А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

05.03.2015 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з участю секретаря ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11 кп/777132/2015 за апеляційною скаргою старшого прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_7 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.12.2014.
Цим вироком ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець і мешканець АДРЕСА_1 , з середньою освітою, вдівець, працівник ТОВ «Будсервіс», не судимий, засуджений за ч.2 ст. 286 КК України на 4 роки позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладений на нього обов`язок не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.
Ухвалено повернути володільцям транспортні засоби, а решту речових доказів фрагменти скла і речовини - знищити.
Прокурор в апеляційній скарзі вказує, що призначене ОСОБА_5 покарання є зам`яким. Вважає застосування ст. 75 КК України необґрунтованим і порушує питання про скасування вироку в частині призначення покарання, ухвалення нового, з призначенням основного покарання в виді позбавлення волі на 3 роки і додаткового покарання в виді позбавлення права керувати транспортними засобами на 1 рік. При цьому правильності встановлення судом фактичних обставин кримінального провадження та правової кваліфікації дій обвинуваченого не оспорює.
Апеляційний суд заслухав доповідь судді, промову прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого, який просив залишити її без задоволення, а вирок без змін, провів судові дебати, заслухав останнє слово обвинуваченого, перевірив матеріали кримінального провадження, обговорив доводи сторін і вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Доводи прокурора на обґрунтування м`якості покарання обмежуються твердженням про те, ніби суд не взяв до уваги, що обвинувачений «...явно грубо порушив вимоги «Правил дорожнього руху України», що однозначно говорить про те, що він не в повній мірі володіє навичками керування транспортним засобом, а відтак, в результаті протиправних, безграмотних дій ОСОБА_5 загинув ОСОБА_9 ».
Окрім цього прокурор вважає, що суд не взяв до уваги вчинення ОСОБА_5 саме тяжкого злочину, «який передбачає покарання до восьми років позбавлення волі», і «дійшов безпідставного висновку про можливість застосування до ОСОБА_5 вимог ст. 75 КК України із звільненням його від відбуття покарання з випробуванням».
Конкретних обставин кримінального правопорушення або даних про особу обвинуваченого, які додатково мав би врахувати суд, або які були враховані ним безпідставно, а також доводів, які переконували б у тому, що призначене покарання не є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 і попередження вчинення ним нових злочинів, ні в апеляційній скарзі, ні в промові прокурора в судовому засіданні апеляційної інстанції не наведено.
Якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини Кримінального кодексу України, як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд, відповідно до припису ч.4 ст. 67 цього Кодексу, не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.
Порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо воно спричинило смерть потерпілого, карається позбавленням волі на строк від трьох до восьми років і, відповідно до класифікації злочинів, встановленої ст. 12 цього Кодексу, є тяжким злочином. Інших умов, яким би мало відповідати таке порушення правил безпеки дорожнього руху, в диспозиції ст. 286 КК України не передбачено.
Отже доводи прокурора про те, що обвинувачений порушив Правила дорожнього руху «явно і грубо» та скоїв саме тяжкий злочин, окремому врахуванню не підлягають, оскільки вони стосуються ознак злочину, в якому обвинуваченого визнано винним, а отже враховані в санкції кримінального закону, яким передбачена відповідальність за цей злочин.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до положень частини 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Журнал судового засідання, носій інформації, на якому за допомогою технічних засобів зафіксовані процесуальні дії, містять дані про обсяг доказів, які суд визнав необхідним дослідити, порядок їх дослідження та про обсяг досліджених судом доказів. Разом з тим допит обвинуваченого суд першої інстанції провів неповно, що перешкодило йому переконатися у добровільності та істинності позиції обвинуваченого щодо визнання чи невизнання зазначених в обвинувальному акті фактичних обставин справи та висунутого проти нього обвинувачення.
Зі змісту його показань, а інших доказів суд не досліджував, та формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, видно, що суд не з`ясував: чи міг бачити ОСОБА_5 велосипед під керуванням ОСОБА_9 , якщо так, то на якій відстані він його побачив; в якому напрямку, з якою швидкістю, якою конкретно смугою руху, на велосипеді чи штовхаючи його пересувався потерпілий і куди саме; чи був велосипед обладнаний ліхтарем, світлоповертачами, чи був ліхтар включений, чи освітлювалась ділянка, на якій сталась подія, і якими засобами; яким був механізм зіткнення; чи не порушив правил безпеки руху і потерпілий, а якщо так, то яких саме і чи немає між цими порушеннями та наслідками події причинного зв`язку.
Частиною третьою статті 42 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений має право бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права, передбачені цим Кодексом, отримати їх роз`яснення, правову допомогу захисника, в тому числі за рахунок держави у випадках, передбачених цим Кодексом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, в тому числі у зв`язку з відсутністю коштів на її оплату.
Апеляційним судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 за рівнем своїх правових знань можливості самостійно захищати свої права і законні інтереси в даному кримінальному провадженні не має, на попередніх стадіях провадження про свої права повідомлений належним чином не був і правової допомоги не отримав. Досудове розслідування і провадження в суді першої інстанції відбувались без захисника.
Такі порушення кримінального процесуального закону могли вплинути на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, привели до передчасного висновку про винуватість ОСОБА_5 в учиненні кримінального правопорушення і тому, відповідно до вимог ст. ст. 411, 412 КПК України, утворюють підставу для скасування вироку судом апеляційної інстанції.
При новому розгляді кримінального провадження ці порушення закону слід усунути, забезпечити додержання процесуальних прав обвинуваченого в повному обсязі, перевірити доводи сторони захисту і ухвалити судове рішення, яке відповідало б вимогам ч.1 ст. 370 КПК України.
Строк дії запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання ОСОБА_5 закінчився 20.01.2015, при ухваленні вироку такий не обирався, клопотань про його обрання Апеляційному суду не подано, отже питання щодо нього Апеляційний суд не розглядає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, Апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу старшого прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Мукачівського міськрайонного суду від 22.12.2014 щодо ОСОБА_5 скасувати.
Призначити новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_5 у Мукачівському міськрайонному суді.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.
Судді