АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1622/3354/2012
Номер провадження 11/786/334/2013
Категорія: ч.2 ст. 185 КК - З.С.Т.
Головуючий у 1-й інстанції Микитенко
Доповідач ап. інст. Юренко Л. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2013 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді Юренко Л.А.

суддів Лісіченко Л.М.,
Маліченка В.В.

при секретарях
Григоровій М.В., Котенко А.О., Муравйову
Ю.І.

з участю прокурора
Гринь О.В.

захисників ОСОБА_2,
ОСОБА_3

засуджених ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6,

ОСОБА_7 та ОСОБА_8,

розглянувши кримінальну справу за
апеляцією прокурора, який брав участь в
суді першої інстанції, на вирок
Октябрського районного суду міста
Полтава від 16 січня 2013 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Октябрського районного суду
міста Полтава від 16 січня 2013 року

ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженець та
мешканець АДРЕСА_1, судимий

23.7.2012 року за ч.2 ст.
185 КК України на 1 рік обмеження волі з

застосуванням ст. 75
КК України на іспитовий строк 1 рік, -

засуджений за ч.2 ст. 185 КК України на 1
рік обмеження волі .

На підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом
повного складання з покаранням,
призначеним вироком Полтавського
районного суду від 23.7.2012 року,
призначено 2 роки обмеження волі з
застосуванням ст. 75 КК України із
звільненням від відбування покарання
з випробуванням на іспитовий строк 2
роки. Застосована ст. 76 КК України.

ОСОБА_6 визнаний винним крадіжці чужого
майна, вчиненій повторно.

Згідно вироку злочин вчинено за таких
обставин.

23 липня 20008 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_10
та ОСОБА_6 домовились, що останній
відвезе їх автомобілем з села
Решетилівка до міста Полтава за умови
спільної оплати за пальне. Близько 23
години поблизу автозаправної станції в
селі Горбанівка Полтавського району,
коли всі вийшли з автомобіля, ОСОБА_4
відкрито викрав майно потерпілого
ОСОБА_10, вихопивши у нього 320 грн. та
мобільний телефон з чохлом загальною
вартістю 1250 грн.

Під час цих дій потерпілий ОСОБА_10
вихопив із сумки ніж і намагаючись
втекти, наніс ножем ОСОБА_4 удар в
область живота, спричинивши тяжкі
тілесні ушкодження.

ОСОБА_6 та ОСОБА_5, вважаючи, що ОСОБА_10
напав на ОСОБА_4 та оцінюючи ситуацію,
що склалася, як загрозливу для життя та
здоров'я, діючи в стані оборони, збили
ОСОБА_10 з ніг та нанесли удари по
тулубу, спричинивши йому легкі тілесні
ушкодження, що потягли короткочасний
розлад здоров'я та середньої тяжкості
тілесні ушкодження. ОСОБА_10 вдалось
втекти з місця злочину.

ОСОБА_6, виявивши у своєму автомобілі
майно потерпілого ОСОБА_10: сумку з
відеокамерою вартістю 1599 грн. та іншими
речами, всього на суму 2892 грн. 80 коп.,
таємно викрав їх. Відеокамеру та сумку
продав, виручені гроші витратив на
власні потреби.

В апеляції прокурора, який брав участь
в суді першої інстанції, ставиться
питання про скасування вироку та
постановлення нового. Прокурор
стверджує, що суд без достатніх підстав
перекваліфікував дії ОСОБА_6 із ч.2 ст. 187
на ч.2 ст. 185 КК України, у зв'язку з чим
призначив йому м'яке покарання. Просить
кваліфікувати дії ОСОБА_6 за ч.2 ст. 187 КК
України та призначити 7 років
позбавлення волі, а на підставі ч.4 ст. 70
КК України - 7 років 4 місяці позбавлення
волі.

Щодо ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_8
колегією суддів постановлено новий
вирок.

Колегія суддів, заслухавши доповідача,
провівши часткове судове слідство,
заслухавши промову прокурора, який
просив про скасування вироку та
постановлення нового вироку за
викладених у апеляції мотивів,
заперечення засудженого ОСОБА_6, який
просив про залишення вироку без змін,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляції прокурора, вважає, що вона не
підлягає задоволенню.

Доводи прокурора про те, що дії ОСОБА_6
по епізоду щодо ОСОБА_10 слід
кваліфікувати за ч.2 ст. 187 КК України,
не відповідають перевіреним в судовому
засіданні доказам.

Потерпілий ОСОБА_10 показав, що 23 липня
2008 року він на автотрасі Київ - Харків
домовився з незнайомими йому на той час
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 доїхати автомобілем
ОСОБА_6 до міста Полтава при умові, що
він, ОСОБА_10, заплатить за заправку
пальним автомобіля. Він погодився,
вважаючи, що оплата буде приблизно 15
грн.( прийнята на той час сума для
поїздки до м. Полтава) і сівши в
автомобіль, поклав там сумку з
відеокамерою. По дорозі зупинились
перед автозаправкою, вийшли з
автомобіля і ОСОБА_4 сказав показати
всі гроші, які у нього є. Він витягнув з
гаманця гроші, щоб розрахуватись і в
цей момент ОСОБА_4 вихватив у нього з
руки 320 грн. та з-за пояса мобільний
телефон. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в цей час
стояли поблизу автомобіля по обидві
сторони від нього. Вважаючи, що всі вони
діють спільно, він вихватив з сумки
свій ніж і став ним розмахувати.
Допускає, що можливо при цьому поранив
ОСОБА_4. Після цього ОСОБА_5 та ОСОБА_6
почали його бити. Він вирвався і втік.
Стверджує, що ні ОСОБА_5, ні ОСОБА_6 не
вимагали у нього грошей чи іншого
майна. Вважав, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 діяли
у групі з ОСОБА_4, оскільки в момент,
коли останній вирвав у нього гроші та
телефон, стояли поблизу машини.
Пояснюючи зміну своїх показань на
досудовому слідстві та частково в суді,
пояснив, що перебував у нетверезому
стані, що в певній мірі впливало на
сприйняття ним подій, що відбувались

Показання потерпілого ОСОБА_10 щодо
обставин, при яких згідно його
тверджень ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5,
діючи групою осіб, заволоділи його
грошима та мобільним телефоном,
суперечливі і змінювались під час
досудового слідства.

Свій висновок про те, що ОСОБА_4
діяв за попередньою змовою з ОСОБА_6 та
ОСОБА_5 на заволодіння його майном,
потерпілий будував на тому, що в той
час, коли ОСОБА_4 запропонував йому
заплатити за проїзд і показати які у
нього є гроші, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 стояли
поряд з ним, ОСОБА_10, поблизу
автомобіля.

.Засуджені ОСОБА_6 та ОСОБА_5
заперечували свою причетність до
заволодіння грошима та телефоном
ОСОБА_10 і показали, що кожен з них
вийшов з автомобіля, коли він
зупинився, з власних причин. ОСОБА_6 мав
намір перевірити автомобіль, а ОСОБА_8 -
вийти до туалету. Із ОСОБА_4 у змову на
заволодіння майном не вступали і не
знали про його намір. Вони не розуміли,
що ОСОБА_4 вимагає у ОСОБА_10 не гроші за
проїзд, а більшу суму і стверджували, що
інших вимог до потерпілого, ніж вимога
розрахуватись за проїзд на автомобілі,
ОСОБА_4 в їх присутності не ставив.
Підбігли до потерпілого лише після
того, як ОСОБА_10 витягнув ножа та вдарив
ним ОСОБА_4. Захищаючи останнього, вони
нанесли удари ОСОБА_10. Останній від них
втік.

З показань ОСОБА_6 вбачається, що при
розмові із ОСОБА_10 розрахуватись, той
витягнув 150 грн., а ОСОБА_4 сказав
показати всі гроші. Він не бачив як саме
ОСОБА_4 забирав у потерпілого гроші та
мобільний телефон, але почувши крик,
побачив як ОСОБА_10 б'є ножем ОСОБА_4.
Сприймаючи це як напад з боку ОСОБА_10,
вони із ОСОБА_5 почали захищати ОСОБА_4 і
нанесли при цьому удари потерпілому.

Засуджений ОСОБА_4 заперечував, що мав
намір заволодіти грошима та телефоном
ОСОБА_10 і стверджував, що запропонував
потерпілому заплатити за проїзд не 7
гривень, які той витягнув з кишені, а ту
суму, про яку домовлялись. У відповідь
ОСОБА_10 витягнув ніж та наніс йому удар
в живіт.

Суд ретельно перевірив обставини події
і прийшов до вірного висновку про те, що
в діях ОСОБА_6 на було умислу на
розбійний напад на потерпілого, і що
тілесні ушкодження потерпілому були
заподіянні не в процесі відкритого
заволодіння його майном, в стані уявної
оборони після того як ОСОБА_10 наніс
ОСОБА_4 ножове поранення.

ОСОБА_6 не заперечував, що виявивши у
своєму автомобілі відеокамеру та інше
майно потерпілого, таємно викрав його
та витратив на свої потреби.

З огляду на приведене суд правильно
перекваліфікував дії ОСОБА_6 з ч.2 ст. 187
КК України на ч.2 ст. 185 КК України.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання суд
виходив з вимог ст. 65 КК України і
врахував ступінь тяжкості вчиненого
злочину, який є злочином середньої
тяжкості, визнання засудженим вини та
розкаяння у скоєному, його позитивну
характеристику, той факт, що викрадена
відеокамера була повернута
потерпілому.

Обставин, які б обтяжували покарання
засудженого, суд не встановив.

З огляду на приведені обставини, що
суттєво пом'якшують покарання ОСОБА_6,
та на дані про його особу, суд прийшов
до вірного висновку про можливість
виправлення засудженого без
відбування покарання з випробуванням.

Підстав для скасування вироку колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст. 366 КПК України 1960 р., та
розділом Х1 Перехідних Положень КПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляцією прокурора, який брав участь в
суді першої інстанції щодо ОСОБА_6
залишити без задоволення, а вирок
Октябрського районного суду міста
Полтава від 16 січня 2013 року щодо нього -
без змін.

С У Д Д І :

Юренко Л.А. Лісіченко
Л.М. Маліченко В.В.