Тарутинський районний суд Одеської області
Справа № 514/1048/15-к
Провадження по справі № 1-кс/514/162/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 серпня 2015 року смт Тарутине
Слідчий суддя Тарутинського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши внесене в кримінальному провадженні №0000618 від 19 листопада 2014 року прокурором Тарутинського району Одеської області ОСОБА_3 клопотання про продовження строку тримання під вартою стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Іванчанка Тарутинського району Одеської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, освіта неповна середня, не працюючого, раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК України та додані до клопотання матеріали , -

В С Т А Н О В И В :
До слідчого судді Тарутинського районного суду Одеської області звернувся прокурор Тарутинського району Одеської області ОСОБА_3 з клопотанням про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , посилаючись на те, що 16 листопада 2014 року біля 23 години ОСОБА_4 , перебуваючи в смт Березине Тарутинського району Одеської області, вступив в злочинну змову з мешканцями вказаного селища ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , направлену на доведення шляхом спонукання вживання алкогольних напоїв неповнолітньої ОСОБА_8 до безпорадного стану та із використанням такого стану та погрозою застосування фізичного насильства вступити в статеві зносини і задовольнити статеву пристрасть неприродним способом всупереч та з ігноруванням волі ОСОБА_8 .

З цією метою ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 привезли ОСОБА_8 до бару «Едельвейс» по вул. Набережній, 15, смт Березине Тарутинського району Одеської області, де шляхом умовляння та переконання змусили її вжити алкогольні напої.

Після чого ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 привезли ОСОБА_8 до будинку по АДРЕСА_3 , де також змусили її вжити алкогольні напої, чим позбавили можливості усвідомлювати навколишню обстановку і розуміти значення вчинюваних з нею дій.

Для безперешкодної реалізації спільного злочинного наміру, направленого на зґвалтування та насильницьке задоволення статевої пристрасті неприроднім способом з використанням безпорадного стану неповнолітньої потерпілої, ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 привезли ОСОБА_8 до будинку по АДРЕСА_3 , де до них приєднався мешканець смт Березине ОСОБА_9 .

Після чого, реалізуючи спільний злочинний намір, направлений на зґвалтування та насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом з погрозою застосування фізичного насильства та використанням безпорадного стану неповнолітньої потерпілої, знаходячись в покинутому будинку по АДРЕСА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, погрожуючи застосуванням фізичного насильства, використовуючи безпорадний та психічно пригнічений стан неповнолітньої потерпілої, розуміючи, що ОСОБА_8 не може чинити опір, порушуючи її статеву свободу та недоторканність, використовуючи перевагу у фізичній силі, ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 почергово здійснили з ОСОБА_8 насильницькі статеві гетеросексуальні зносини та задовольнили статеву пристрасть неприродним способом всупереч її волі.

Продовжуючи реалізовувати спільний злочинний намір, направлений на зґвалтування та насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом з погрозою застосування фізичного насильства та використанням безпорадного стану неповнолітньої потерпілої, ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 привели ОСОБА_8 до будинку по АДРЕСА_3 , де діючи проти волі потерпілої з використанням переваги у фізичній силі почергово вступили з неповнолітньою потерпілою в статеві зносини та задовольнили статеву пристрасть неприродним способом всупереч її волі.

19 листопада 2014 року за даним фактом внесено відомості до ЄРДР за № 0000618, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

21 листопада 2014 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України за ознаками: зґвалтування неповнолітньої, тобто статеві зносини, з використанням безпорадного стану потерпілої особи, вчинене групою осіб.

21 листопада 2014 року ОСОБА_4 затриманий в порядку ст. ст. 40, 104, 131, 132, 208-211, 213 КПК України.

23 листопада 2014 року слідчим суддею Тарутинського районного суду Одеської області відносно підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 18 січня 2015 року включно.

14 січня 2015 року слідчим суддею Тарутинського районного суду Одеської області відносно підозрюваного ОСОБА_4 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 21 лютого 2015 року включно.

22 січня 2015 року ухвалою Апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу на рішення слідчого судді про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 повернуто захиснику у зв`язку з пропущенням строків подання апеляції.

10 лютого 2015 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч .2 ст. 153 КК України за ознаками : задоволення статтевої пристрасті неприроднім способом із погрозою застосування фізичного насилля, з використанням безпорадного стану потерпілої особи, вчинене групою осіб, а також щодо неповнолітньої особи; зґвалтування, тобто статеві зносини із погрозою застосування фізичного насилля та використання безпорадного стану потерпілої особи, вчинене групою осіб щодо неповнолтіньої особи.

20 лютого 2015 року ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області строк тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 продовжено на 50 діб до 11 квітня 2015 року.

10 квітня 2015 року ухвалою колегії суддів апеляційного суду Одеської області запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 продовжено на 60 діб, тобто до 10 червня 2015 року включно.

09 червня 2015 року ухвалою слідчого судді Тарутинського районного суду Одеської області строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 продовжено до 07 серпня 2015 року включно.

Враховуючи, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 закінчується 07 серпня 2015 року, прокурором у клопотанні ставиться питання про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 на 60 діб з дня постановлення ухвали, посилаючись на те, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого та тяжкого злочинів, може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, знищити, сховати та спотворити речі і документи, які мають істотне значення для з`ясування обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілу, свідків та інших підозрюваних у цьому провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання у повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання, пояснивши, що перебуваючи на волі не буде ухилятись від слідства та суду, і буде належним чином виконувати свої процесуальні обов`язки.

Захисник обвинуваченого заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на його необгрунтованість та просив обрати його підзахисному запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Перевіривши клопотання та додані матеріали, заслухавши думку прокурора, пояснення обвинуваченого, захисника, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Так, запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, пов`язане із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК.

Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1 - 5 ч. 1 ст. 177 КПК та не підлягає розширеному тлумаченню.

Відповідно до ч.ч. 3, 5 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого.

У справі «Єлоєв проти України» (Заява № 17283/02), рішення Європейського суду з прав людини від 06 листопада 2008 року, суд зазначив, що пункт 4 статті 5 Конвенції забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою (справа «Буткевічюс проти Литви» (Butkevicius v. Lithuania), № 48297/99, п. 43, ECHR 2002-II).

У справі «Третьяков проти України» ЄСПЛ констатує, що рішення суду про продовження строку тримання під вартою не може базуватись на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання заявника під вартою; і суд має з`ясувати можливість застосування до заявника будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою.

Як встановлено слідчим суддею, ОСОБА_4 постійно перебуває під вартою з 21 листопада 2014 року, тобто понад вісім місяців, досудове розслідування в цій справі вже закінчено, всі необхідні слідчі дії, у тому числі щодо фіксації речових та інших доказів проведені, а тому суд вважає, що продовження дії запобіжного заходу, обраного щодо ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою не є доцільним з тих підстав, що на цей час заявлені ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані при застосуванні запобіжного заходу та при його продовженні, зменшилися та не виправдовують тримання особи під вартою.

Слідчий суддя погоджується з доводами прокурора про наявність ризику, що підозрюваний ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, позаяк він раніше вже був двічі засуджений Тарутинським районним судом Одеської області за ч.ч. 2, 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК України та ч. 2 ст. 263 КК України та про те, що він може незаконно впливати на потерпілу.

Разом з тим, слідчий суддя дійшов висновку, що прокурором не доведено існування ризиків перешкоджання ОСОБА_4 кримінальному провадженню іншим чином та переховування від органів досудового розслідування та суду, позаяк доказів цьому не надано.

Крім того, у суду відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_4 процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, та його належну поведінку.

Змінюючи обвинуваченому запобіжний захід із тримання під вартою, суд також виходить із того, що сама лише тяжкість злочину, вчинення якого інкримінується ОСОБА_4 , не є безумовною підставою для тримання його під вартою, а повинна враховуватись у сукупності з іншими обставинами та даними про особу обвинуваченого, зокрема, те, що він має постійне місце проживання.

За таких обставин, суд вважає, що відсутні ризики, передбачені ст. 177 КПК України та доходить висновку про наявність підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому із триманням під вартою на інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою - домашній арешт.

Окрім того, прокурором не наведено підстав про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, хоча при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою така можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів обов`язково має бути розглянута (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

За таких обставин, суд доходить висновку про наявність підстав для обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зокрема домашнього арешту.

Частинами 1 та 2 ст. 181 КПК України визначено, що домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Тому, до підозрюваного ОСОБА_4 , з урахуванням вимог ст. 181 КПК України слід застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з покладенням на нього обов`язків прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за першою вимогою; здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну; утриматись від спілкування із свідками, експертами, підозрюваними, обвинуваченими в даному кримінальному провадженні; не залишати місце постійного проживання без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді, суду з 19 години до 08 години ранку наступної доби.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту при фактичних обставинах цієї справи та повідомленої ОСОБА_4 підозри, з урахуванням встановлених ризиків, на думку суду, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, позаяк дозволить досягти мети застосування запобіжних заходів, визначеної у ст. 177 КПК України.

Разом з тим, підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу, ніж домашній арешт, наразі не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 193, 194, 199 КПК України,-

П О С Т А Н О В И В:
В задоволені клопотання прокурора Тарутинського району Одеської області ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_4 - відмовити.

Застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 19 години до 08 години ранку щодобово до 02 жовтня 2015 року включно.

Домашній арешт ОСОБА_4 здійснювати за адресою його постійного проживання, а саме: АДРЕСА_1 , та при цьому покласти на нього обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за першою вимогою; здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну; утриматись від спілкування зі свідками, експертами, підозрюваними, обвинуваченими в даному кримінальному провадженні; не залишати місце постійного проживання без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді, суду.

Вважати ОСОБА_4 таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Виконання ухвали покласти на Тарутинський РВ ГУМВС України в Одеській області.

Копію ухвали після її проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору і направити начальнику Ізмаїльської установи виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№ 22).

Роз`яснити ОСОБА_4 , що під час здійснення за ним контролю з приводу виконання ухвали слідчого судді Тарутинського районного суду Одеської області від 05 серпня 2015 року щодо обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, працівники органу внутрішніх справ мають право з`являтися за місцем його проживання, а також вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1