УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м.
Чернівці « 15 » січня 2008 р. колегія суддів судової палати у кримінальних
справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Горецької С.О.

суддів Колотила О.О., Кифлюка В.Ф.

за участю
прокурора Сулятицького І.С.

та адвоката
(тів) ОСОБА_1

розглянула
у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією адвоката
ОСОБА_1 в інтересах засудженої ОСОБА_2 на вирок Першотравневого районного суду
м. Чернівців від « 19» жовтня 2007 року.

Цим вироком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1

народження,
уродженка с. М. Кучурів
Заставнівського району Чернівецької області, громадянка України, українка, з
середньою освітою, розлучена, непрацююча, проживаюча у с М. Кучурів
Заставнівського району Чернівецької області, -

засуджена
за ст. 190 ч.2 КК України і їй призначено покарання у виді 1 (одного) року
позбавлення волі.

На
підставі ст.ст. 75, 76 КК України, ОСОБА_2 звільнено від відбування
призначеного покарання, з річним іспитовим строком і зобов'язано не виїжджати
за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу
кримінально-виконавчої системи, повідомляти ці органи про зміну місця
проживання.

Цивільні
позови ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 - задоволено повністю.

Стягнуто із
засудженої ОСОБА_2:

- на користь потерпілого ОСОБА_3 матеріальну
шкоду в сумі 1375 (одна тисяча триста сімдесят п'ять) гривень;

Справа № 11-
34/2007р. Головуючий у І інстанції-
Вівдиченко Т.Р.

Категорія ст.
190 ч.2 КК України Доповідач Горецька C.O.

·
на користь потерпілого ОСОБА_4 матеріальну шкоду в сумі
1350 (одна тисяча триста п'ятдесят) гривень;

·
на користь потерпілого ОСОБА_5 матеріальну шкоду в сумі
1485 (одна тисяча чотириста вісімдесят п'ять) гривень;

Міру запобіжного
заходу до вступу вироку в законну силу, засудженій ОСОБА_2 змінено з утримання
під вартою на підписку про невиїзд та її звільнено з-під варти в залі суду.

Згідно вироку
суду ОСОБА_2 визнано винуватою і засуджено за те, що вона в квітні 2000 року,
вступивши в попередню злочинну змову з особою щодо якої справу виділено в
окреме провадження, переслідуючи корисливу мету заволодіння майном громадян,
шляхом обману, під видом відкриття закордонних віз для громадян та, знаходячись
по місцю тимчасового проживання в орендованій квартирі по АДРЕСА_1, надала
громадянці ОСОБА_6, завідомо неправдиву інформацію щодо відкриття нею візи для
виїзду за кордон у Грецію та під вказаними надуманими приводами в травні та
червні 2000 року отримала від ОСОБА_6 гроші в сумі 3100 доларів США (16740
гривень).

Однак, ОСОБА_2
свої зобов'язання виконувати не збиралась, оскільки повноважень від
консульських дипломатичних зарубіжних країн не мала, отриманні гроші обернула
на свою користь, завдавши потерпілій матеріальної шкоди на вищевказану суму.

В липні 2000
року та 25.07.2003 року продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_2 повторно,
вступивши в попередню злочинну змову з особою щодо якої справу виділено в
окреме провадження, переслідуючи корисливу мету заволодіння майном громадян,
шляхом обману, під видом відкриття закордонних віз для громадян, надала громадянам
- ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_4 та громадянці ОСОБА_8 завідомо неправдиву
інформацію щодо відкриття нею віз для виїзду за кордон у Грецію та під
вказаними надуманими приводами в травні та червні 2000 року отримала від
ОСОБА_3 гроші в сумі - 250 доларів США (1375 грн.), ОСОБА_7 - 270 доларів США
(1485 грн.), ОСОБА_5 - 270 доларів США (1485 грн.), ОСОБА_4. - 250 доларів США
(1350 грн.), ОСОБА_8 - 80 доларів США (426 грн.), чим своїми діями спричинила
потерпілим матеріальної шкоди на вказані суми.

В апеляції
адвокат ОСОБА_1 просить вирок суду щодо ОСОБА_2 скасувати як незаконний та
необгрунтований, оскільки вважає, що у справі відсутні письмові докази
отримання нею грошей від потерпілих, окрім ОСОБА_8

Крім того, якщо
суд прийде до висновку про наявність вини ОСОБА_2 за ст. 190 КК
України, то апелянт просить звільнити її від відповідальності

відповідно до
Закону України «Про Амністію» або у зв'язку із закінченням строків давності.

Свої
вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не здобуто
переконливих доказів щодо доведеності вини ОСОБА_2 в отриманні нею грошей від
громадянки ОСОБА_6 в сумі 16 000 грн. за відкриття візи через фірму «Сабо»,
посилаючись при цьому на показання свідка ОСОБА_9.

Також
суд безпідставно визнав винною ОСОБА_2 у скоєнні нею шахрайства і щодо громадян
ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_8, оскільки вказані особи, за
винятком ОСОБА_8 не представили суду документів (розписки), що ОСОБА_2 брала у
них гроші, а при їх допиті вони давали суперечливі показання.

Що
стосується епізоду позички ОСОБА_2 грошей у ОСОБА_8, то апелянт вважає, що у її
діях відсутній склад злочину, передбачений ст. 190 КК України, оскільки гроші,
які вона мала повернути потерпілій через певний строк повернути їй не вдалось,
про це вона повідомила ОСОБА_8 та дала їй розписку, на що остання погодилась, а
коли ОСОБА_2 мала змогу повернути борг, то ОСОБА_8 не проживала за відомою їй
адресою. Але після уточнення адреси потерпілої - борг їй був повернутий.

При
вказаних обставинах вважає, що справа відносно ОСОБА_2 підлягає закриттю згідно
ст. 49 КК України, у зв'язку із закінченням строку давності - за події 2000
року, а постанова про оголошення розшуку ОСОБА_2 не може служити перешкодою до
застосування ст. 49 КК України, так як фактично розшук не проводився протягом
6-ти років.

Посилається
і на те, що судом під час судового слідства безпідставно було відмовлено в
заявленому клопотанні щодо застосування до ОСОБА_2 амністії, оскільки вважає,
що у її матері немає інших окрім ОСОБА_2 працездатних дітей на території
України.

Заслухавши
доповідь судді, адвоката ОСОБА_1, який підтримав подану ним апеляцію, думку
прокурора, який просив вирок суду залишити без змін, а апеляцію без
задоволення, розглянувши справу, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів прийшла
до висновку, що апеляція адвоката задоволенню не підлягає, виходячи із
наступного.

При
розгляді даної справи районний суд повно, всебічно і об'єктивно встановив
фактичні обставини подій, які мали місце в травні - липні 2000 року, а також
25.07.2003 року і прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_2 у
скоєнні нею злочину, передбаченого ст. 190 ч.2 КК України, при цьому, вірно
вказав на докази у вироку суду, які підтвердили вину засудженої у скоєному.

Посилання
апелянта на те, що вирок суду є незаконним та необгрунтованим також є
безпідставними, оскільки в діях ОСОБА_2 відсутній склад злочину, передбачений
ст. 190 ч.2 КК України, що підтверджується відсутністю письмових доказів
отримання нею грошей від потерпілих.

Винність
ОСОБА_2 у вчиненні нею злочину повністю доведена в ході як досудового та
судового слідства, суд першої інстанції дав правильну оцінку її діям, доказам
по справі, взяв до уваги ті з них, які узгоджуються з фактичними обставинами
справи.

Так,
показаннями потерпілої ОСОБА_6 підтверджено, те, що ОСОБА_2 пообіцяла відкрити
візу до Італії для її дочки, вказавши, що має зв'язки з фірмою «Сабо», але, не
виконавши свої зобов'язання, взяла у неї гроші в сумі З 100 доларів США.

Твердження
адвоката, що вказану суму грошей ОСОБА_2 не брала у потерпілої є
безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду
справи в суді, вищевказана сума потерпілій була відшкодована родичами
засудженої.

Показаннями
свідка ОСОБА_8 (а.с.426 т.2), а також її заявою від 04.08.2003 року (а. с 132 т.1)
підтверджено факт позички у неї ОСОБА_2 грошей в сумі 80 доларів США, які вона
тривалий час не повертала, а розписку, в якій вона обіцяла повернути
вищевказану суму грошей та на яку посилається адвокат в апеляції, засуджена
написала лише в райвідділі міліції, тобто після повідомлення потерпілої про
вчинене ОСОБА_2 в правоохоронні органи.

Показаннями
потерпілих ОСОБА_3, ОСОБА_5(а. с
418-434 т.2), ОСОБА_4. (а. с. 102-104 т.2), ОСОБА_7 (а. с. 33-35 т.2) також
підтверджено обставини, при яких ОСОБА_2 обіцяла влаштувати їх на роботу в
Грецію та допомогти з оформленням документів та візи, але, не виконавши свої
зобов'язання, брала у них гроші.

Показаннями
свідка ОСОБА_10 (а. с 113 т.1,
154-155 т.2), (а. с. 418-434 ) підтверджено те, що ОСОБА_2 з чоловіком знімали
у нього квартиру по вул. Авангардній,
43/25, а потім невідомо куди зникли, після того в кімнаті він знайшов паспорт
та ксерокопії паспортів, за якими згодом приходили люди і шукали свої
документи.

Показаннями
свідка ОСОБА_9 підтверджено факт звернення до нього громадян як до директора
туристичної фірми, які стверджували, що для оформлення візи здавали гроші і
документи його працівникам, але потім було з'ясовано, що це вчинила ОСОБА_2,
яка у нього не працювала.

Вчинення
засудженою злочину, передбаченого ст. 190 ч.2 КК України також підтверджується:

- протоколами усних заяв потерпілих про
злочин - ОСОБА_6 (а. с. 36, т.1),

ОСОБА_3
(а. с. 38, т.1), ОСОБА_7 (а.
с 40, т.1), ОСОБА_8 (а. с. 132

т.1),
ОСОБА_5 (а. с. 41, т.2).

- копіями заяв-анкет на отримання
закордонних паспортів на ім'я ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6,
згідно яких вказані особи дійсно отримували закордонні паспорти (а. с. 124- 130
т. 1);

- довідкою ліцензійно-реєстраційної
палати та ДПА у Чернівецькій

області про те, що
ОСОБА_2 не являється засновником юридичних фірм та не значиться як платник
податків (а. с. 218, 221 т.2);

- листом
начальника консульського відділу посольства Греції в Україні від 13.03.2007
року, згідно якого ОСОБА_2 не отримувала візу в консульських установах Греції в
Україні та не є представником акредитованої туристичної фірми та іншими
зібраними по справі доказами, які судом були перевірені і їм дана вірна
юридична оцінка.

Посилання
адвоката на те, що справа відносно ОСОБА_2 підлягає закриттю згідно ст. 49 КК
України, у зв'язку із закінченням строку давності - за події 2000 року є
надуманими, оскільки як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 вчинила злочин
середньої тяжкості і згідно ст. 49 ч.1 п.3 КК України, особа звільняється від
кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання
вироком законної сили минуло п'ять років і, хоча з моменту скоєння злочину
минуло більше п'яти років, однак слідчим шляхом неможливо було встановити
місцезнаходження ОСОБА_2, оскільки остання переховувалась, тому у зв'язку з цим
провадження досудового слідства у справі неодноразово зупинялося і періодично
поновлювалося для проведення ряду слідчих та оперативних дій і 22.10.2003 року
щодо ОСОБА_2 було оголошено розшук.

Таким
чином, факт збігу строку давності по даній справі на що посилається апелянт,
відсутній, оскільки згідно ч.2 ст. 49 КК України, вразі ухилення особи від
слідства та суду, перебіг давності зупиняється і відновлюється з дня з'явлення
особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від
кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло 15 років.

Крім
того, згідно ч.3 ст. 49 КК України, перебіг давності переривається, якщо до
закінчення строків (в даному випадку - 5 років) особа вчинила новий злочин
середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в
цьому разі починається з дня вчинення нового злочину (в даному випадку - тобто
не з липня 2000 року, коли ОСОБА_2 вчинила перший злочин, а з 25.07.2003 року,
коли вчинила останній злочин.). При цьому строки давності обчислюються окремо
за кожний злочин.

Також
судом не можуть бути взяті до уваги і посилання адвоката на те, що під час
судового слідства безпідставно було відмовлено в заявленому клопотанні щодо
застосування до ОСОБА_2 амністії, оскільки вважає, що у її матері немає інших,
окрім ОСОБА_2, працездатних дітей на території України.

Відповідно до
ст. 1 п. «Г» Закону України «Про амністію» від 19.04.2007 року, амністія може
бути застосована до осіб, які мають одного чи обох батьків, які досягай
70-річного віку, за умови, що в цих батьків немає інших непрацездатних дітей.

Як
вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 не є суб'єктом амністії, так як крім
неї, у матері засудженої є ще інша донька ОСОБА_11 - 1958 року народження, яка
перебуває у Греції і згідно документів, які долучались апелянтом до матеріалів
справи є працездатною.

Дії ОСОБА_2
вірно кваліфіковані за ст. 190 ч.2 КК України.

При
призначенні покарання засудженій, суд, відповідно до ст.65 КК України, врахував
ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, її стан здоров'я, а також те,
що вона вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно
характеризується по місцю проживання.

Інші
обставини, які наводив у скарзі апелянт, не дають також підстав вважати їх
такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого засудженою ОСОБА_2
злочину.

При
проведенні досудового слідства та судового розгляду справи щодо ОСОБА_2,
порушень норм КПК України не встановлено, а тому підстав для скасування або
зміни вироку, як про це просив апелянт, немає.

З
врахуванням обставин справи, колегія суддів вважає, що покарання, призначене
судом за ст. 190 ч.2 КК України, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України, у виді 1
(одного) року іспитового строку, слід залишити, оскільки воно є необхідним і
достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи
з наведеного та керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію
адвоката ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Першотравневого районного
суду м. Чернівців від « 19 » жовтня 2007 року щодо ОСОБА_2 - без змін.