яких з урахуванням ст. 84 КПК є джерелом доказу. В ухвалі не вказано чому суд не бере до уваги зазначені докази, тобто не наведено мотивів визнання цих доказів недопустимими чи неналежними.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження є підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції.

Висновки апеляційного суду щодо обставин правопорушення істотно різняться із висновками місцевого суду.

Разом із тим, апеляційним судом на порушення вимог ст. 404 КПК України обставини, встановлені під час кримінального провадження, повторно не досліджувались.

Свідки не допитувались щодо обставин обвинувачення, як і не досліджувались інші докази по справі (а.п. 245-247, 254).

Крім того, згідно ч. 3 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції зобов'язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями лише за клопотанням учасників судового провадження

З положень ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим рішення, є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У свою чергу положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв'язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

Виходячи з принципу безпосередності дослідження доказів, апеляційний суд не вправі дати їм іншу оцінку, ніж ту, яку дав суд першої інстанції, якщо ці докази не було досліджено в ході апеляційного перегляду вироку.

Як убачається зі змісту апеляційної скарги засудженого, останній не порушував питання про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, як таких, що досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями. Крім того, з технічного запису журналу судового засідання вбачається, що в судовому засіданні під час апеляційного розгляду вказане клопотання також не було заявлено.

Як зазначено в журналі судового засідання апеляційного суду, після заслуховування пояснень ОСОБА_5, думки прокурора та захисника, суд провів судові дебати, після яких надав останнє слово обвинуваченому, а потім вийшов до нарадчої кімнати, по виходу з якої оголосив ухвалу та закрив судове засідання.

Отже, апеляційний суд усупереч законодавчим приписам не дослідив безпосередньо інших зібраних у провадженні доказів, обмежився лише заслуховуванням пояснень ОСОБА_5 з приводу поданої апеляційної скарги. Проте, як убачається зі змісту ухвали апеляційного суду, він оцінив усі докази в їх сукупності, дослідив письмові докази по провадженню та дав їм іншу оцінку ніж суд першої інстанції, обґрунтовуючи свої висновки, тим самим порушив вимоги ст. 94, 95 КПК України, що є істотним порушенням кримінального процесуального закону України, з огляду на вимоги ч. 1 ст. 412 КПК України.

Ухвала не може бути визнана законною та обґрунтованою, якщо обставини, що впливають на кваліфікацію вчиненого не були належно досліджені й оцінені.

Крім того, як убачається зі змісту судового рішення, ухвала апеляційного суду містить в собі суперечності, щодо підстав закриття кримінального провадження за ч. 1 ст. 364, ч.1 ст. 366 КК України, на що підставно звертає увагу прокурор, зокрема її мотивувальна частина не відповідає резолютивній, що також ставить під сумнів законність правових підстав для його закриття.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновок апеляційного суду наведений в ухвалі про відсутність в діянні ОСОБА_5 кримінального правопорушення є передчасним та необґрунтованим в силу ч. 3 ст. 370 КПК України.

Наведене відповідно до вимог ч. 1 ст. 412, п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та є підставою для скасування ухвали апеляційного суду.

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції допустив істотне порушення кримінального процесуального закону та неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, судове рішення згідно з ч. 1 ст. 438 КПК належить скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

При новому апеляційному розгляді, суду необхідно відповідно до вимог ст.ст. 94, 95, 439 КПК України, положень глави 31 КПК України, за наявності відповідного клопотання, дослідити обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв'язку, після чого ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України злочинність і караність діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час вчинення цього діяння. Враховуючи, що редакція закону, за яким притягується ОСОБА_5 декілька разів підлягала зміні, при новому апеляційному розгляді, матеріальний закон слід зазначати у відповідній редакції.

Керуючись статтями 433, 434, 436-438 колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2014 року щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15