Справа № 357/2927/15-к
1-кп/357/275/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17.03.2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю старшого прокурора військової прокуратури Білоцерківського гарнізона ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні угоду про визнання винуватості між обвинуваченим ОСОБА_4 та військовим прокурором від 26.02.2015 року в кримінальному провадженні №0000044 від 20.11.2014 року за ст.407 ч.1 КК України щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук Полтавської області, громадянина України, не одруженого, раніше не судимого, з професійно-технічноюосвітою, призваний у квітні 2013 році Кременчуцьким ОМВК Полтавської області, який перебуває у розпорядженні командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , солдат строкової служби, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,-

В С Т А Н О В И В:
Органами досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що будучи військовослужбовцем строкової служби, близько 14 години 00 хвилин 14 листопада 2014 року умисно, самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 та по 27 листопада 2014 року до військової частини не з`являвся, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків військової служби, тобто у вчиненні самовільного залишення військової частини військовослужбовцем строкової служби тривалістю понад три доби, але не більше місяця, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 407 КК України.

Обвинувачений визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення, у вчиненому щиро розкаявся, суду показав, що в зв`язку з хворобою матері, яка хвора не серце, відсутністю на місці командування частини, де він проходить службу, він був змушений залишити своє місце служби без дозволу та поїхав додому в м. Кременчук, однак добровільно знову з`явився на службі. Визнає, що усвідомлював, що вчиняє кримінальне правопорушення під час самовільного залишення місця проходження служби.

26.02.2015 року сторони кримінального провадження, старший прокурор військової прокуратури Білоцерківського гарнізона ОСОБА_3 з одного боку, та обвинувачений ОСОБА_4 з іншого боку, на підставі ст.ст.468, 469, 472 КПК України уклали угоду про визнання винуватості на наступних умовах:

обвинувачений ОСОБА_4 , розуміючи наслідки укладення та затвердження угоди, а саме обмеження свого права оскарження вироку згідно з положеннями ст.394 і 424 КПК України, та відмову від здійснення прав, передбачених пунктом 1 частини 4 статті 474 цього Кодексу (зокрема, права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має право: мовчати і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подавати клопотання про виклик свідків і подавати докази, що свідчать на його користь), а також будучи обізнаним про наслідки невиконання угоди, які полягають у праві прокурора при невиконанні угоди протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутись до суду з клопотанням про скасування вироку, а у разі умисного невиконання ним угоди - бути притягнутим до кримінальної відповідальності за ст. 389ч.1 КК України, взяв на себе зобов`язання беззастережно визнати обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.407 КК України та погодився на призначення йому за цією статтею покарання з застосуванням ст.69 КК України у виді 1-го місяця арешту з відбуванням покарання на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У судовому засіданні прокурор, розуміючи, що наслідком укладення та затвердження угоди для нього буде обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394, 424 цього Кодексу та позбавлення права вимагати в подальшому притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення, будучи обізнаним про своє право у випадку невиконання обвинуваченим угоди про визнання винуватості протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутись до суду з клопотанням про скасування вироку, просив угоду затвердити.

Вислухавши учасників кримінального провадження, переконавшись, що укладення угоди є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або обіцянок чи будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою, суд вважає, що угода підлягає затвердженню, на підставі такого.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.407 КК України, оскільки своїми умисними діями, які виразились в умисному самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем строкової служби тривалістю понад 3 доби, але не більше місяця, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 407 КК України.

Злочин, передбачений ч.1 ст.407 КК України, відповідно до ст.12 ч.2 КК України є злочином невеликої тяжкості.

Зміст угоди відповідає вимогам ст.472 КПК України, підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, відсутні.

Таким чином, враховуючи, що умови угоди не суперечать закону, правова кваліфікація кримінального правопорушення є правильною, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, умови угоди не суперечать інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб чи держави, виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань можливе, суд вважає, що підстави для відмови у затвердженні угоди, передбачені ч.7 ст.474 КПК України, відсутні, остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити з застосуванням ст.69 КК України, що узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості та не суперечить вимогам закону, так як ОСОБА_4 щиро розкаюється у вчиненому кримінальному правопорушення, вчинив злочин внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, що визнається судом обставинами, які пом`якшують відповідальність обвинуваченого за вчинене, тобто маються підстави для застосування вимог ст.69 КК України при призначенні остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_4 .

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 за місцем проходження служби характеризується позитивно, військовослужбовець строкової служби, не одружений, проживає в м.Кременчук Полтавської області, суд вважає, що ОСОБА_4 може ухилитись від відбування покарання у виді арешту, продовжити кримінальне правопорушення, тобто існує ризик, встановлений ст.177 КПК України, а тому з метою забезпечення судового провадження обвинуваченому слід застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.

Речові докази по справі, судові витрати відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 374 ,474,475 КПК України , суд -

З А С У Д И В :
Затвердити угоду про визнання винуватості від 26.02.2015 року, укладену у кримінальному провадженні №0000044 від 20.11.2014 року за ст.407 ч.1 КК України між старшим прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізона ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 ..

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.407 КК України, на підставі якої із застосуванням ст.69 КК України призначити узгоджене між сторонами покарання у виді арешту строком на 1(один) місяць з відбуванням покарання на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Застосувати до засудженого ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою, взяти під варту із зали суду та утримувати на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Строки відбування покарання вираховувати з часу фактичного затримання ОСОБА_4 ..

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд з підстав, передбачених ст.394 КПК України протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1