АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/74/15-к Номер провадження 11-кп/786/212/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем судового засідання ОСОБА_5

за участі

прокурора ОСОБА_6
представника ПВК № 64 ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в м. Полтаві провадження відносно ОСОБА_8 за апеляцією прокурора прокуратури Ленінського району м. Полтави на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 28.01.2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Цією ухвалою

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше судимого:
- 19.09.2012 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185,75 КК України на три роки позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на два роки;

- 07.08.2013 року Гребінківським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України на три роки один місяць позбавлення волі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 10.06.2014 року на підставі ст. 6 Закону України "Про амністію" від 08.04.2014 року невідбутий строк покарання скорочено наполовину - до одного року двох місяців двадцяти п`яти днів позбавлення волі

- звільнено умовно-достроково на невідбутий строк п`ять місяців двадцять два дні.
В апеляційній скарзі прокурор прохає ухвалу суду скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження; дослідити подання, характеристику, довідку про заохочення та стягнення, а також матеріали особової справи засудженого; постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання Полтавської виправної колонії УДПтСУ у Полтавській області (№ 64) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 ..

В обґрунтування своїх вимог вказав, що згідно наданих адміністрацією Полтавської виправної колонії № 64 матеріалів, засуджений ОСОБА_8 відбуваючи покарання з 2013 року два заохочення отримав лише в 2014 році, а також допустив три порушення режиму утримання, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення та не доводить його сумлінну поведінку.

Прокурор вважає, що суд не взяв до уваги поведінку засудженого протягом усього строку відбування покарання, а тому застосування до нього положень ст. 81 КК України є передчасним. При цьому прокурор звертає увагу на те, що раніше ОСОБА_8 комісією виправної установи відмовлялося в застосуванні пільг, передбачених ч. 1 ст. 101 КВК України та 82 КК України як такому, що не досяг необхідного ступеню виправлення.

Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржили.

Як вбачається з матеріалів провадження, задовольняючи подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання у виті позбавлення волі суд послався на те, що засуджений своєю поведінкою та ставлення до праці довів, що став на шлях виправлення та відбув 2/3 частини призначеного йому покарання, а тому підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання на підставі ст.81 КК України.

Заслухавши доповідача; прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала доводи апеляції; представника ПВК № 64 ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_8 які заперечували проти задоволення апеляції; перевіривши доводи апеляції прокурора, а також дослідивши матеріали провадження та особової справи засудженого колегія суддів прийшла до такого.

Згідно ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставлення до праці довів своє виправлення. За змістом п.2 ч.2 ст.81 КК України таке звільнення може бути засновано після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом у разі, якщо до погашення або зняття судимості за умисний злочин особа знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Як вбачається з матеріалів справи вироком Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_8 був засуджений за умисний злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України та знову вчинив умисний злочин, за який засуджений вироком Гребінківського районного суду Полтавської області від 07.08.2013 року за ч.2 ст.185,71 КК України на три роки один місяць позбавлення волі. В місцях позбавлення волі ОСОБА_10 з 10.09.2013 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 10.06.2014 року, засудженому ОСОБА_8 згідно ст.6 ЗУ «Про амністію у 2014 році» невідбуту частину покарання за вироком Гребінківського районного суду Полтавської області від 07.08.2013 року яка станом на 19.04.2014 року становить два роки п`ять місяців двадцять один день скорочено на половину. У відповідності до ст.11 ЗУ «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_8 визначено новий строк покарання один рік два місяці двадцять п`ять днів який слід обраховувати з 19.04.2014 року.

З урахуванням вище зазначеної ухвали суду від 16.06.2014 року кінець строку покарання визначеного ОСОБА_8 14.07.2015 року, а 2/3 строку зазначеного покарання 03.12.2014 року.

Таким чином станом на 16.12.2014 року (дата засідання комісії Полтавської ПВК № 64) відбута частина покарання становить один рік три місяці шість днів та є більшою 2/3 визначеного ОСОБА_8 покарання.

Згідно дослідженої судом характеристики ОСОБА_8 позитивно характеризується,як особа що своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці довела своє виправлення.

Згідно довідки та матеріалів особової справи за сумлінну поведінку та ставлення до праці , 29.03.2014 та 28.06.2014 року правами начальника відділення ОСОБА_8 оголошені подяки. Заходи стягнення до ОСОБА_8 не застосовувались.

Доводи апеляції щодо допущення ОСОБА_8 в 2014 році трьох порушень режиму утримання, які на думку апелянта свідчать про те, що засуджений не став на шлях виправлення є аналогічними тим, що перевірялись судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Як вірно зазначив суд, за змістом ст.134 КВК України при призначенні заходів стягнення враховуються причини, обставини і мотиви вчинення порушення, поведінка засудженого до вчинення проступку, кількість і характер раніше накладених стягнень, а також пояснення засудженого щодо суті проступку. Стягнення може бути накладене лише на особу, яка вчинила проступок, і не пізніше десяти діб з дня виявлення проступку, а якщо у зв`язку з проступком проводилась перевірка, то з дня її закінчення, але не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

З матеріалів особової справи вбачається, що після з`ясування обставин подій, що стали приводом для складання рапортів інспектора ВНІБ щодо ОСОБА_8 та після пояснень останнього, а також проведення з засудженим бесід виховного характеру, начальник відділення не визнав діяння ОСОБА_8 проступками, за які можуть бути накладені стягнення.

Оскільки діяння засудженого ОСОБА_8 не потягли за собою накладення стягнення та закінчилися визначені ст.134 КПК України строки для накладення стягнень, колегія суддів погоджується з висновками суду щодо безпідставності доводів апеляції про нібито допущені ОСОБА_8 проступки, які свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

В ході апеляційного перегляду, представник ПВК № 64 ОСОБА_7 заперечував проти доводів прокурора про те, що згідно наявних в матеріалах особової справи засудженого опитувальних листів (а.с.30,34) ОСОБА_8 не заслуговує переведення до дільниці соціальної реабілітації та заміни покарання більш м`яким, як такий що не досяг необхідного ступеню виправлення. При цьому він зазначив, що в ході подальшого відбування ОСОБА_8 покарання, з ним постійно проводилась виховна робота та на час звернення до суду з поданням ОСОБА_8 твердо став на шлях виправлення про що свідчить його поведінка та ставлення до праці.

Таким чином суд вірно встановив, що засуджений ОСОБА_8 сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув більше 2/3 строку покарання призначеного судом, а тому до нього може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. За таких обставин апеляційні вимоги не підлягають до задоволення.

З урахуванням вище викладеного та керуючись ч.2 ст.376,ст.ст. 404,407, 418 КПК України колегія суддів , -

У Х В А Л И Л А :
Апеляцію прокурора ОСОБА_11 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 28.01.2015 року щодо умовно-дострокового звільнення ОСОБА_8 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

С У Д Д І :
ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14