АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/1959/14, 11-кп/790/187/15 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 629/1359/14-к
Категорія: ст. 186 ч.2 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0000617 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 03 листопада 2014 року стосовно ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лозова Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого Лозівським міськрайонний судом Харківської області 01.12.2011 року за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 70 КК України до 2-х років 8 місяців позбавлення волі; на підставі ч.1 ст. 71 КК України, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 11.01.2010 року та остаточно призначено до відбуття покарання 3 роки позбавлення волі; звільненого від покарання умовно-достроково за постановою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 13.06.2013 року на невідбуду частину покарання - 09 місяців 22 дня,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України, з урахуванням вироку Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 01 грудня 2011 року, приєднано невідбуту частину покарання у виді 6 місяців та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 судові витрати за проведення товарознавчої експертизи № 1094 від 24.03.2014 року у розмірі 391 грн. 20 коп.
Питання щодо речових доказів вирішено на підставі норм, передбачених ст. 100 КПК України.
Згідно вироку, 18.03.2014 року близько 14 години 25 хвилин ОСОБА_7 знаходячись на вулиці Перемоги м. Лозова Харківської області, де побачив жінку яка проходила по тій же вулиці із двома пакетами в руках. Перебуваючи в ставні алкогольного сп`яніння, маючи умисел на відкрите заволодіння чужим майном, діючи із корисливого мотиву, з метою наживи, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, ОСОБА_7 підбіг ззаду до ОСОБА_8 і відкрито, вихопив з її рук два пакета, в яких знаходився міксер Scarlet SCC-046 вартістю 176 грн., пакунок пшеничної муки вагою 5 кг, вартістю 21 грн., брикет вершкового масла вагою 200 грамів вартістю 9, 80 грн.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок районного суду скасувати та призначити новий розгляд. В своїх апеляційних доводах апелянт посилається на те, що судом належним чином не роз`яснено йому наслідки розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, оскільки він під час судового розгляду клопотав про допит потерпілої, а також про те, що перед судовими дебатами він просив про перенесення судового засідання на іншу дату у зв`язку з поганим станом здоров`я, про що є відповідна медична довідка в матеріалах провадження, а в останньому слові заявляв відвід судді, але ці клопотання не було вирішено у зв`язку з чим, на думку обвинуваченого, були істотно порушенні його процесуальні права.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого, який підтримав подану апеляційну скаргу, а також думку прокурора щодо законності та обґрунтованості вироку, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з апеляційних доводів та пояснень обвинуваченого, які він надавав при апеляційному розгляді, суд першої інстанції порушив вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання щодо порядку дослідження доказів.
Доводи апелянта ОСОБА_7 підтверджуються даними звукозапису судового засідання (арк.38, 142), з яких вбачається те, що суд, вирішуючи питання щодо можливості застосування норм ч.3 ст.349 КПК України, з`ясувавши думку прокурора та обвинуваченого, постановив ухвалу про застосування відповідної процедури, але лише після цього роз`яснив обвинуваченому наслідки такої процесуальної дії. На думку колегії суддів та з урахуванням даних звукозапису судового засідання, вирішення зазначеного питання у такий спосіб є процесуально неприпустимим, оскільки за змістом норм ч.3 ст.349 КПК України, суд, перш ніж прийняти відповідні рішення, повинен ретельно з`ясувати, чи правильно сторони розуміють зміст фактичних обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Крім того, з урахуванням тієї обставини, що на той час ОСОБА_7 не мав захисника і самостійно здійснював свій захист, вказані обставини свідчать про неналежне виконання судом вимог ч.3 ст.349 КПК України.
Більш того, в подальшому під час судового розгляду, з застосуванням спрощеного порядку дослідження доказів, обвинувачений заявив письмове клопотання про порушення судом норм ст. 7 п.п.3,10,15 КПК України, втому числі щодо неналежного дотримання засад презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, створення судом необхідних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав, а також щодо необхідності безпосереднього допиту потерпілої ОСОБА_8 (арк.109) Але суд фактично проігнорував прохання обвинуваченого, не зважаючи на зміст клопотання та на той факт, що така процесуальна позиція ОСОБА_7 викликала необхідність зміни порядку та обсягу дослідження доказів, відповідно до норм ч.2 ст.349 КПК України (арк. 133,134).
Крім того, згідно даних звукозапису судового засідання, в останньому слові ОСОБА_7 заявив про відвід судді, а суд проігнорував цю заяву, хоча повинен був діяти згідно вимог норм ч.4 ст.365 КПК України. Вказані обставини, на думку колегії суддів, свідчать про наявність, допущених судом, істотних порушень КПК України.
Також знаходять своє підтвердження доводи обвинуваченого щодо хворобливого стану під час судового розгляду, оскільки за цих обставин суд оголошував перерву після дебатів для виклику швидкої медичної допомоги (арк.132, 133-135). Вказані обставини обумовлювали отримання судом відповідної медичної довідки щодо стану здоров`я ОСОБА_7 або взагалі унеможливлювали продовження судового розгляду у призначений день.
На вищевказані процесуальні порушення обґрунтовано посилається у своїх доводах обвинувачений, що з урахуванням зазначених обставин належить вважати істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. З огляду на викладене вбачається, що при судовому розгляді в суді першої інстанції дійсно порушено загальні засади кримінального провадження, передбаченні у нормах ст.ст. 17, 20, 22, 23, 26 КПК України, що вочевидь свідчить про обґрунтованість апеляційного прохання обвинуваченого щодо необхідності скасування оскаржуваного вироку, ухваленого з порушенням процесуального закону.

Поряд з цим оскаржуваний вирок є не вмотивований, оскільки в ньому, всупереч вимог ст. 370 та ст. 374 ч. 3 КПК України, не зазначено в чому фактично обвинувачений визнав себе винним, оскільки суд обмежився лише вказівкою про те, що допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав себе винним в інкримінованому йому злочині, оскільки відсутні показання обвинуваченого в частині фактичних обставин стосовно способу заволодіння чужим майном.

Зазначені обставини свідчать про порушення принципу безпосередності дослідження доказів, права обвинуваченого на захист, а також презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, які передбачені ст. 7 п.п. 10, 13, 16 КПК України серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати. Ці вимоги КПК України не дотримані судом першої інстанції при судовому розгляді, що свідчить про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які встановлені при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення. Разом з цим належить врахувати те, що необхідність дотримання при судовому розгляді вказаних загальних засад судочинства підтверджується практикою Європейського суду та змістом норм Європейської конвенції з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства.

Реалізуючи та дотримуючись загальних процесуальних засад кримінального провадження, що містяться у главі 2 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність декількох істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, що обумовлює необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції, що відповідає нормам ч. 1 ст. 412; п. 6 ч. 1 ст. 407; п.п. 1,3 ч. 1 ст. 409 КПК України.

Тобто вирок підлягає скасуванню лише внаслідок допущених судом істотних процесуальних порушень.

При новому судовому розгляді суду першої інстанції належить дотримуватися вимог чинного КПК України, в тому числі норм ст. 416 КПК України.

Дотримуючись вимог ст.ст. 197, 331 КПК України, стосовно обвинуваченого, з врахуванням наявності існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме того, що він може переховуватися від суду та правоохоронних органів, колегія суддів вважає можливим та необхідним продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 20 лютого 2015 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 331, 404, 405, ст. 407 ч. 1 п. 6; ст. 409 ч. 1 п. 3; ст. 412 ч. 1; 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити.

Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 03 листопада 2014 року стосовно ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжити до 20 лютого 2015 року.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді

________________ ______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_9