Справа № 447/1936/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/43/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2015 року м.Львів

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 28 жовтня 2014 року по кримінальному провадженню № 0001056 про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою освітою, одруженого, пенсіонера, раніше не судимого,

за ч.1 ст.121 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_10 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілої- ОСОБА_11

представника потерпілого ОСОБА_12

в с т а н о в и л а :
Вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 28 жовтня 2014 року ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з 28 жовтня 2014 року.

Згідно із вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він 21 вересня 2013 року близько 19 години, перебуваючи в неприязних відносинах з односельчанином ОСОБА_13 в селі Більче неподалік будинку АДРЕСА_2 умисно наніс два удари кулаком лівої руки в ділянку правого ока ОСОБА_13 , спричинивши останньому тяжке тілесне ушкодження по ознаці стійкої втрати працездатності більш ніж на 1/3, вказані тілесні ушкодження призвели до втрати ОСОБА_13 зору на праве око і визнання інвалідом безтерміново.

Втрата зору на праве око та інвалідність у ОСОБА_13 знаходяться у прямому причинному зв`язку із отриманою травмою ока. Відповідно до критерію становлення ступеня стійкої професійної працездатності у відсотках стійка втрата працездатності ОСОБА_13 складає 50%.

Таким чином, ОСОБА_7 своїми умисними протиправними діями вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило втрату функції органу, поєднане зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину, тобто вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.121 КК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, захисник ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 28 жовтня 2014 року скасувати та ухвалити новий вирок. Свої вимоги мотивує тим, що вирок не відповідає вимогам ст.370 КПК України, а призначене ОСОБА_7 покарання є явно несправедливим через свою суворість. Судом першої інстанції неповністю враховано особу обвинуваченого, а саме: його похилий вік, стан здоров`я, наявність сім`ї та перебування на його утриманні непрацездатної хворої дружини та інші пом`якшуючі відповідальність обставини.

Адвокат вказує на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вважає, що суд поклав в основу вироку недостовірні пояснення потерпілого ОСОБА_13 , показання з чужих слів ОСОБА_11 , які є недопустимими, протоколи слідчих експериментів, які проводились з порушенням вимог кримінального процесуального закону. Також суд визнав ОСОБА_7 винним у заподіянні ОСОБА_13 тяжкого тілесного ушкодження, покликаючись на висновок судово-медичного експерта від 28 жовтня 2014 року №468/2013, з якою вбачається, що травма правого ока у потерпілого відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я.

Крім того, суд першої інстанції знехтував поясненнями обвинуваченого ОСОБА_7 з приводу подій 21 вересня 2014 року та безпідставно надав віри поясненням потерпілого.

Адвокат ОСОБА_9 в апеляційній скарзі та в доповненні до такої просить змінити ОСОБА_7 міру запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з ізоляцією від суспільства, вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 28 жовтня 2014 року скасувати, оскільки вважає його незаконним, необґрунтованим і таким, що суперечить вимогам діючого законодавства, фактичним обставинам справи та матеріалам кримінального провадження. Ухвалити рішення, яким кримінальне провадження закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу злочину. В разі відмови в задоволенні апеляційної скарги просить застосувати відносно ОСОБА_7 вимоги ст.ст.69, 75 КК України, призначивши йому покарання не пов`язане з позбавленням волі, змінивши йому запобіжний захід з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з ізоляцією від суспільства.

Стверджує, що показання потерпілого ОСОБА_13 та його зятя ОСОБА_14 є суперечливими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, а показання свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_11 підтверджують лише обставини, які були до і після події.

Адвокат вважає, що висновки експертів, на які суд посилається у вироку як на доказ не є категоричними і не підтверджують вини ОСОБА_7 в заподіянні ОСОБА_13 тілесних ушкоджень.

Крім того, на думку адвоката, суд першої інстанції, обираючи обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, не навів жодних підстав та не обґрунтував затримання його під час оголошення вироку в залі судового засідання.

В ході як досудового слідства, так і судового розгляду не здобуто доказів вини ОСОБА_7 в заподіянні ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, а наведені у вироку докази не знайшли свого підтвердження, що свідчить про його незаконність та необгрунтованість.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його адвокатів, які підтримали апеляційні вимоги, прокурора, потерпілої та представника потерпілого, які заперечили проти апеляційних вимог, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до переконання, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення і вирок слід змінити з наступних підстав.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у чинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку, зокрема: показаннями в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_13 , який підтвердив, що 21 вересня 2013 року близько 19 год. в с. Більче обвинувачений ОСОБА_7 двічі наніс йому удари у праве око кулаком і це бачив його зять ОСОБА_14 .

Вдома він повідомив, що ОСОБА_7 вибив йому око. У м.Львові в лікарні була проведена операція він став інвалідом, не бачив на око.

Такі покази потерпілого підтверджуються допитаними судом свідком ОСОБА_14 , свідком ОСОБА_11 , висновком комісійної судово-медичної експертизи №14 від 01.04.2014 року, яким підтверджується, що у ОСОБА_13 була травма правого ока, яка могла виникнути 21 вересня 2013 року від удару рукою затисненою в кулак і відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, протоколами проведення слідчих експериментів від 16.05.2014 року з участю свідка ОСОБА_14 , потерпілого ОСОБА_13 ..

Суд першої інстанції, дослідивши усі обставини кримінального провадження, дійшов правильного висновку про доведеність винності обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Суд першої інстанції при ухваленні вироку вирішив питання, визначені ст.368 КПК України, в тому числі, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , чи містить це діяння склад кримінального правопорушення, якою статтею КК України він передбачений і чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, судом першої інстанції не допущено.

На виконання вимог ст.370 КПК України судом у вироку наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З огляду на викладене апеляційні доводи сторони захисту про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, відсутність в діях ОСОБА_7 складу злочину, недостатність доказів та недоведеність його вини у вчинені злочину не відповідають матеріалам справи і є безпідставними.

Твердження апелянтів, що при ухваленні вироку суд першої інстанції допустив істотні порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, є необґрунтованими, жодними доводами не підкріплені, а тому колегія суддів їх до уваги не бере.

Разом з тим вирок суду підлягає зміні, так як покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, виходячи з наступного.

Згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_7 судом першої інстанції недостатньо враховано особу винного, не враховано всіх обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого.

Зі змісту ст.75 КК України вбачається, що якщо суд при призначенні покарання у виді покарання не більше 5-ти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Обставини, які б обтяжували покарання, відсутні.

З огляду на обставини справи, поведінку потерпілого під час події, враховуючи особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, відсутність матеріальних та нематеріальних претензій з боку потерпілої сторони, обставини, що пом`якшують покарання похилий вік і те, що обвинувачений має на утриманні хвору дружину, а також позитивну характеристику з місця проживання та колишнього місця праці, виключно позитивні характеризуючі дані продовж 33-х річної трудової діяльності на одному й тому ж підприємстві, колективне звернення жителів с.Більче та священників про те, що ОСОБА_7 не заслуговує ізоляції від суспільства, долучені під час апеляційного розгляду, що в сукупності знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а тому колегія суддів приходить до висновку, що до обвинуваченого ОСОБА_7 слід застосувати ст.75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

У решті вирок слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 задоволити частково.

Вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 28 жовтня 2014 року по кримінальному провадженню № 0001056 відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, якщо він протягом іспитового строку, тривалістю 1(один) рік не вчинить нового злочину.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти їх про зміну місця проживання, та періодично з`являтися в ці органи для реєстрації.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_7 у вигляді взяття під варту, скасувати, звільнивши його з-під варти в залі судових засідань негайно.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:
Судді: