Справа № 520/417/15-к
Провадження № 1-кп/520/150/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.01.2015 року

Київський районний суд м. Одеси у складі судді ОСОБА_1 , який здійснює кримінальне провадження одноособово,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщені суду у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт і угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000165 від 23 жовтня 2014 року, щодо

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у с.Жукотин, Коломийському р-ну, Івано-Франківської обл., громадянина України, раніше не судимого, одруженого, з вищою освітою, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , молодшого інспектора прикордонної служби 2 категорії - водія відділення інспекторів прикордонної служби прикордонної застави оперативно-бойової прикордонної комендатури ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), солдата,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.2 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

У підготовчому судовому засіданні прокурор та обвинувачений звернулися до суду із угодою від 19 січня 2015 року про визнання винуватості.

Згідно обвинувального акту і наданої угоди про визнання винуватості ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст.407 ч.2 КК України, за наступних обставин.

Так на виконання Указу Виконуючого обов`язків Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію» в Україні ОСОБА_3 був призваний 02 квітня 2014 року на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У відповідності до наказу №125-ос начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (надалі, ІНФОРМАЦІЯ_2 або в/ч НОМЕР_1 ) від 02 квітня 2014 року солдата ОСОБА_3 призначено на посаду молодшого інспектора прикордонної служби 2 категорії - водія відділення прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 », зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення. В подальшому на підставі наказу №416-ос начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 25 серпня 2014 року солдата ОСОБА_3 призначено на посаду молодшого інспектора прикордонної служби 2 категорії - водія відділення інспекторів прикордонної служби прикордонної застави оперативно-бойової прикордонної комендатури, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .

Наказом №310-вв начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 06 жовтня 2014 року, виданого на виконання наказу начальника Південного регіонального управління №>Ш/22-690 від 08 вересня 2014 року, солдата ОСОБА_3 , 06 жовтня 2014 року відряджено до ІНФОРМАЦІЯ_6 , із зобов`язанням прибути до нового місяця служби 07 жовтня 2014 року відповідно до ст.153 «Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України».

Являючись військовослужбовцем солдат ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст.ст.9, 11, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та своїх функціональних обов`язків, зобов`язаний суворо додержуватись у своїй службовій діяльності вимог Конституції України, законів України, військової присяги, статутів, наказів та розпоряджень, бути зразком виконання службових обов`язків, не допускати ганебних вчинків самому та утримувати від їх вчинення інших.

Проходячи військову службу, діючи на порушення вищезазначених статутних вимог та зобов`язань, ОСОБА_3 в строк 07 жовтня 2014 року до ІНФОРМАЦІЯ_7 не прибув без поважних причин та ухилявся від проходження військової служби до 21 жовтня 2014 року, проводячи час у вказаний період за своїм постійним місцем мешкання.

Наказом №327-ос начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 22 жовтня 2014 року припинено термін дії відрядження солдата ОСОБА_3 та його було направлено на лікування до Клінічного госпіталю Державної прикордонної служби України. В зазначеному лікувальному закладі солдат ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні у період часу з 22 жовтня до 04 листопада 2014 року. Після виписки із лікувального закладу ОСОБА_3 повинен був прибути 05 листопада 2014 року до місця служби до в/ч НОМЕР_1 .

Проте, діючи на порушення вищезазначених статутних вимог та зобов`язань, ОСОБА_3 , повторно, вчинив нез`явлення вчасно на службу до в/ч НОМЕР_1 без поважних причин та ухилявся від проходження військової служби у період часу з 05 до 11 листопада 2014 року, проводячи час на власний розсуд у вказаний період за своїм постійним місцем мешкання.

Крім того, ОСОБА_3 , діючи на порушення вищезазначених статутних вимог та зобов`язань, 02 грудня 2014 року самовільно без поважних причин залишив в/ч НОМЕР_1 та ухилявся від проходження військової служби до 08 грудня 2014 року, проводячи час у вказаний період за своїм постійним місцем мешкання.

За викладених обставин, солдат ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що він, являючись військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , вчинив 07 жовтня 2014 року не з`явлення вчасно на службу - до ІНФОРМАЦІЯ_7 без поважних причин та ухилявся від проходження військової служби у періоди з 07 до 21 жовтня 2014 року, повторно, вчинив нез`явлення вчасно на службу - до в/ч НОМЕР_1 без поважних причин та ухилявся від проходження військової служби у період часу з 05 до 11 листопада 2014 року, а також самовільно залишив військову частину без поважних причин та ухилявся від проходження військової служби у період часу з 02 до 08 грудня 2014 року.

Наведенні умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.2 ст.407 КК України за ознаками: самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби), а також нез`явлення вчасно військовослужбовця на службу без поважних причин тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, або хоч і менше десяти діб, але більше трьох діб, вчинені повторно протягом року.

Як вбачається з обвинувального акту та угоди про визнання винуватості ОСОБА_3 беззастережно визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.407 ч.2 КК України, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину.

ОСОБА_3 також погодився із прокурором на призначення йому покарання за цей злочин в виді двох років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, іспитовий строк один рік.

Суд, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши в обвинувачуваного повне порозуміння ним його процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які б примусили ОСОБА_3 погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого щодо нього обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості. При цьому суд виходить з наступного.

Так, злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , згідно ст.12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості, оскільки санкція ч.2 ст.407 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років.

Відповідно до ч.4 ст.469 КПК України, враховуючі тяжкість злочину, відсутність потерпілого, та у випадку завдання злочином шкоди лише державним та суспільним інтересам, може бути укладено угоду про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченим.

Угода за змістом укладена відповідно до ст.472 КПК України і має усі необхідні реквізити та відомості, у т.ч. стосовно міри та виду узгодженого між сторонами покарання та наслідків невиконання угоди.

Обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до ст.474 КПК України роз`яснив процесуальні права, характер обвинувачення, вид покарання та наслідки укладання, затвердження та невиконання угоди, передбачені ст.ст.473, 476 КПК України, роз`яснив вичерпні підстави оскарження вироку суду.

Суд також переконаний в тому, що угоду сторонами підписано добровільно, свідомо, без впливу будь-яких сторонніх обставин чи факторів. Умови укладеної угоди також не суперечать інтересам суспільства, не порушують прав, свобод чи інтересів сторін чи інших осіб. З угоди також не вбачається обставин, які б свідчили про очевидну неможливість виконання обвинуваченим узятих на себе за угодою зобов`язань.

Як видно з реєстру матеріалів досудового розслідування у справі зібрано достатньо доказів для обґрунтованої підозри і обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.2 КК України, а тому визнання ним винуватості є цілком виправданим.

Суд також вважає, що обставини, які обтяжують і пом`якшують покарання, дані про особу ОСОБА_3 , характер кримінального правопорушення та інші обставини цілком враховані угодою про визнання винуватості і знайшли своє відображення в узгодженому остаточному покаранні. Керуючись ст.ст.373, 374, 474, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
Затвердити угоду від 19 січня 2015 року про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_3 .

Відповідно до затвердженої угоди про визнання винуватості визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.407 ч.2 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді двох років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину.

На вирок сторонами може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, лише у випадках, встановлених ст.ст.473, 394 КПК України.

Якщо апеляційну скаргу не подано, то вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1