Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2011 року м.Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Рівненської області у складі:

головуючого Гладкого С.В.

суддів Баглика С.П., Іващука В.Я.

з участю прокурора Цвіркуна А.С.

засудженого ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінальної справи за апеляцією засудженого ОСОБА_1 на вирок Рівненського міського суду від 29 жовтня 2010 року .

Цим вироком ОСОБА_1, який народився 19 липня

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Грушівка Сарненського району

Рівненської області, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_2,

одружений, військовозобовязаний, приватний підприємець,

житель ІНФОРМАЦІЯ_3, раніше не судимий,

- засуджений за ч.2 ст.212 КК України на три роки обмеження волі з позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю на строк один рік.

Відповідно до ст.49 КК України ОСОБА_1 звільнено від основного та додаткового покарання у звязку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Судом вирішено питання стосовно речових доказів.

Цивільний позов Державної податкової інспекції в м.Рівному залишено без розгляду.

ОСОБА_1 визнаний винними та засуджений за те, що будучи субєктом підприємницької діяльності, без створення юридичної особи, діяв на підставі

____________________________________________________________________

Справа № 11-42/ 2011 р. Головуюча в суді 1-ї інстанції -ОСОБА_2

Категорія: ч. 2 ст.212 КК України Доповідач Гладкий С.В.

свідоцтва про реєстрацію, виданого виконавчим комітетом Рівненської міської Ради від 24.03.1998 року і будучи зобовязаний, відповідно до ст.67 Конституції України та ст.9 Закону України «Про систему оподаткування в Україні»від 18.02.1997 року сплачувати податки і збори, складати звітність про фінансово-господарську діяльність і своєчасно подавати декларації до державних податкових органів, в порушення п. п. 7.2.4, п. 7.2, п. п. 7.4.5, п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», протягом періоду з жовтня 2000 року по червень 2001 року умисно, з метою ухилення від сплати податків, в податкові декларації з податку на додану вартість вносив завідомо неправдиві дані, що призвело до завищення сум податкового кредиту та не сплати податку на додану вартість на загальну суму 76574, 09 гривень .

Так, ОСОБА_1, в рядку 17 податкової декларації з податку на додану вартість за жовтень 2000 року зазначив суму податкового кредиту 7753 грн. Проведеною документальною перевіркою встановлено, що фактично сума податкового кредиту з податку на додану вартість становить 5162,43 грн. Різниця 2590,57 грн. виникла в результаті того, що ОСОБА_1 умисно, з метою ухилення від сплати податку, в порушення п.п. 7.2.4, п. 7.2, п. п. 7.4.5, п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»неправомірно включив до складу податкового кредиту податок на додану вартість (далі ПДВ) в розмірі 1160, 59 грн. по податковій накладній № 4 від 18.10.2000 року на загальну суму 6963,53 грн. та ПДВ в розмірі 1429,98 грн. по податковій накладній № 8 від 23.10.2000 року на загальну суму 8579,47 грн., по придбанню товарноматеріальних цінностей у приватного підприємця ОСОБА_3, достовірно знаючи, що останній не є платником податку на додану вартість і фактично вказаних фінансовогосподарських операцій із приватним підприємцем ОСОБА_3 не проводилось.

В рядку 17 податкової декларації податку на додану вартість за січень 2001 року ОСОБА_1 зазначив суму податкового кредиту 1189 грн. Проведеною документальною перевіркою встановлено, що фактично сума податкового кредиту становить 105,88 грн. Різниця складає 1083,12 грн. і виникла в результаті того, що ОСОБА_1 умисно, з метою ухилення від сплати податків, в порушення п.п. 7.2.4, п.7.2, п.п. 7.4.5, п.7.4, ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»неправомірно включив до складу податкового кредиту ПДВ в розмірі 1083,12 грн. по податковій накладній № 1 від 09.01.01 року на загальну суму 6598,74 грн., по придбанню товарноматеріальних цінностей у приватного підприємця ОСОБА_3, достовірно знаючи, що той не є платником податку на додану вартість і фактично вказаної фінансово-господарської операції із приватним підприємцем ОСОБА_3 не проводилось.

В рядку 17 податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2001 року ОСОБА_1 зазначив суму податкового кредиту 26278 грн. Проведеною документальною перевіркою встановлено, що фактично сума податкового кредиту становить 18852,89 грн. Різниця складає 7425,11 грн. , та виникла в результаті того, що ОСОБА_1, умисно, з метою ухилення від сплати податків , в порушення п.п. 7.2.4., п.7.2, п.п. 7.4.5, п. 7.4 , ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», неправомірно включив до складу податкового кредиту ПДВ в розмірі 1996,2 грн. по податковій накладній № 7 від 08.02.2001 року на загальну суму 11977,2 грн.; ПДВ в розмірі 2773, 51 грн. по податковій накладній № 12 від 15.02.2001 року на загальну суму 16641, 07 грн.; ПДВ в розмірі 1472, 6 грн. по податковій накладній № 13 від 20.02.2001 року на загальну суму 8835, 6 грн.; ПДВ в розмірі 1182, 8 грн. по податковій накладній № 14 від 23.02.2001 року на загальну суму 7096, 8 грн., по придбанню товарно-матеріальних цінностей у приватного підприємця ОСОБА_3, достовірно знаючи, що останній не є платником податку на додану вартість і фактично вказаних фінансовогосподарських операцій із приватним підприємцем ОСОБА_3 не проводилось.

В рядку 17 податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2001 року ОСОБА_1, зазначив суму податкового кредиту 46409 грн. Проведеною документальною перевіркою встановлено, що фактично сума податкового кредиту з податку на додану вартість становить 21299, 47 грн., різниця складає 25109,53 грн., та виникла в результаті того, що ОСОБА_1, умисно, з метою ухилення від сплати податків, в порушення п. п. 7.2.4, п. 7.2 , п. п. 7.4.5, п. 7.4, ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», неправомірно включив до складу податкового кредиту ПДВ в розмірі 1014, 78 грн., по податковій накладній № 2 від 13.03.2001 року на загальну суму 6088, 68 грн.; ПДВ в розмірі 6023, 69 грн., по податковій накладній № 15 від 18.03.2001 року на загальну суму 36142, 13 грн.; ПДВ в розмірі 18071, 06 грн., по податковій накладній № 25 від 29.03.2001 року на загальну суму 10846,38 грн., по придбанню товарно-матеріальних цінностей у приватного підприємця ОСОБА_3, достовірно знаючи, що він не являється платником податку на додану вартість і фактично вказаних фінансово-господарських операцій із приватним підприємцем ОСОБА_3 не проводилось.

В рядку 17 податкової декларації з податку на додану вартість за квітень 2001 року ОСОБА_1, зазначив суму податкового кредиту 30144 грн. Проведеною документальною перевіркою встановлено, що фактично сума податкового кредиту становить 14245, 23 грн., різниця складає 15898, 77 грн., та виникла в результаті того, що ОСОБА_1, умисно, з метою ухилення від сплати податків, в порушення п. п. 7.2.4, п. 7.2 , п. п. 7.4.5 , п. 7.4 , ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», неправомірно включив до складу податкового кредиту ПДВ в розмірі 1555, 08 грн., по податковій накладній № 5 від 03.04.2001 року на загальну суму 9330, 48 грн.; ПДВ в розмірі 616, 2 грн., по податковій накладній № 9 від 06.04.2001 року на загальну суму 3657,2 грн.; ПДВ в розмірі 1472,18 грн., по податковій накладній № 17 від 13.04.2001 року на загальну суму 8833, 06 грн.; ПДВ в розмірі 2163, 31 грн., по податковій накладній № 22 від 24.04.2001 року на загальну суму 12979, 85 грн.; ПДВ в розмірі 10092 грн., по податковій накладній №27 від 26.04.2001 року на загальну суму 60552 грн., по придбанню товарноматеріальних цінностей у приватного підприємця ОСОБА_3, достовірно знаючи, що той не є платником податку на додану вартість і фактично вказаних фінансово-господарських операцій з ним не проводилось.

В порядку 17 податкової декларації з податку на додану вартість за травень 2001 року ОСОБА_1, зазначив суму податкового кредиту 43091 грн. Проведеною документальною перевірною встановлено, що фактично чиста сума податкового кредиту становить 18624,01 грн., різниця складає 24466,99 грн., та виникла в результаті того, що ОСОБА_1, умисно, з метою ухилення від сплати податків, в порушення п.п. 7.2.4, п. 7.2, п.п. 7.4.5, п. 7.4, ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість" неправомірно включив до складу податкового кредиту ПДВ в розмірі 961,7 грн. по податковій накладній № 8 від 03.05.2001 року на загальну суму 5770,21 грн.; ПДВ в розмірі 10092,12 грн. по податковій накладній №9 від 05.05.2001 року на загальну суму 60552,94 грн.; ПДВ в розмірі 11534,12 грн. по податковій накладній № 10 від 07.05.2001 року на загальну суму 69204,71 грн.; ПДВ в розмірі 1879,05 грн., по податковій накладній №12 від 10.05.2001 року на загальну суму 11274,28 грн., по придбанню товарноматеріальних цінностей у приватного підприємця ОСОБА_3, достовірно знаючи, що він не є платником податку на додану вартість і фактично вказаних фінансово-господарських операцій із даним приватним підприємцем не було.

У поданій на вирок суду апеляції засуджений ОСОБА_1 зазначає, що постановлений відносно нього вирок підлягає скасуванню у звязку з невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, однобічністю досудового та судового слідства. Зокрема вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що згідно постанови господарського суду Рівненської області від 29.04.2009 року податкового зобовязання перед бюджетом у підприємця ОСОБА_1 немає. Вважає безпідставним твердження суду про те, що висновок судово-економічної експертизи від 08.06.2010 мотивований, науково-обґрунтований та такий що узгоджується з матеріалами справи, оскільки вказаний висновок був зроблений на основі матеріалів, які були визнані не чинними у господарському суді Рівненської області та Львівському апеляційному адміністративному суді, по справі при оскарженні вказаних податкових повідомлень-рішень. Також стверджує, що судом безпідставно взято до уваги суперечливі показання свідка ОСОБА_3 Просить вирок Рівненського міського суду від 29.10.2010 року скасувати, а кримінальну справу відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю події злочину.

Заслухавши суддю-доповідача ОСОБА_4, доводи засудженого ОСОБА_1 про задоволення апеляції, думку прокурора Цвіркуна А.С. про залишення апеляції без задоволення, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає до задоволення.

Висновок суду, щодо доведеності вини засудженого ОСОБА_1 у вчиненні злочину ґрунтується на сукупності доказів: послідовних показаннях свідків; очних ставках, які проводилися між засудженим ОСОБА_1 та свідками ОСОБА_3, ОСОБА_5; висновках судовоекономічної та почеркознавчої експертизи. Дані покази відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються дослідженим в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами, яким суд дав належну оцінку .

Кваліфікація злочинних дій засудженого ОСОБА_1 за ч. 2 ст.212 КК України є вірною .

Доводи, які містяться в апеляції засудженого ОСОБА_1, щодо невідповідності викладених у вироку висновків суду, фактичним обставинам справи, однобічності досудового та судового слідства, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Зокрема, свідок ОСОБА_3 показав, що у травні 2001 року його було звільнено з під-варти, після цього він заходив до ОСОБА_1., який попросив його проставити на бланках податкових накладних, накладних та прибуткових касових ордерах свої печатки і підписи та заповнити їх, сказавши, що він з ним проводили фінансово-господарські операції по купівлі-продажу товарів. На прохання ОСОБА_1 він поставив свої печатки та підписи на чистих бланках, після чого власноручно вніс в ці документи завідомо неправдиві дані, а саме факти реалізації для ОСОБА_1 товарноматеріальних цінностей, яких конкретно не памятає. Про те, що він не являється платником податку на додану вартість і не має права виписувати податкові накладні ОСОБА_1 знав, оскільки неодноразово запитував про це у свідка ОСОБА_3 Попередньої змови на умисне ухилення від сплати податків у нього з ОСОБА_1 не було .

Дані покази свідок ОСОБА_3 підтвердив під час очної ставки з ОСОБА_1 ( т. 4 а.с. 97-99 ).

Крім того, свідок ОСОБА_5 показала, що вона заповнювала накладні зі слів ОСОБА_1, але їх не підписувала, асортимент товару бачила на складі.

Під час очної ставки між ОСОБА_3 та свідком ОСОБА_5, вона підтвердила попередні показання та показала, що заповнювала документи по розрахунках між приватним підприємцем ОСОБА_3 та приватним підприємцем ОСОБА_1 на прохання ОСОБА_1 (т. 4 а.с. 93-94 ).

У ході очної ставки між засудженим та свідком ОСОБА_5, остання підтвердила, що вона власноручно від імені підприємця ОСОБА_3 заповняла податкові накладні без номера та квитанції до прибуткових касових ордерів, про здійснення між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 фінансово-господарських операції по купівлі-продажу товарів, вказівку на їх заповнення дав ОСОБА_1, при цьому він вказав, які необхідно товари внести в накладні, їх кількість та суму.

Свідок ОСОБА_6 показав, що неофіційно працював на ОСОБА_1 з 1994 по 2002 рік, неодноразово бачив, як ОСОБА_7 приходив на ринок до ОСОБА_1, по яких питаннях, йому не відомо.

За показаннями свідка ОСОБА_8 йому відомо про співпрацю ОСОБА_1 з ОСОБА_3, вони щось купували-продавали. ОСОБА_3 показував йому копії свідоцтва платника ПДВ, свідоцтва про заняття підприємницькою діяльністю, оскільки хотів з ним працювати. Однак дізнавшись, що номер платника ПДВ у свідоцтві не належить Макарцю, працювати з ним не став. Про те, що ОСОБА_3 перебував під вартою знав ОСОБА_1, оскільки до нього приходила співмешканка ОСОБА_3 (свідок ОСОБА_9Д.) з матірю та просила гроші. (т. 3 а. с. 62-63) .

Колегія суддів критично ставиться до покликань в апеляції засудженого ОСОБА_1, щодо його обізнаності стосовно наявності у ОСОБА_3 свідоцтва платника ПДВ, оскільки в матеріалах справи міститься підтвердження того, що ОСОБА_3 неодноразово йому повідомляв про відсутність у останнього свідоцтва платника ПДВ, а також те, що ОСОБА_3 підписував податкові накладні після звільнення з місць позбавлення волі.

Свідок ОСОБА_10 показала, що довідку від 6 вересня 2010 року вона видала на підставі письмової заяви ОСОБА_1, перевіривши картку платника ПДВ, де зазначено, що у ОСОБА_1 заборгованості перед бюджетом не має. В даній картці було зазначено, що наявні рішення на користь ОСОБА_1

Згідно акту № 165/д/26-2/118-78 від 25 червня 2002 року виявлено ухилення від сплати податків на загальну суму 608 115, 48 грн. (т. 1 а. с. 36-59).

За висновком судовоекономічної експертизи від 08.06.2010 року вбачається, що ОСОБА_1 допущено порушень податкового законодавства на загальну суму 76547 грн. 06 коп. (т. 6 а.с. 241-244).

Покликання в апеляції засудженого ОСОБА_1, щодо неузгодженості висновку експертизи з матеріалами справи та сумнів, щодо його правильності, оскільки вказаний висновок був зроблений на основі документів, які досліджувалися у господарському суді Рівненської області та Львівському апеляційному адміністративному суді, позбавлені підстав та спростовуються матеріалами самої експертизи, оскільки в розпорядження експертів були надані вказані постанова від 05.12.2007 року Господарського суду Рівненської області та ухвала від 17 березня 2009 року Львівського апеляційного адміністративного суду, а також договори від травня 1998 року і від 8 лютого 1999 року, на що наполягав засуджений ОСОБА_1 (копія договору від травня 1998 року, оригінал якого перебував у ОСОБА_1А.).

Згідно п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 15 від 08.10.2004 року «Про деякі питання застосування законодавства про відповідальність за ухилення від сплати податків, зборів, інших обовязкових платежів»при розгляді справ про злочини, які повязані з ухиленням від сплати податків, зборів, інших обовязкових платежів, судам слід мати на увазі, що фактичні дані, підтверджуючі наявність або відсутність складу такого злочину можуть бути встановлені висновком експерта або за допомогою актів документальної перевірки виконання податкового законодавства і ревізії фінансовогосподарської діяльності.

Зазначених вимог суд першої інстанції дотримався.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування вироку.

Порушень кримінально-процесуального закону, які б істотно вплинули на правильність прийняття рішення в справі, не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.365, 366 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Вирок Рівненського міського суду від 29 жовтня 2010 року відносно ОСОБА_1 залишити без зміни, а апеляцію засудженого ОСОБА_1 без задоволення.

С у д д і :

С.В.ОСОБА_11ОСОБА_12Іващук