Провадження № 1-кп/760/482/15р.
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2015 року Солом`янський районний суд м. Києва
у складі: головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду угоду про визнання винуватості по кримінальному проваджені зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000044 від 20.02.2015р. укладену між старшим прокурором військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем м.Полтава, українцем, громадянином України, освіта повна середня, не одруженого, дітей немає, солдатом військової частини НОМЕР_1 , працюючого експедитором відділення обміну та перевезення пошти відділу фельд`єгерсько-поштового зв`язку військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого
за підозрою вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.407 КК України,-
за участю сторін та інших учасників кримінального провадження
-//- прокурора - ОСОБА_3
-//- захисника - ОСОБА_5
-//- обвинуваченого - ОСОБА_4
В С Т А Н О В И В:
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №18-ПМ від 16.12.2013р. ОСОБА_6 прийнято на військову службу за контрактом строком на три роки з 16.12.2013р. по 15.12.2016р., яким присвоєно йому військове звання «солдат» та призначено на посаду експедитора відділення обміну та перевезення пошти відділу фельдєгерсько-поштового зв`язку.
Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_7 повинен керуватися вимогами ст.65 Конституції України, ст.ст.11, 12, 16, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відповідно до яких кожен військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути зразком витримки, берегти військову честь, показувати приклад дисциплінованості, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків доповідати своєму безпосередньому начальникові, за дозволом на звільнення з розташування військової частини звертатися до свого безпосереднього начальника, а виїзд військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, за межі гарнізону здійснюється лише з дозволу командира військової частини.
Всупереч вищевказаних вимог, солдат ОСОБА_7 порушив встановлений порядок проходження військової служби та без поважних причин не з`явився на службу до військової частини НОМЕР_1 за наступних обставин.
Так, 09.12.2014р. о 08 год. 10 хв. тимчасово виконуючий обов`язки начальника відділу фельд`єгерсько-поштового зв`язку військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_8 виявив відсутність солдата ОСОБА_6 на службі, після чого доповів командиру військової частини НОМЕР_1 про нез`явлення його на військову службу без поважних причин.
Після чого, 17.12.2014р., солдат ОСОБА_4 з`явився до військової частини, причини своєї відсутності пояснив тим, що за час відсутності знаходився на території проведення антитерористичної операції у складі добровольчого батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_2 », разом з цим будь-яку іншу інформацію та підтверджуючі документи надати відмовився.
Враховуючи вищесказане, солдат ОСОБА_7 був відсутній на військовій службі без поважних причин у період з 09.12.2014р. до 17.12.2014р., тобто тривалістю понад 8 діб.
Далі, 13.02.2015р. о 08 год. 10 хв. під час перевірки наявності особового складу капітаном ОСОБА_8 було знову виявлено відсутність солдата ОСОБА_6 , який на телефонні дзвінки не відповідав та встановити його місцезнаходження не представилось за можливе.
І, 09.03.2015р., солдат ОСОБА_7 з`явився до військової частини НОМЕР_1 , поважність причини нез`явлення не пояснив, підтверджуючих документів не надав та відмовився повідомити, де знаходився за час відсутності на місці служби у військовій частині НОМЕР_1 .
Виходячи з вищезазначеного, солдат ОСОБА_7 був відсутній на місці служби без поважних причин у період з 13.02.2015р. до 09.03.2015р., тобто тривалістю понад 23 доби.
Таким чином, солдат ОСОБА_7 своїми умисними діями, які виразилися у нез`явленні його до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , вчасно без поважних причин у період з 09.12.2014 по 17.12.2014 та повторно з 13.02.2015 по 09.03.2015, скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 407 КК України.
17.03.2015р. від старшого прокурора військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_3 надійшов обвинувальний акт від 16.03.2015 року з угодою про визнання винуватості від 16.03.2015р. за підозрою вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.407 КК України.
Зі змісту угоди про визнання винуватості вбачається, що під час досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення і зобов`язався беззастережно визнати свою винуватість в цьому діянні, і під час судового провадження.
Крім того, під час укладення угоди про визнання винуватості прокурор ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_4 узгодили міру покарання йому за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.407, ст.58 КК України у виді службового обмеження для військовослужбовців терміном на 12 (дванадцять) місяців з відрахуванням в доход держави 10% із суми його грошового забезпечення.
Під час підготовчого судового засідання обвинувачений ОСОБА_4 стверджував, що повністю розуміє свої права та характер обвинувачення за ч.2 ст.407 КК України щодо якого він визнає себе повністю винуватим, вид покарання, який буде застосований до нього у разі затвердження угоди, а також наслідки укладення та затвердження угоди про винуватість, передбачені ст.473 КПК України, які йому роз`яснені судом.
Крім цього, обвинувачений ОСОБА_4 вказував, що вищезазначена угода про визнання його винуватості укладена ним з прокурором добровільно без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз.
Враховуючи вищевикладене, суд переконався, що угода про визнання винуватості, укладена між прокурором та обвинуваченим може бути затверджена.
Відповідно до ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, а кримінальне правопорушення, яке вчинив обвинувачений ОСОБА_4 згідно ст.12 КК України відносяться до правопорушень середньої тяжкості.
Як убачається зі змісту наданої суду угоди про визнання винуватості від 16.03.2015 року, вона відповідає вимогам ст.472 КПК України.
Під час підготовчого судового засідання обвинувачений ОСОБА_4 визнав повністю свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.407 КК України і зрозумів, роз`яснені судом права, передбачені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, а саме: що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінальних правопорушень, у вчиненні яких його обвинувачують, має право мовчати і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення, мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом або захищатися самостійно, допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 усвідомив наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, а також характер обвинувачення, вид покарання, який буде застосований до нього у разі затвердження судом угоди, передбачені п.п.3-4 ч.4 ст.474 КПК України.
Під час підготовчого судового засідання суд переконався, що укладення сторонами угоди про визнання винуватості є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин ніж ті, що передбачені в угоді.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю правопорушень.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.
Згідно ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд переконався, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Керуючись ч.1 ст.314, ч.4 ст.469, ст.ст.472, 473 ч.2, п.п.1, 3, 4 ч.4 ст.474, ст.475 КПК України, суд, -
З А С У Д И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 16.03.2015 року у кримінальному провадженні зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000044 від 20.02.2015 року, укладену між старшим прокурором військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .
Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.407, ст.58 КК України і застосувати до нього, як військовослужбовця, покарання у виді службового обмеження строком на 12 (дванадцять) місяців з відрахуванням в доход держави 10% із суми грошового забезпечення засудженого.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Солом`янський районний суд м. Києва протягом 30-ти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, і його копія після проголошення негайно вручається обвинуваченому та прокурору.
Роз`яснити учасникам провадження, що згідно ст.476 КПК України, у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким була затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення цього кримінального правопорушення.
Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності за ст.389-1 КК України.
Суддя: