Ухвала

іменем україни

23 вересня 2014 року
м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі колегії суддів:

головуючого Фурика Ю.П.,суддів: при
секретаріГригор'євої І.В., Єленіної Ж.М.,
Зінорук В.В.,за участю прокурора
Вергізової Л.А.,розглянувши касаційну
скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від 28 січня 2014 року
та ухвалу Апеляційного суду
Запорізької області від 02 квітня 2014
року у кримінальному провадженні №
0000112 щодо

ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженки с. Новогородівки

Мелітопольського району

Запорізької області,

яка проживає по АДРЕСА_1,

засудженої за вчинення кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 2
ст. 164 КК,

у с т а н о в и л а:

Зазначеним вироком ОСОБА_7 засуджено за
ч. 2 ст. 164 КК до покарання у виді
обмеження волі на строк 2 роки. На
підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків
частково приєднано покарання за
вироком цього ж суду від 20 лютого 2012
року і визначено остаточне покарання у
виді обмеження волі на строк 2 роки 3
місяці.

Вирішено питання про речові докази та
судові витрати.

Ухвалою апеляційного суду вказаний
вирок залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винною у
тому, що вона, будучи особою, раніше
судимою за вчинення злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 164 КК, в період
часу з 23 лютого по 30 листопада 2012 року
злісно ухилялася від сплати
встановлених рішенням суду коштів на
утримання двох малолітніх дітей, що
призвело до утворення заборгованості в
сумі 5696,69 грн.

У касаційній скарзі захисник порушує
питання про скасування постановлених
щодо ОСОБА_7 судових рішень та закриття
кримінального провадження у зв'язку з
відсутністю в її діях складу злочину.
Вважає, що вина засудженої не доведена
доказами, а ОСОБА_7 не мала умислу на
злісне ухилення від сплати аліментів.
Стверджує, що суди першої та
апеляційної інстанцій неправильно
застосували кримінальний закон та
істотно порушили норми
кримінально-процесуального закону,
оскільки за наявності вказаних
обставин не закрили справу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
прокурора, який заперечив проти скарги,
перевіривши матеріали провадження та
обговоривши наведені у скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню на таких підставах.

Статтею 438 КПК передбачено, що при
вирішенні питання про наявність
підстав для скасування судових рішень,
суд касаційної інстанції має
керуватись статтями 412 - 414 цього
Кодексу. Згідно зі змістом зазначеної
норми закону підставами для зміни або
скасування судових рішень в
касаційному порядку є лише істотні
порушення вимог
кримінально-процесуального закону,
неправильне застосування закону
України про кримінальну
відповідальність та невідповідність
призначеного покарання тяжкості
кримінального правопорушення та особі
засудженого.

Перевіркою матеріалів кримінального
провадження встановлено, що висновки
суду про винність засудженої ОСОБА_7 у
злісному ухиленні від сплати аліментів
підтверджуються зібраними органами
досудового слідства та дослідженими у
судовому засіданні доказами, яким суд
дав оцінку у вироку з точки зору їх
належності допустимості й
достовірності.

Цей висновок, зокрема, ґрунтується на
показаннях потерпілого ОСОБА_8, який у
судовому засіданні підтвердив, що його
колишня дружина ОСОБА_7 в період з 23
лютого до кінця 2012 року аліментів на
утримання їх спільних дітей не
сплачувала, будь якої іншої допомоги не
надавала, спілкуватися з ними не
бажала. Ці показання узгоджуються з
показаннями свідка ОСОБА_9 про те, що
боржниця була письмово попереджена про
кримінальну відповідальність за
ухилення від сплати аліментів, даними
рішення суду про стягнення аліментів,
виконавчого листа, розрахунку
заборгованості та іншими доказами у
справі. Крім того, сама засуджена не
заперечила наявність заборгованості
по сплаті коштів на утримання дітей.

Врахувавши, що ОСОБА_7, будучи
працездатною, ніде не працювала,
добровільно матеріальної допомоги на
утримання дітей не надавала, аліменти
не сплачувала, у зв'язку з чим виникла
заборгованість по аліментам у розмірі,
що сукупно складає суму їх невиплати за
період понад шість місяців, суд дійшов
правильного висновку про наявність в
її діянні злісного ухилення від сплати
встановлених рішенням суду коштів
(аліментів) на утримання дітей.

За встановлених судом фактичних
обставин діяння ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 164 КК
кваліфіковано правильно.

Апеляційний суд, переглянувши справу в
апеляційному порядку, обґрунтовано
залишив вирок місцевого суду без зміни,
зазначивши в ухвалі підстави прийняття
такого рішення, а стосовно доводів
апеляції захисника, аналогічних
доводам його касаційної скарги, судом
апеляційної інстанції наведено
відповідні мотиви їх
необґрунтованості, з чим погоджується
й колегія суддів.

Об'єктивних даних, які б свідчили про
неспроможність ОСОБА_7 вжити заходів
щодо працевлаштування або в інший
спосіб надати допомогу дітям, судовими
інстанціями не встановлено, не
наведено таких і у касаційній скарзі
захисника.

Ухвала апеляційного суду відповідає
вимогам ст. 419 КПК.

Отже підстав для скасування судових
рішень щодо ОСОБА_7 за доводами
касаційної скарги захисника колегія
суддів не вбачає.

Керуючись статтями 433 - 436 КПК, колегія
суддів

у х в а л и л а:

Вирок Мелітопольського міськрайонного
суду Запорізької області від 28 січня 2014
року та ухвалу Апеляційного суду
Запорізької області від 02 квітня 2014
року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а
касаційну скаргу захисника - без
задоволення.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Судді:

Ю.П. Фурик Ж.М. Єленіна І.В. Григор'єва