Єдиний унікальний номер 185/2520/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 березня 2015 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі в м. Павлоград кримінальне провадження, що внесено в ЕРДР за №0000510, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Павлограда Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, працюючого гірничим на шахті ім.«Героїв Космоса», неодруженого, маючого на утриманні непрацездатних батьків: мати ОСОБА_7 - пенсіонер, батько ОСОБА_8 інвалід ІІІ групи, раніше судимого: 20.06.2012 року Дергачівським районним судом Харківської області за ст.ст. 296 ч.4, 75 КК України до 5 років позбавлення волі із випробуванням на 3 роки, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

за вчинення злочину, передбаченого ст.186 ч.1 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
25.02.2015 року приблизно о 15.15 годині обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в салоні маршрутного таксі маршруту №2 м.Павлограда мікроавтобуса марки «Богдан», державний номерний знак НОМЕР_1 , під управлінням водія ОСОБА_5 , який прямував з селища «Хімзавод» в сторону центра м.Павлограда разом з іншими пасажирами, побачивши між важелем перемикання передач та ручним гальмом в ніші в салоні автобуса грошові кошти, що були передані водієві як плата за проїзд, реалізуючи раптово виниклий злочинний намір на відкрите заволодіння чужим майном, скориставшись тим, що автобус зупинився для висадки пасажирів в районі магазину «АТБ» на перехресті вулиці Озерної та К.Маркса м.Павлограда, і двері автобуса відкрились, діючи умисно, протиправно, із корисливих мотивів, відкрито, без застосування фізичного насильства шляхом ривка схопив з ніші між важелем перемикання передач та ручним гальмом автобуса грошові кошти в сумі 220 гривень, з викраденими грошовими коштами втік, заподіявши потерпілому ОСОБА_5 матеріальний збиток на вказану суму. Розпорядитись викраденими коштами обвинувачений не зміг, оскільки був затриманий потерпілим ОСОБА_5 та іншими пасажирами маршрутного таксі.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 органом досудового слідства кваліфіковані за ст. 186 ч.1 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).
Під час судового розгляду 31.03.2015 року між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_6 було укладено угоду про примирення, відповідно до якої сторони дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення та його правової кваліфікації за ч. 1 ст. 186 КК України, істотних для відповідного кримінального провадження обставин, а саме те, що обвинувачений повністю визнав свою винуватість у вчиненні зазначеного злочину, повернув викрадене майно, та узгодженого покарання, яке повинен нести обвинувачений, а саме штрафу у розмірі 1700 гривень. В угоді про примирення зазначені наслідки її укладення та затвердження, передбачені ст. 473 КПК України, а також зазначені наслідки її невиконання.
Таким чином, зміст угоди про примирення, укладеної 31.03.2015 року між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_6 , відповідає вимогам ст. 471 КПК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 186 ч.1 КК України, та пояснив, що йому цілком зрозумілі надані законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, а також вид покарання, яке буде застосоване до нього у разі затвердження угоди судом. При цьому, обвинувачений повідомив про добровільність своєї позиції, просить суд затвердити угоду про примирення та призначити йому узгоджене покарання, врахувати, що на його утримання двоє непрацездатних батьків, одному з яких потрібна стороння допомога, завданні збитки ним повністю відшкодовані, в скоєному щиро кається, на досудовому слідстві сприяв швидкому розслідуванню вчиненого злочину, має реальну можливість виконання узгодженого покарання за вчинений злочин.
У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 пояснив, що йому цілком зрозумілі наслідки затвердження угоди про примирення, передбачені ст. 473 КПК України, та просить затвердити угоду про примирення.
Прокурор в судовому засіданні не заперечує проти затвердження угоди про примирення та призначення узгодженої сторонами міри покарання у виді штрафу у розмірі 1700 гривень.
Захисник в судовому засіданні також наполягає на затвердженні угоди про примирення між обвинуваченим та потерпілим, зазначає, що скоєний злочин обвинуваченим відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, узгоджена міра покарання відповідає вимогам щодо призначення покарання та санкції статті Особливої частини Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Обвинувачений ОСОБА_6 позитивно характеризується за місцем проживання, за місцем роботи, потерпілий при проведенні досудового розслідування та в судовому засіданні жодних претензій до обвинуваченого не закидав, узгоджену міру покарання обвинувачений може реально відбути, оскільки в наступний час ТОВ «Кришталь» гарантує прийняти обвинуваченого на роботу слюсарем, до того ж на утриманні у обвинуваченого є двоє непрацездатних батьків, один з яких є інвалідом ІІІ групи, потребує сторонньої допомоги.
Згідно п.1 ч.1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.
Відповідно до ч.3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
В судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесене до категорії середньої тяжкості.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді про примирення.
При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_6 повністю усвідомлює зміст укладеної з потерпілим угоди про примирення, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди та наслідки її не виконання.
Суд переконався, що умови угоди повністю відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та закону, інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.
Покарання, запропоноване сторонами, є покаранням у межах санкції ч.1 ст. 186 КК України, відповідає положенням Загальної частини КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні непрацездатних батьків, один з яких є інвалідом ІІІ групи та потребує сторонньої допомоги, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також визначене сторонами покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.
Судом не встановлено жодних підстав для відмови у затвердженні угоди про примирення.
На підставі викладеного, суд вважає можливим затвердити угоду про примирення, укладену між сторонами, та призначити обвинуваченому ОСОБА_6 узгоджене сторонами покарання у виді штрафу без ізоляції його від суспільства, оскільки зазначений вид покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів, відповідає обставинам вчиненого злочину.
При призначенні остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 20.06.2012 року, за яким обвинуваченого ОСОБА_6 було засуджено за вчинення злочину, передбаченого ст. 296 ч.4 КК України, до 5 років позбавлення волі та звільнено із випробуванням на 3 роки, та призначає покарання за правилами ст. 71 КК України за сукупністю вироків, при цьому вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 20.06.2012 року підлягає самостійному виконанню за правилами ст. 72 КК України.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому до набрання вироком законної сили у вигляді тримання під вартою - скасувати.

Питання про речові докази вирішується на підставі ст. 100 КПК України: грошові кошти у розмірі 220 гривень, що були передані потерпілому ОСОБА_5 на відповідальне збереження , після набрання вироком законної сили підлягають залишенню останньому по приналежності.
Керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд
З А С У Д И В:
Затвердити угоду про примирення, укладену 31 березня 2015 року між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, що внесено в ЕРДР за №0000510, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України.
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 186 ч.1 КК України та призначити узгоджене сторонами провадження покарання у виді штрафу у розмірі 1700 (тисяча сімсот) гривень в дохід держави.

Вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 20.06.2012 року, згідно якого ОСОБА_6 засуджений за ст.296 ч.4 КК України до 5 років позбавлення волі із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням на 3 роки, виконувати самостійно.

Скасувати запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 у виді тримання під вартою.

Обвинуваченого ОСОБА_6 звільнити з під варти негайно в залі суду.

Речові докази: грошові кошти у розмірі 220 гривень, що були передані потерпілому ОСОБА_5 на відповідальне збереження, після набрання вироком законної сили залишити останньому по приналежності.
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд протягом тридцяти діб з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України, а саме:
- обвинуваченим, захисником - виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.5-7 ст. 474 КПК України, у тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;
- потерпілим - з підстав: призначення судом покарання менш суворого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; нероз`яснення наслідків укладення угоди, невиконання судом вимог, встановлених ч.6-7 ст 474 КПК України
- прокурором - з підстав затвердження угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно ч.3 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.
Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1