Справа № 1-20
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2008 Київський районний суд м.
Полтави в складі:

головуючого - судді Самсонової О.А.

при секретарі - Куліш О.Г.,

з участю прокурора - Чічіль М.В.,

захисника - ОСОБА_1

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу про
обвинувачення:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Полтави, громадянина України,
освіта середня спеціальна, не одруженого, працюючого інструктором на льодовому
катку ТРЦ «Екватор», проживаючого: АДРЕСА_1, в силу ст.89 КК України не
судимого,

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м.Полтави, громадянина України,
освіта середня, одруженого, має на утриманні неповнолітьнгю дитину - дочку
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3, не працюючого, проживаючого: АДРЕСА_2 не судимого,

у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в :

26 березня 2007 року близько 12-00 години за попередньою змовою ОСОБА_2та
ОСОБА_3 з двох належних гр. ОСОБА_5гаражів, що розташовані в районі 1-ї міської
клінічної лікарні по вул. Далекій в м.Полтаві, викрали п'ять залізобетонних
плит перекриття вартістю 650 грн. кожна
та гаражні металеві ворота розміром 2650 х 2005 мм. вартістю 2400 грн. Всього
викрали майна на загальну суму 5650 грн.

Викраденим майном підсудні розпорядилися на свій розсуд. Залізобетонні плити перекриття ОСОБА_3.
продані гр.ОСОБА_6 по 450 грн. за одну плиту, всього на суму 2250 грн. Гаражні
ворота ОСОБА_2. за допомогою ОСОБА_7здав на металобрухт, за що одержав 800 грн.

В суді підсудний ОСОБА_2. вину визнав повністю, пояснив, що усвідомлював
протиправність своїх дій по розбиранню чужих гаражів та продажу будматеріалів.
Але в процесі розгляду справи підсудний змінив своє ставлення до вчиненого та
винним себе не визнає. Він не заперечує факту демонтажу двох гаражів по вул. Далекій в м.Полтаві, а також продажу
плит та гаражних воріт, але зазначив, що він
вважав це майно безхазяйним. Біля цих демонтованих гаражів знаходилось
ще декілька розібраних гаражів, в багатьох із них були влаштовані звалища
сміття. Тому він думав, що гаражі є покинутими, а майно є безхазяйним. У
зв'язку з цим вони з ОСОБА_3. вирішили заробити, продавши це безхазяйне майно - плити та гаражні
ворота. Не визнає себе винним по відношенню до ОСОБА_5., оскільки у неї
відсутні докази належності їй плит та гаражних воріт, як і самих гаражів.
Просить суд не позбавляти його волі.

Підсудний ОСОБА_3 в судовому засіданні також спочатку вину визнав повністю,
та пояснив, що разом з ОСОБА_2здійснював демонтаж гаражів в районі 1-ї міської
лікарні. Під час розгляду справи судом
підсудний змінив свої ставлення до вчиненого і винним себе не визнає. Факту
демонтажу гаражів та розпорядження будматеріалами не заперечує. Але він
протягом тривалого часу спостерігав за цими гаражами, не бачив, щоб хтось ними
користувався, а тому вирішив, що вони безхазяйні. Ці гаражі знаходились поруч з
іншими, багато з яких також виглядають
як покинуті або розібрані. Оскільки потерпіла не має документів, що
підтверджували б її право власності на гаражі або будматеріали, демонтований
ним гараж вважається безхазяйним майном, а тому він себе винним не визнає. У
зв'язку з тим, що вину він не визнає, підсудний ОСОБА_3 під час судового
слідства відмовлявся від застосування до нього Закону України «Про амністію»,
але в судовому засіданні 15.09.2008 року свою позицію в цьому питанні змінив.
Підсудний надав суду заяву, в якій просить суд звільнити його від покарання у
зв'язку з актом амністії. Наслідки звільнення від покарання внаслідок амністії
йому судом роз'яснені та зрозумілі.

Вина підсудних ОСОБА_2та ОСОБА_3 у вчинені злочину підтверджується
наступними доказами:

показаннями потерпілої ОСОБА_5., яка
в судовому засіданні пояснила, що їй та її нині покійному чоловікові -
ОСОБА_8 в автогаражному колективі «Медик» було виділено два місця під гаражі.
На виділених місцях ними було збудовано два гаражі: збудовані стіни, встановлені гаражні ворота,
накриті гаражі плитами перекриття. Але у зв'язку зі смертю чоловіка внутрішні
роботи по штукатуренню стін виконані не були, не була проведена
електропроводка. Ці гаражі вона тримала замкненими та інколи навідувалась на
них подивитись - чи все нормально. 27 березня 2007 року вона знову зайшла
подивитись на гаражі, та виявила, що з них зняті ворота та залізобетонні
перекриття. Про викрадення її майна вона повідомила органам міліції, але
намагалась і сама шукати осіб, що розібрали її гаражі. Вона побачила, що в
цьому ж автогаражному колективі якісь хлопці розбирають гаражі. Вона підійшла
до одного з них, який виявився ОСОБА_2та пояснив, що гаражі розбирають вони з
братом. Підсудні домовилися з нею про зустріч біля будинку культури «ПТК». Коли
підсудні прийшли на зустріч, їх затримали працівники міліції. Документів про
купівлю будівельних матеріалів для будівництва гаражів у неї не збереглося, оскільки
будівництво відбувалось дуже давно - у 1993 році;

показаннями свідка
ОСОБА_9, який суду пояснив, що з самого початку організації автогаражного
колективу «Медик» у 1992 - 1993 роках він був обраний головою цього колективу.
Місце під гаражі колективу було виділено Київським райвиконкомом в районі 1-ї
Полтавської МКЛ. ОСОБА_5. та її чоловік
також були членами колективу. Місце під два гаражі їй та її чоловікові виділив
саме він. І на цих виділених місцях ІНФОРМАЦІЯ_4 збудували два гаражі. Зверху
гаражі мали завершений вигляд: мали стіни, гаражні ворота та були накриті
залізобетонними перекриттями. Які роботи зроблені всередині - не знає. Коли був
зареєстрований статут колективу сказати не може;

показаннями свідка
ОСОБА_10, який суду прояснив, що у 1987 році збудував гараж біля 1-ї
Полтавської МКЛ. Місце під гараж йому було виділено після звернення до голови
автогаражного кооперативу. На даний час гаражі не «узаконені», оскільки на це
потрібні кошти. Потерпілу ОСОБА_5. він неодноразово бачив в гаражах. Свідок
бачив, що вона з чоловіком у 1993 - 1994 роках будували два гаражі. Особисто
бачив як вони завозили вантажним автомобілем залізобетонні плити перекриття,
інші будматеріали, бачив, що вони будували свої два гаражі. В даний час в
кооперативі багато гаражів розібрано, але багато гаражів є такими, що
використовуються власниками;

показаннями свідка ОСОБА_11, який суду пояснив, що у березні 2007 року він
здійснював перевозку залізобетонних плит перекриття належним йому вантажним
автомобілем ЗІЛ. Замовлення на цю перевозку одержав від диспетчера служби таксі
611-611. Плити забирав на території
гаражного кооперативу, що розташований в районі 1-ї міської лікарні та перевіз
в район м'ясокомбінату. Плити завантажували в автомобіль безпосередньо зі стін,
на яких вони лежали. Всього на гаражах було шість плит. Своїм автомобілем він
за раз перевіз п'ять плит. Замовник - якийсь молодий хлопець з ним
розрахувався, і свідок поїхав. Хто саме з ним розраховувався та був біля
гаражів при вивозі плит він сказати не може, оскільки пройшло багато часу;

показаннями свідкаОСОБА_6, який суду
пояснив, що у 2007 році працював у будівельній фірмі. Одного разу до нього на
будівництво приїхав чоловік, який представився Костянтином, та запропонував
купити 5 залізобетонних плит. На той час
свідок бачив підсудного вперше. Лише під час досудового слідства дізнався, що
прізвище чоловіка, який до нього підходив -ОСОБА_3 Де підсудний брав плити -
свідок у нього не питав, але ціна його влаштувала, тому він сплативОСОБА_3 свої
особисті кошти. Після того, як працівниками міліції придбані ним у ОСОБА_3
плити були вилучені, коштів йому ніхто з підсудних чи інших осіб не повертав;

показаннями свідка ОСОБА_12 який суду пояснив, що у 2007 році він в одному
із гаражів, що розташовані в районі 1-ї МКЛ, який належить його другові,
ремонтував свій автомобіль. Коли почув якийсь гуркіт, вирішив поцікавитись що
діється в гаражах. Він виліз на дах гаражу, побачив, що в іншому ряду - через
3-4 ряди гаражів - декілька осіб ломами відбивають бетонну плиту перекриття з
гаражу. Свідок спитав у цих осіб, чи є у них дозвіл на демонтаж гаражу. Два
хлопці, що саме розбивали плиту, сказали, що такий дозвіл у них є. Після цього
свідок пішов, але записав номери автомобілів, що знаходились в цей час біля
гаражів. Коли через декілька днів в гаражах з'явилася господарка тих гаражів,
що були демонтовані, свідок повідомив їй, що бачив, як гаражі розбирали та
повідомив номера автомобілів, що ним були записані;

показаннями свідка ОСОБА_7 який суду пояснив, що у березні 2007 року йому
зателефонував ОСОБА_2., якого свідок знає зі школи, та повідомив, що у нього є
залізні ворота, які можна продати. Через деякий час вони зустрілися на
Супрунівському промвузлі, та свідок допоміг підсудному здати ворота в
металобрухт. Ці ворота булі ржаві, пофарбовані не були взагалі. Підсудний
свідкові повідомляв, що ці ворота належать його батькові;

показаннями свідка ОСОБА_13, який суду пояснив, що він в повному обсязі
підтримує показання, які давав під час досудового слідства, оскільки йому важко
говорити, просив суд оголосити протокол його допиту;

даними протоколу допиту свідка ОСОБА_13, який пояснив, що 26.03.2007 року
близько 8 год. ранку до нього прийшов його знайомий ОСОБА_2 та запропонував
роботу, щоб заробити грошей. Робота полягала в тому, щоб допомогти познімати
залізобетонні плити з гаражів в районі
1-ї міської лікарні. Біля тих гаражів знаходився іОСОБА_3, з яким свідок також
був раніше знайомий. Коли свідок спитав
у ОСОБА_3 чиї ці гаражі, то він сказав, що гаражі належать йому. Свідок допомігОСОБА_2
таОСОБА_3 зняти плити з гаражів та погрузити на вантажний автомобіль. У другій
половині дня йому зателефонував Олександр та призначив зустріч, на якій віддав
за роботу 120 грн. (а.с.56);

заявою потерпілої ОСОБА_5. від 28.03.2007 року, зареєстрованою Київським РВ
ПМУ УМВС України в Полтавській області за №798, в якій вона, будучи
попередженою про кримінальну відповідальність відповідно до ст.383-384 КК
України, повідомляла органам міліції про демонтаж належних їй гаражів та
викрадення з них плит перекриття та воріт (а.с.3);

даними протоколу огляду місця події від 29.03.2007 року, згідно якого при
огляді металобази «ЗАТ «Київторгмет», що розташована на Супрунівському
промвузлі у Київському району м.Полтави, серед металобрухту виявлені двоє не
пофарбованих металевих воріт з коробом. Ворота вилучені та передані на
відповідальне зберігання гр.ОСОБА_5. (а.с.9);

даними протоколу огляду від 28 березня 2007 року, згідно якого проведено
огляд ділянки місцевості в районі вул.Далекої у м.Полтаві, на якій розташовані
декілька рядів гаражів. В кінці крайнього правого ряду гаражів розташовані два
недобудовані гаражі з фундаментом, ямами, вкритими бетонними плитами
перекриття. Гаражі розмежовані між собою, частково збудованими
стінами-перегородками з червоної цегли. На місці другого гаражу від кінця ряду
спостерігається зламана плита перекриття, що була встановлена на даху (а.с.10);

даними протоколу огляду місця події від 29.03.2007 року, згідно якого при
огляді будівельного комплексу, що розташований по пров. Спортивному, 1-б у
м.Полтаві, на відстані 3-х метрів від паркану виявлені п'ять залізобетонних
плит перекриттів розміром 6 м. х 1,5м. Плити вилучені та передані на
відповідальне зберігання потерпілій (а.с.11);

даними експертного висновку від 04.04.2007 року №В-1516/1, згідно якого
визначено вартість воріт залізних та залізобетонних плит перекриття. При дослідженні вказаних виробів встановлено,
що плити перекриття залізобетонні 6000х1200 мм (+3 мм.) в кількості 5
шт., були в експлуатації, мають незначні відколи 3-5 см. по граням, торцям.
Втрата якості та вартості - 35%. Вартість 1 плити з/б 650 грн. Загальна
вартість 5 шт. - 3250 грн. Ворота
гаражні металеві розміром 2650х2005 мм. з рамою із кутика 75х75 мм та швелера -
2 шт., мають поверхневу корозію, на рамі - сліди будівельного розчину,
демонтовані, втрата якості та вартості - 40%, вартість з врахуванням втрати
якості 1 конструкції воріт - 1200 грн., загальна вартість 2 шт. - 2400
грн. (а.с.34);

розпискоюОСОБА_5, 1942 року народження, від 29.03.2007 року, згідно якої
вона отримала від працівників міліції згідно протоколу огляду металеві ворота
та плити перекриття (а.с.63).

Показання підсудних в частині того, що вони не мали наміру на викрадення
чужого майна та вважали демонтовані ними гаражі безхазяйними, суд оцінює критично.

При цьому суд бере до уваги, що потерпіла ОСОБА_5. та всі допитані свідки повідомляли, що
гаражі, які демонтовані підсудними, знаходяться в одному із декількох рядів
гаражів. Не дивлячись, що деякі з них також демонтовані, багатьма гаражами
власники користуються. Тому підсудні мали усвідомлювати, що вказані гаражі
збудовані якоюсь іншою особою, що має право власності на них.

Пояснюючи, що вважали гаражі безхазяйними, підсудні посилаються на
відсутність у потерпілої документів, що підтверджують її право власності. На
час вчинення злочину підсудні такою інформацією не володіли, про відсутність
документів вони дізналися в судовому засіданні. Тому, демонтуючи чужі гаражі
вони мали усвідомлювати чи припускати про наявність власника цього майна.

Крім того, суд бере до уваги, що на досудовому слідстві підсудні надавали
стабільні показання, згідно яких винними себе визнавали та повідомляли, що
діяли з прямим умислом на викрадення чужого майна, детально пояснювали
обставини вчинення злочину, написали явки з повинною (а.с.5,7).

При з'ясуванні обставин справи в судовому засіданні підсудні підтверджували
відсутність тиску з боку працівників міліції при написанні ними явок з повинною
та при наданні ними пояснень, допитах в якості підозрюваних та в якості
обвинувачених.

Причиною зміни їх ставлення до скоєного стало те, що в судовому засіданні
вони з'ясували, що у потерпілої відсутні документи, які підтверджують право
власності на викрадене ними майно.

Але на час викрадення належного потерпілій
майна факт наявності чи відсутності у неї документів, що підтверджують
її право власності, підсудні до уваги не брали.

Тому показання підсудних про те, що вони винними себе не визнають, оскільки
крадіжки не скоювали, бо демонтовані ними гаражі є майном безхазяйним, суд
оцінює як намагання уникнути
відповідальності.

Посилання підсудних та захисника ОСОБА_1на те, що оскільки демонтовані
гаражі є майном безхазяйним, а привласнення цього безхазяйного майна не
тягне за собою відповідальності для
осіб, які його здійснили, суд також оцінює критично. При цьому суд бере до уваги, що згідно ст.355
ЦК України безхазяйною є річ, яка не має власника, або власник якої невідомий.

Приступаючи до демонтажу гаражів, підсудні мали усвідомлювати, що оскільки
це майно створено якоюсь іншою особою, вказані гаражі чи будівельні матеріали,
з яких вони складені, належать якійсь іншій особі.

Крім того, посилання підсудних на безхазяйність гаражів, які ними
демонтовані, не є підставою для звільнення їх від відповідальності, оскільки
чинним цивільним законодавством чітко встановлено, що на безхазяйне майно
набуває прав у встановленому порядку територіальна громада, але не інші фізичні
особи.

Обов'язковою ознакою об'єктивної сторони злочину, передбаченого ч.2 ст.185
КК України є таємне викрадення чужого майна.

Тому суд вважає, що підсудні усвідомлювали, що вони демонтують не належні
їм, а чужі гаражі. Продавши плити перекриття та здавши на металобрухт металеві
ворота, підсудні розпорядилися чужим майном, яким незаконно заволоділи.

Посилання підсудних і захисника на відсутність у потерпілої документів, що
підтверджують її права власності на гаражі чи на будівельні матеріали, суд
також розцінює як намагання уникнути відповідальності.

При цьому суд бере до уваги, що як потерпіла, так і свідки ОСОБА_9 та
ОСОБА_10підтвердили факт будівництва потерпілою гаражів та використання для
цього будівельних матеріалів, в тому числі і залізобетонних плит, а відповідно
і добросовісне користування нею як власником цим майном.

Підстави сумніватися в правомірності володіння, користування та
розпорядження потерпілою залізобетонними плитами перекриття та металевими
воротами, у суду відсутні.

Не збереження ОСОБА_5. документів, що підтверджували б придбання нею
вказаних будівельних матеріалів та не введення в експлуатацію збудованих
гаражів не позбавляє її права власності на майно, що з вини підсудних незаконно
вибуло із її володіння.

Враховуючи всі надані докази у справі в їх сукупності, суд вважає
доведеним, що п'ять залізобетонних плит перекриття та металеві ворота, що
належать ОСОБА_5., 26 березня 2007 року
близько 12 год. таємно викрадені ОСОБА_2та ОСОБА_3. за їх попередньою змовою.

Судом дiї ОСОБА_2та ОСОБА_3. кваліфіковані за ч.2 ст.125 КК України, як
таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб.

При обранні міри покарання, суд враховує характер i ступінь суспільної
небезпеки скоєного злочину, особи підсудних.

Суд бере до уваги, що підсудні у вчиненому не розкаюються, винними себе не
визнають. Шкоди потерпілій не відшкодували. Крім того, в судовому засіданні
намагаються раціоналізувати своє діяння, виправдати себе, посилаючись на те, що
потерпіла не довела своє право власності на викрадене ними майно.

Також суд зважає на те, що ОСОБА_2. притягається до кримінальної відповідальності
не вперше, належних висновків для себе не зробив, знову вчинив умисний злочин.

В силу ст.66 КК України суд вважає обставиною, що пом'якшує покарання підсудних - їх позитивні
характеристики, наявність у ОСОБА_3 на утриманні неповнолітньої дитини.

В силу ст.67 КК України обставин, що обтяжують покарання підсудних не
встановлено.

Підсудні працездатні, примусового лікування не потребують.

З урахуванням викладеного,ОСОБА_2 та ОСОБА_3слід призначити покарання у
виді арешту у межах встановленої законом
санкції.

Під час розгляду справи судом підсудний ОСОБА_3 заявив клопотання про
застосування до нього акта амністії та звільнення його від покарання, оскільки
він має неповнолітню дитину. Повідомив,
що наслідки звільнення від кримінальної відповідальності по амністії
усвідомлює, просить його клопотання задовольнити.

Наявність у підсудного на утриманні неповнолітньої дитини підтверджується
свідоцтвом про народженняНОМЕР_1, виданим Відділом реєстрації актів цивільного
стану Полтавського районного управління юстиції 25 липня 2008 року, згідно
якого ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3,
батько дитини - ОСОБА_3 (а.с.141).

Суд, заслухавши думку учасників процесу, враховуючи, що відповідно до п.б
ст.1, ст.6 Закону України «Про амністію» особи, не позбавлені
батьківських прав, які на день набрання чинності цим законом мають дітей, яким
не виповнилося 18 років, звільняються від кримінальної відповідальності,
приходить до висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає до
задоволення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КПК України якщо обставини, зазначені в п.4 цієї
статті (якщо внаслідок акта амністії усувається застосування покарання за
вчинене діяння) виявляються в стадії судового розгляду, суд доводить розгляд
справи до кінця і постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого
від покарання.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_3 необхідно звільнити від призначеного
покарання на підставі п.б ст.1, ст.6
Закону України «Про амністію».

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_2необхідно
змінити з підписки про невиїзд на утримання під вартою, ОСОБА_3запобіжний захід
залишити попередній - підписку про невиїзд.

Керуючись п.б ст.1, ст.6 ЗУ «Про амністію», п.4 ст.6, ст.ст.323, 324 КПК
України, суд -

з а с у д и в :

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК
України та призначити йому покарання у виді п'яти місяців арешту.

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК
України та призначити йому покарання у виді п'яти місяців арешту.

Звільнити ОСОБА_3 від призначеного за ч.2 ст.185 КК України покарання на підставі п. «б» ст.1 Закону України «Про
амністію» від 19.04.2007 року.

Запобіжний захід ОСОБА_3до набрання
вироком чинності залишити попередній - підписку про невиїзд.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_2до набрання вироком законної сили змінити з підписки про невиїзд на утримання
під вартою, взявши його під варту в залі суду негайно.

Речові докази по справі - п'ять
залізобетонних плит перекриття та двоє металічних гаражних воріт - повернути власнику ОСОБА_5

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Полтавської області
протягом 15 діб з моменту його проголошення через Київський районний суд
м.Полтави, а засудженим в той же строк з дня отримання копії вироку.

Головуючий О.А.Самсонова