АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/474/15 Справа № 178/2009/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000702, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2014 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в м. Дніпропетровськ, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

Кримінальне провадження розглянуто за участю: прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

В с т а н о в и л а:

Вироком суду обвинувачений ОСОБА_9 визнаний винним та йому призначено покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнений від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком в 1 рік. У відповідності до ст. 76 КК України зобов`язаний не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.
ОСОБА_9 , 08 листопада 2014 року, близько 00 годин 30 хвилин, на смітнику, розташованому близько присадибної ділянки АДРЕСА_2 , з метою виготовлення наркотичного засобу, зірвав рослини дикоростучої коноплі та, помістивши їх у три мішки з полімерного матеріалу, переніс в багажне відділення найнятого автомобіля Мерседес-Бенц Віто 108 д/н НОМЕР_1 і на вказаному автомобілі під керуванням водія ОСОБА_11 , який достовірно не знав вміст вантажу, направились в м.Дніпропетровськ. Тим самим обвинувачений ОСОБА_9 умисно, незаконно, придбав, зберігав та перевозив наркотиковмісні рослини для особистого вживання, без мети збуту.
08 листопада 2014 року, приблизно о 03 годині 00 хвилин, на стаціонарному посту ДАІ на 152 км. автошляху Знамянка-Луганськ-Ізварено працівниками міліції, в ході огляду автомобіля, у вантажному відсіку, виявлено та вилучено три поліетиленові мішки, в яких, згідно висновку експертизи №70/10/2905 від 20 листопада 2014 року, знаходиться речовина рослинного походження масою 1 500 гр., а саме - наркотичний засіб канабіс, який відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонений. Загальна маса вилученого у ОСОБА_9 канабісу, в перерахунку на висушену речовину, складає 1 380 гр., яку останній умисно, незаконно, придбав, зберігав та перевозив для особистого вживання, без мети збуту, у великих розмірах.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду, в частині призначеного покарання, скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання у виді 3 років позбавлення волі з реальним його відбуванням.

Вважає, що звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України є явно несправедливим покаранням через свою м`якість. Зазначає, що таке покарання не відповідає вимогам статей 50, 65 та 75 КК України, зокрема в частині запобігання вчинення аналогічних злочинів іншими особами. Вказує на неврахування судом, що злочинність по даній категорії справ набуває все більших масштабів і негативно впливає на життя, здоров`я та благополуччя людей. Також вважає, що виправлення обвинуваченого неможливе за умови звільнення його від покарання.

В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити в повному обсязі, рішення суду щодо звільнення обвинуваченого від відбування покарання вважав незаконним, необґрунтованим та невмотивованим і просив ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання з реальним його відбуванням.

В судовому засіданні обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, посилались на її необґрунтованість та безпідставність, а вирок суду вважали законним та вмотивованим і просили залишити його без змін.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так як висновки суду про доведеність вини обвинуваченого, правильність встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення та правова кваліфікація його дій ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, визнавались обвинуваченим в ході судового розгляду в суді першої інстанції, то апеляційний суд не входить в перевірку вказаних обставин.

Аналізуючи доводи прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через свою м`якість, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно вироку суд, при призначенні покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, позитивно характеризується за місцем проживання, до обставин, що пом`якшують покарання відніс щире каяття, врахував відсутність обставин, що обтяжують покарання і прийшов до висновку, що для виправлення обвинуваченого необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як вбачається з роз`яснень Верховного Суду України, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 25.10.2003 року судам необхідно мати на увазі, що частиною 1 ст. 75 КК передбачено, що звільнення від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином вмотивовано у вироку.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що призначаючи обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки, суд першої інстанції достатньо обґрунтував висновок про призначення такого виду і розміру покарання.

Також, колегія суддів вважає, що суд правильно прийшов до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, хоча й не навів достатніх мотивів в обґрунтування цього рішення.
Колегія суддів враховує, що обвинувачений визнав вину в повному обсязі, з початку досудового розслідування та в ході судового розгляду давав зізнавальні показання, проявив належну процесуальну поведінку, за місцем проживання характеризується задовільно, громадський порядок не порушував, спиртними напоями не зловживає, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, виявив щире каяття, що суд правильно відніс до обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, тому колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку, виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 можливе без ізоляції його від суспільства,але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з встановленою місцевим судом тривалістю іспитового строку та покладених на обвинуваченого обов`язків.

Колегія суддів приходить до висновку, що для досягнення цілей покарання, а саме виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення нових злочинів самим обвинуваченим та іншими особами, в даному конкретному випадку необхідним і достатнім буде встановлення контролю за його поведінкою та покладення відповідних обов`язків, зокрема з`являтись до органів кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації.

На думку колегії суддів, таке покарання буде відповідати принципам призначення кримінального покарання, буде достатнім для досягнення мети покарання і буде відповідати принципу пропорційності обмеження прав та легітимної мети покарання, який передбачений Конвенцією захисту прав людини і основоположних свобод.

У зв`язку з вищевикладеним доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого є частково обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що не відповідає вимогам закону, ст. 67 КК України, посилання в апеляційній скарзі прокурора про направленість злочину «на шкоду життя, здоров`я та благополуччя населення», оскільки органом досудового розслідування та судом першої інстанції, встановлено, що наркотичний засіб, ОСОБА_9 придбавав, зберігав та перевозив без мети збуту, для власного вживання.

Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
В силу пунктів 2, 4 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання; неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Інших підстав, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону згідно ст. 412 КПК України, під час апеляційного перегляду, колегією суддів не встановлено.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2014 року щодо ОСОБА_7 , в частині призначеного покарання скасувати.

Вважати ОСОБА_12 засудженим за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 2 роки.

Відповідно до пунктів 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_9 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання і роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і на нього може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 3 місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Копії вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Судді:

___________________ _____________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4