У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого - судді

Федченка О.С.,

суддів

Косарєва В.І. і Нікітіна Ю.І.,

за участю прокурора

Кравченко Є.С.

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 13 листопада 2007 року кримінальну
справу за касаційним поданням прокурора,
який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції та касаційною скаргою
потерпілого ОСОБА_1 на вирок Болградського районного суду Одеської області від
11 квітня 2006 року , яким

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України,

не маючого
судимості на підставі ст.89 КК України,

засуджено

- за
ч.1 ст.115 КК України на 10 років
позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь
потерпілого ОСОБА_1 - 25 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою колегії суддів судової палати у
кримінальних справах апеляційного суду
Одеської області від 11 липня 2006 року вирок змінено. Дії ОСОБА_2 перекваліфіковано з ч.1 ст.115 на ч.1
ст.119 КК України і призначено за цим законом покарання у виді позбавлення волі
строком на 4 роки. В іншій частині вирок залишено без зміни.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_2 визнано винним і засуджено за те, що він 8.01.2005р., знаходячись у приміщенні бару “Санта-Роза” розташованого
на вул. Сергієнка, 56 в м. Болграді Одеської області, перебуваючи у стані
алкогольного сп'яніння, під час сварки, з метою вбивства, умисно наніс ОСОБА_3
удар ножем в живіт, від чого потерпілий помер на місці події.

Змінюючи вирок і перекваліфіковуючи дії
ОСОБА_2 на ч.1 ст.119 КК України
апеляційний суд вказав, що його дії в ситуації, яка склалася свідчать про те,
що тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_3 були заподіяні в результаті
необережної поведінки, у зв'язку із чим,
його дії слід кваліфікувати як вбивство з необережності.

У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_1
просить ухвалу апеляційного суду
щодо ОСОБА_2 в частині перекваліфікації дій засудженого на
ст.119 КК України скасувати, а вирок районного суду залишити в силі. Вважає, що
кваліфікація дій ОСОБА_2 за ч.1 ст.115
КК України є правильною, а судом не враховано те, що засуджений після конфлікту
покинув місце події і довго
переховувався від органів слідства.

У касаційному поданні прокурор
просить ухвалу апеляційного суду у
зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону та м'якістю призначеного
покарання скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд. Вважає, що апеляційний суд дав невірну оцінку доказам вини ОСОБА_2 і дійшов
помилкового висновку щодо кваліфікації його дій за ст.119 КК України. Вважає,
що матеріалами справи доведена наявність
в діях засудженого прямого умислу на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_3, а апеляційний суд свої висновки
належним чином не обґрунтував і не мотивував.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав
касаційне подання та касаційну скаргу потерпілого, перевіривши матеріали справи
та обговоривши доводи касаційного
подання і касаційної скарги, колегія суддів вважає, що подання і скарга підлягають задоволенню з таких
підстав.

Як видно із ухвали, апеляційний суд
визнаючи неправильною кваліфікацію
дій ОСОБА_2 за ч.1 ст.115 КК України,
послався на те, що умисел направлений на умисне позбавлення життя потерпілого
ОСОБА_3, як прямий так і непрямий не знайшли свого підтвердження. Колегія
суддів вважає, що оскільки тілесні ушкодження були заподіяні в обопільній бійці, і ніхто із учасників сварки не
погрожував позбавленням життя один одному, то їхні дії не свідчили, що хтось із
них бажає вчинити умисне вбивство. Крім того, колегія суддів вказала, що
відсутність знаряддя злочину в учасників сварки і не встановлення цього
знаряддя під час досудового слідства не може бути доказом вини засудженого у
вчиненні умисного вбивства, як на це послався суд у вироку. Крім того,
апеляційний суд вказав, що засуджений не міг знати про характер заподіяних
потерпілому тілесних ушкоджень.

Однак, такі
висновки суду є суперечливими і не відповідають встановленим обставинам
справи які викладені у вироку.

Вирішуючи
питання про наявність необережної вини вчинення вбивства, суд повинен враховувати
не лише наявність чи відсутність знаряддя вчинення злочину, але й встановити
такі її види як злочинна недбалість або злочинна самовпевненість, що дає
можливість правильно відмежувати умисне вбивство від випадкового спричинення
смерті.

Апеляційний
суд перекваліфікувавши дії засудженого з
ч.1 ст.115 на ч.1 ст.119 КК України не навів жодних обставин, які б
підтверджували в діях ОСОБА_2 наявність ознак злочинної недбалості чи
самовпевненості, тобто, нічим не підтверджено те, що ОСОБА_2 не передбачав
ненастання тяжких наслідків від своїх дій.

Як видно із
висновку судово-медичної експертизи від 9.02.2005р., із акту медико - криміналістичного дослідження від 21.01.2005р., тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_3 були спричинені плоским колючо-ріжучим предметом
- ножем (а.с.38-41).

При цьому
апеляційним судом не враховано те, що удар ОСОБА_2 наніс потерпілому умисно в життєво-важливий орган - живіт.

Тому, апеляційний
суд без достатніх підстав дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 вчинено вбивство з необережності.

Оскільки
висновки апеляційного суду не відповідають фактичним обставинам справи і
неправильно застосовано кримінальний закон,
ухвала апеляційного суду відповідно до вимог ст.ст.367,369,371 КПК
України підлягає скасуванню, а справа направленню на новий апеляційний розгляд.

При новому
апеляційному розгляді суду слід ретельно перевірити обґрунтованість доводів апеляції, перевірити усі докази у
справі, дати діям ОСОБА_2 належну юридичну оцінку і виходячи із
достовірно встановлених обставин, прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Враховуючи
наведене, керуючись ст.ст.394-396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційне подання прокурора, який брав
участь у розгляді справи судом першої інстанції та касаційну скаргу потерпілого
ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 11
липня 2006 року щодо ОСОБА_2 скасувати, а справу направити на новий
апеляційний розгляд в іншому складі суддів.

С у д д і:

Федченко
О.С. Косарєв
В.І. Нікітін
Ю.І.