Справа № 752/6920/15-к
Провадження №: 1-кп/752/508/15

У Х В А Л А
підготовчого судового засідання
22.05.2015 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

провівши в приміщенні суду підготовче судове засідання кримінального провадження № 0001644 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 190 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 , суд, -

встановив:
до Голосіївського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 190 КК України.

Прокурор просив призначити судовий розгляд, зазначив, що обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування відповідають вимогам КПК України, кримінальне провадження підсудне Голосіївському районному суду м. Києва, підстав для його закриття або повернення обвинувального акту не має.

Обвинувачений не заперечував щодо призначення судового розгляду.

За наслідками проведення підготовчого судового засідання судом встановлено наступне.

Кримінальне провадження підсудне Голосіївському районному суду м. Києва.

Так, відповідно до вимог ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право, на ряду з іншим, повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити на ряду із іншим, такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; дату та місце його складання та затвердження.

Органом досудового слідства вказані вимоги закону не виконані.

Як видно з обвинувального акту, він складений в порушення вимог ст. 291 КПК України, оскільки формулювання обвинувачення не відповідає викладеним фактичним обставинам кримінального правопорушення та правовій кваліфікації вчинення кримінального правопорушення.

Так, в обвинувальному акті у викладі фактичних обставин зазначається, що ОСОБА_3 та невстановлена слідством особа вступили у злочинну змову з ОСОБА_5 з метою заволодіння чужим майном. ОСОБА_3 надав ОСОБА_5 паспорт на ім`я ОСОБА_6 та пояснив, що у магазині для отримання кредиту необхідно буде назватись ОСОБА_6 .. Після чого, ОСОБА_5 використавши паспорт наданий ОСОБА_3 отримав споживчий кредит на два мобільні телефони загальною вартістю 3973 грн. 52 коп., не маючи наміру виплачувати кредит. Крім того, ОСОБА_3 та невстановлена особа повторно вступили у злочинну змову з ОСОБА_7 з метою заволодіння чужим майном шляхом обману. Після чого, ОСОБА_7 отримав споживчий кредит на два мобільні телефони, загальною вартістю 3098 грн. не маючи наміру виплачувати кредиту. Далі ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та невстановлена особа розпорядились викраденим на власний розсуд.
Вищевказані діяння ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфікуюся за ч. 2 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном (шахрайство), шляхом обману, вчиненими повторно, за попередньою змовою групою осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 32 КК України повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 32 КК України повторність, передбачена частиною першою цієї статті відсутня при вчиненні продовжуваного злочину, який складається з двох або більше тотожних діянь, об`єднаним єдиним наміром.
Із викладу фактичних обставин, враховуючи, що обвинувачений раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, його перший епізод шахрайства окремо не кваліфікується, не зрозумілим являється чому слідчим застосована кваліфікуюча ознака «повторність».
Крім того, не зрозумілим являється чому ніяким чином не кваліфікуються пособницькі дії ОСОБА_3 у використанні паспорта на ім`я ОСОБА_6 та чому слідчим зазначено, що викраденими, а не привласненими телефонами ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та невстановлена особа розпорядились на власний розсуд.
Наступні два епізоди шахрайства кваліфікуються за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 190 КК України, в першому випадку вказано, що ОСОБА_3 та невстановлена особа вступили у змову із ОСОБА_5 для заволодіння шляхом обману чужим майном для чого ОСОБА_3 ОСОБА_5 надав паспорт на ім`я ОСОБА_6 , проте під час оформлення кредиту ОСОБА_5 був затриманий працівниками міліції. В іншому випадку ОСОБА_3 , невстановлена особа вступили у змову із ОСОБА_7 для заволодіння шляхом обману чужим майном, для чого останній підшукав ОСОБА_8 , після чого ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та невстановлена особа вступили у змову зі ОСОБА_8 щодо заволодіння шляхом обману чужим майном. Проте під час отримання ОСОБА_8 кредиту його було затримано працівниками міліції.
У реєстрі матеріалів досудового розслідування, доданому до обвинувального акту містяться відомості про те, що 01.03.2007 р. винесено постанову про притягнення в якості обвинуваченого ОСОБА_8 , та 06.03.2007 р. винесено постанову про притягнення у якості обвинуваченого ОСОБА_7 , проте жодних даних про те, що вину ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які, як зазначено в обвинувальному акті діяли у співучасті із ОСОБА_3 , доведено і встановлено обвинувальними вироками , що набрали законної сили, - відсутні, що є порушенням однієї із засад кримінального провадження презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини (ст. 17 КПК України).
При поверненні обвинувального акту прокурору, суд враховує відсутність правового механізму для примусу прокурора змінити обвинувачення в суді під час судового розгляду, а тому вважає, що перевірений обвинувальний акт підлягає безумовному поверненню прокурору без обговорення питання про можливе використанні прокурором у наступному під час судового розгляду можливостей, які надає прокурору ст. 338 КПК України, оскільки закон дозволяє прокурору змінити обвинувачення в суді не для виправлення описок, граматичних помилок, неузгодженостей окремих частин тексту обвинувального акту, а виключно для зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення і тільки за результатами судового розгляду при встановленні нових фактичних обставин кримінального правопорушення.
Наведені порушення вимог КПК України у цілому не дають суду підстав для призначення судового розгляду у даному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим вказаний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для усунення зазначених недоліків.

Керуючись п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд,-

ухвалив:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001644 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 190 КК України, - повернути прокурору прокуратури Голосіївського району м. Києва.

Ухвала про повернення обвинувального акта може бути оскаржена в апеляційному порядку потягом семи діб з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1