АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
з участю прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 ,
законного представника ОСОБА_10 ,
обвинувачених ОСОБА_11 ,
ОСОБА_12 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальну справу за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 26 вересня 2014 року,
в с т а н о в и л а:
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26 вересня 2014 року кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України направлено прокурору Дарницького району м. Києва для організації проведення додаткового розслідування.
Органами досудового слідства ОСОБА_11 та ОСОБА_12 обвинувачуються в умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, при наступних обставинах.
____________________________________
Справа №11/796/74/2015 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_13
Категорія: п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_1
14.09.2011 року приблизно о 23 год. 50 хв., ОСОБА_11 , знаходячись в стані
алкогольного сп`яніння, перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , з метою умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, на ґрунті раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_14 вступив в попередню злочинну змову з ОСОБА_12 , після чого діючи спільно та реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вбивство ОСОБА_14 , передбачаючи та бажаючи настання смерті потерпілого, ОСОБА_11 став наносити численні удари руками в область голови та тулубу потерпілого, після чого, взявши ніж господарсько-побутового призначення, став наносити численні удари ножем в область живота та передню поверхню лівого стегна. В свою чергу ОСОБА_12 , переслідуючи загальний умисел, направлений на вбивство ОСОБА_14 , також став наносити потерпілому численні удари руками та ногами в область голови і тулуба потерпілого та з використанням ножа господарсько-побутового призначення спричинив ним численні удари в область передньої поверхні лівого стегна. Реалізуючи свій спільний умисел, направлений на вбивство, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 спричинили потерпілому ОСОБА_14 тілесні ушкодження, від яких останній помер на місці скоєння злочину.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №110/2291/2 від 31.10.2011 року, смерть ОСОБА_14 , 1962 року народження, настала від множинних колото-різаних поранень лівого стегна з ушкодженням стегнової артерії та крововтратою. Між наявним колото-різаним пораненням лівого стегна та настанням смерті мається прямий (причинно-наслідковий) зв`язок. Вони мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя.
Направляючи кримінальну справу для проведення додаткового розслідування, суд першої інстанції послався на допущені під час досудового слідства істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону та права на захист неповнолітніх обвинувачених, а також - на не встановлення суттєвих обставин, які впливають на кваліфікацію дій обвинувачених, внаслідок чого суду не можливо прийняти законне і обґрунтоване рішення.
Зокрема, як на істотне порушення слідчим вимог кримінально-процесуального закону, суд вказав на те, що в протоколах про проведення слідчих дій з ОСОБА_11 , зокрема: допитів підозрюваного, обвинуваченого, відтворення обстановки та обставин подій, очних ставок та про пред`явлення матеріалів справи для ознайомлення, зазначено про присутність на них законного представника неповнолітнього ОСОБА_11 , який фактично при цих процесуальних діях не був присутній, як не міг бути присутнім і захисник ОСОБА_15 - при додатковому допиті обвинуваченого ОСОБА_11 16.11.2011 року, допиті ОСОБА_11 , як обвинуваченого, 05.01.2012 року та при пред`явленні обвинуваченому та його захиснику матеріалів кримінальної справи 10.01.2012 року, оскільки дані про відвідування останнім СІЗО та Дарницького РУ у вказані дати відсутні, а тому ці процесуальні дії проведені з порушенням права на захист.
Тому для усунення вказаних порушень, а також з метою перевірки фактичних даних, отриманих в результаті допиту свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , суд визнав за необхідне виконання органами досудового розслідування таких слідчих дій:
- з участю свідка ОСОБА_16 провести відтворення подій, що відбувались 14.09.2011 року в час максимально наближений до вказаного в обвинувальному висновку (23.50 год.) та перевірити з місця вказаного свідком ОСОБА_16 (вікно власної спальні на 6-му поверсі) можливість, через закрите вікно, чути розмови та бачити події, в тому числі, розрізняти осіб, предмети в руках та рухи учасників події;
- перевірити показання свідка ОСОБА_18 слідчим шляхом;
- передопитати свідка ОСОБА_17 та встановити особу інформатора, який йому безпосередньо повідомив відомості щодо обставин начебто вбивства ОСОБА_12 потерпілого ОСОБА_14 , та допитати з цього приводу безпосереднє джерело інформації;
- встановити мотив, яким керувався ОСОБА_12 , вчиняючи протиправні дії відносно ОСОБА_14 ;
- встановити конкретний спосіб заподіяння смерті ОСОБА_14 і конкретні докази які це підтверджують;
- встановити час, місце та спосіб попередньої змови ОСОБА_12 та ОСОБА_11 і з`ясувати в чому вона полягає;
- допитати неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , відповідно до вимог чинного законодавства.
На вказане судове рішення прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, подав апеляцію, в якій просить ухвалу суду скасувати, як незаконну, а кримінальну справу відносно ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України направити на новий судовий розгляд в іншому складі суду.
В обґрунтування своїх вимог апелянт вказує на безпідставне повернення судом справи на додаткове розслідування, оскільки зазначені в ухвалі суду порушення можливо усунути під час судового розгляду.
При цьому зазначає, що з приводу всіх слідчих дій, на необхідність проведення яких вказано в ухвалі суду, суд мав право надати судове доручення у порядку, передбаченому ст. 315-1 КПК України, за виключенням відтворення обстановки та обставин події, оскільки у даному випадку ця дія буде проводитись вже за діючим новим кримінальним процесуальним кодексом, де взагалі не передбачена така слідча дія.
Також, як наголошує апелянт, всупереч тверджень суду, досудовим слідством встановлені і підтверджуються сукупністю зібраних доказів, що містяться в матеріалах справи, і мотив, яким керувався ОСОБА_12 , вчиняючи протиправні дії відносно ОСОБА_14 , і конкретний спосіб заподіяння смерті ОСОБА_14 , та зазначених в ухвалі суду порушень вимог кримінально-процесуального законодавства при проведенні досудового розслідування, зокрема, при допиті ОСОБА_11 , не було допущено, оскільки на час скоєння злочину ОСОБА_11 вже був повнолітнім і тому визнання законного представника неповнолітнього ОСОБА_11 взагалі є недоречним, а протокол допиту обвинуваченого ОСОБА_12 , як неповнолітнього, складений у присутності законного представника та адвоката, відповідно до закону.
Крім того, вказує на безпідставність вказівок суду щодо безґрунтовної відмови свідка ОСОБА_17 назвати джерело інформатора отриманої ним оперативної інформації, а також відсутності в матеріалах кримінальної справи доказів щодо застосування до свідка ОСОБА_18 правил захисту, оскільки ці питання регулюються Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність», який взагалі забороняє розповсюдження такої інформації без дотримання передбаченого законом порядку її надання.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляцію прокурора, котрий брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, пояснення потерпілої, яка поклалась на розсуд суду у вирішення питання щодо поданої прокурором апеляції, а також заперечення захисників, законного представника неповнолітнього обвинуваченого і обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 проти задоволення апеляції прокурора, перевіривши матеріали справи та доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора, який брав участь в розгляді справи судом першої інстанції, підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 281 КПК України 1960 року, повернення справи на додаткове розслідування допускається лише з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства, коли ця неповнота або неправильність не може бути усунута в судовому засіданні.
Неправильним визнається досудове слідство, якщо органами досудового слідства при здійсненні процесуальних дій і прийнятті рішень були неправильно застосовані або безпідставно не застосовані норми кримінально-процесуального або кримінального закону і без усунення цих порушень справа не може бути розглянута в суді.
Досудове слідство визнається неповним, якщо під час його провадження всупереч вимогам ст.ст. 22 і 64 КПК України 1960 року не були досліджені або були поверхово чи однобічно досліджені обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Питання про повернення справи на додаткове розслідування вирішується мотивованою постановою, в якій зазначається, в чому конкретно виявилася неповнота та неправильність досудового слідства, чому суд позбавлений можливості усунути їх у судовому засіданні та які саме обставини мають бути з`ясовані при додатковому розслідуванні.
Направлення справи на додаткове розслідування є неприпустимим, зокрема, якщо суд має змогу усунути виявлені недоліки досудового слідства під час судового розгляду справи шляхом більш ретельного допиту підсудних, свідків, виклику і допиту нових свідків, проведення експертиз, давання судових доручень у порядку, передбаченому ст. 315-1 КПК України 1960 року, вчинення інших процесуальних дій.

Проте, судом першої інстанції не було дотримано цих вимог кримінально-процесуального закону й безпідставно зроблено висновок про неможливість розглянути справу по суті без повернення її на додаткове розслідування.
Так, за висновками суду першої інстанції неправильність досудового слідства полягає в порушенні права обвинувачених на захист, при цьому в ухвалі наведені обґрунтування наявності такого порушення лише стосовно обвинуваченого ОСОБА_11 та жодних вказівок щодо порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_12 не вказано.
За змістом ухвали таке порушення суд вбачив в тому, що в протоколах про проведення слідчих дій з ОСОБА_11 , зокрема: допитів як підозрюваного, обвинуваченого, відтворення обстановки та обставин подій, очних ставок та про пред`явлення матеріалів справи для ознайомлення, зазначено про присутність на них законного представника неповнолітнього ОСОБА_11 , який фактично при цих процесуальних діях не був присутній, як не міг бути присутнім і захисник ОСОБА_15 - при додатковому допиті обвинуваченого ОСОБА_11 16.11.2011 року, допиті ОСОБА_11 , як обвинуваченого, 05.01.2012 року та при пред`явленні обвинуваченому та його захиснику матеріалів кримінальної справи 10.01.2012 року, оскільки дані про відвідування ним СІЗО та Дарницького РУ у вказані дати відсутні.
Між тим, суд першої інстанції, вказавши в ухвалі про неможливість використання, отриманих в такій спосіб відповідних протоколів, як джерел доказів на обґрунтування висновків про винність неповнолітнього у вчиненні злочину, запропонував органу досудового розслідування для усунення вказаних порушень лише допитати неповнолітніх обвинувачених відповідно до вимог закону.
Однак, доцільність здійснення таких дій саме під час досудового розслідування, зважаючи на позицію, зокрема ОСОБА_11 в судовому засіданні, яка докорінно відрізняється від його позиції в протоколах тих слідчих дій, допустимість яких поставлена судом під сумнів, в ухвалі судом взагалі необґрунтована, як необґрунтована і необхідність допиту обвинуваченого ОСОБА_12 .
Разом з тим, суд першої інстанції не лише не позбавлений можливості, а й зобов`язаний здійснити допит підсудних в судовому засіданні та надати оцінку їх показанням в сукупності з іншими наявними у справі доказами.
Крім того, в ухвалі суду відсутні будь-які посилання на конкретні обставини справи, які мають значення для її правильного вирішення та які не досліджені органами досудового слідства або досліджені поверхнево, що є підставою для додаткового розслідування, а тому колегія суддів вважає, що суд мав можливість розглянути справу в межах пред`явленого ОСОБА_11 та ОСОБА_12 обвинувачення, дослідити всі наявні в матеріалах справи докази, дати їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності й прийняти законне та обґрунтоване рішення по справі.
Водночас ті питання, котрі, як вважає суд, підлягають вирішенню органами досудового слідства, могли бути з`ясовані в ході судового слідства з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, у тому числі шляхом більш ретельного допиту підсудних, свідків, в т.ч. свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та й безпосередньо самої ОСОБА_18 з дотриманням забезпечення її безпеки відповідно до положень ч. 6 ст. 303 КПК України 1960 року, а також експертів, виклику додаткових свідків, витребування необхідних документів, у т.ч. даних про підстави застосування до свідка ОСОБА_18 заходів безпеки, як про те вказав в суді апеляційної інстанції адвокат ОСОБА_6 , призначення необхідних експертиз, надання судових доручень слідчим органам в порядку ст. 315-1 КПК України 1960 року, зокрема, щодо проведення відтворення обстановки та обставин події зі свідками.
З приводу ж зазначеної в ухвалі суду необхідності проведення інших слідчих дій, спрямованих на встановлення мотиву, яким керувався ОСОБА_12 , вчиняючи протиправні дії відносно ОСОБА_14 , конкретного способу заподіяння смерті ОСОБА_14 і конкретних доказів які, це підтверджують, а також часу, місця та способу попередньої змови ОСОБА_12 та ОСОБА_11 і з`ясування, в чому вона полягає, то останнє може бути розтлумачено як таке, що фактично суд уже дійшов висновку про те, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 обвинувачення за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України пред`явлено неконкретно, так і таке, що недостатньо доказів для постановлення щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_12 обвинувального вироку у пред`явленому їм обвинуваченні.
Проте, як вбачається з матеріалів справи, слідчі органи, пред`являючи ОСОБА_11 та ОСОБА_12 обвинувачення зазначили конкретний злочин, у скоєні якого вони обвинувачуються, статтю кримінального закону, яким передбачений цей злочин, викладені обставини скоєння злочину час, місце, спосіб, наскільки вони відомі слідчому, і таке формулювання не суперечить ст. 132 КПК України 1960 року, а в обвинувальному висновку викладено обставини справи, як їх встановлено на досудовому слідстві.
Крім того, згідно ст. 277 КПК України 1960 року, прокурор під час судового розгляду до закінчення судового слідства вправі змінити обвинувачення, а суд, відповідно до вимог ст. 53 КПК України 1960 року, зобов`язаний забезпечити йому можливість здійснення цього процесуального права. Така зміна може полягати і в конкретизації обвинувачення при наявності до того підстав.
Водночас, у разі недостатності доказів для визнання ОСОБА_11 та ОСОБА_12 винуватими у пред`явленому їм обвинуваченні, суд не повинен повертати справу на додаткове розслідування, а зобов`язаний постановити, згідно ч. 4 ст. 327 КПК України 1960 року, виправдувальний вирок.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що в ухвалі районного суду таких недоліків досудового слідства, які неможливо усунути в ході судового розгляду на даний час, зазначено не було, майже всі вказівки суду стосуються оцінки зібраних у справі доказів.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність прийняття судом рішення про повернення справи на додаткове розслідування, а тому апеляцію прокурора слід задовольнити, ухвалу районного суду належить скасувати, а справу - повернути на новий судовий розгляд у той же суд в іншому складі суддів.
Під час нового розгляду справи у суді необхідно врахувати наведене й розглянути справу по суті з суворим дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, та, дослідивши усі надані сторонами обвинувачення і захисту докази, дати їм у сукупності відповідну оцінку і прийняти законне та обґрунтоване рішення в справі.
Підстав для зміни запобіжного заходу ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , колегія суддів не вбачає, з огляду на конкретні обставини справи, а також те, що вони обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 365, 366, 382 КПК України 1960 року, колегія суддів,
у х в а л и л а:
Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 26 вересня 2014 року, якою кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України направлено прокурору Дарницького району м. Києва для організації проведення додаткового розслідування, скасувати, а справу повернути на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі суддів.
Апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, задовольнити.
Судді:
_________________ __________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3