В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27.01.2015 Справа №607/57/15-к

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000087 від 1 грудня 2014 року відносно :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Байківці Тернопільського району, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, котрий має на утриманні малолітню дитину, сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.402 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, на якого покладалися обов`язки щодо сумлінного, точного та вчасного виконання відданих командирами (начальниками) наказів, усупереч вимог ст.ст. 11, 30, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, порушуючи військову дисципліну, будучи зобов`язаним неухильно виконати накази командира (начальника) військової частини пп НОМЕР_1 , відчуваючи свою безкарність, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно, з мотивів хибно зрозумілих інтересів служби, 5 серпня 2014 року близько 8 години 30 хвилин, перебуваючи на території військової частини пп НОМЕР_1 , що за адресою: АДРЕСА_2 у службовому кабінеті заступника командира даної військової частини з бойової підготовки старшого лейтенанта ОСОБА_7 , знаючи, що відданий йому командиром військової частини пп НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_8 наказ від 1 серпня 2014 року № 62 «Про вибуття особового складу, що залишився в пункті постійної дислокації в район виконання завдань за призначенням», є законним, будучи із цим наказом ознайомленим та розуміючи, що останній за своєю посадою являється командиром (начальником) для усього особового складу зазначеної військової частини, відкрито у категоричній формі усно та письмово шляхом написання рапорту відмовився від його виконання та в подальшому, без поважних причин, до нового місця служби не вибув, чим вчинив непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 суду повідомив, що на початку 2014 року був мобілізований до лав ЗС України. Військову службу проходив на території військової частини по АДРЕСА_2 . В серпні 2014 року по відношенню до нього та до інших солдат його військової частини командуванням було видано наказ №62 про вибуття для проходження служби у Херсонську область. Даний наказ був до нього доведений і він в повній мірі усвідомлював його зміст. У зв`язку із збігом тяжких сімейних обставин, даний наказ відмовився виконати як в письмовій, так і в усній формі. Залишився в м. Тернополі, в Херсонську область для проходження служби не вибув.

У скоєному щиро розкаюється , просить його суворо не карати.

На даний час готовий продовжувати службу в лавах ЗС України.

Обвинувачений ОСОБА_3 ,, визнавши свою винність у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 402 КК України, за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч.1 ст. 402 КК України, як відкрита відмова виконати наказ начальника, а саме непокора.

При призначенні покарання ОСОБА_3 суд відповідно до вимог ст.65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, конкретні обставини справи, особу винного, який притягується до кримінальної відповідальності вперше, пом`якшуючі покарання обставини, до яких суд відносить визнання вини та щире каяття, вчинення злочину у зв`язку із збігом тяжких життєвих обставин, відсутність обставин, які б обтяжували покарання, а тому вважає, що йому слід призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді службового обмеження для військовослужбовців.

Керуючись наведеним, а також ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 402 КК України та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 1 рік з відрахуванням в дохід держави 10% від суми грошового забезпечення..

Апеляція на вирок може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддяОСОБА_1