Апеляційний суд міста Києва
Справа № 11-кп/796/409/15
Категорія: ч.3 ст. 185 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
У х в а л а
Іменем України
14.05.2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

з участю прокурора: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в приміщенні Апеляційного суду м. Києва кримінальне провадження №0012445 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 16.12.2014, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, українець, громадянин України, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, 2000 року народження, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 08.08.2014 року вироком Подільського районного суду м. Києва за ст. 198 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання із встановленням іспитового строку на 1 рік,

- визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 71, 72 КК України остаточне покарання, шляхом часткового приєднання покарання за попереднім вироком Подільського районного суду м. Києва від 08 серпня 2014 року, призначено у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що він, будучи раніше судимим за злочин проти власності, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, вчинив повторно корисливе кримінальне правопорушення.

Так, 18 вересня 2014 року о 12 год. 50 хв. ОСОБА_8 , реалізуючи свої злочинні наміри, направлені на таємне викрадення чужого майна, поєднане із проникненням у житло, діючи з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, скориставшись тим, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає та усвідомлюючи, що він діє таємно, за допомогою заздалегідь підготовлених магнітних ключів, зайшов до під`їзду будинку АДРЕСА_2 , що обладнаний системою «Домофон». Після чого, перебуваючина третьому поверсі підійшов до вхідних дверей квартири АДРЕСА_3 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, використовуючи заздалегідь підготовлені предмети, шляхом взлому врізного замка, проник в приміщення зазначеної квартири, звідки таємно викрав ювелірні вироби, що належать потерпілій ОСОБА_9 , загальною вартістю 17100 грн., після чого, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму17 100 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінального провадження та правильність кваліфікації дій, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину, просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, пом`якшивши його.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що він має на утриманні неповнолітню дитину, 2000 року народження, перебуває у шлюбі, визнав вину у скоєному злочині та щиро розкаюється у вчиненому, а тому вважає, що призначене покарання у виді 3 років 6 місяців є занадто суворим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які підтримали подану обвинуваченим апеляційну скаргу, прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, дослідивши докази, на які посилається апелянт, перевіривши матеріали кримінального провадження, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції визнано недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту обвинуваченого та дослідження письмових доказів щодо особи обвинуваченого, з урахуванням чого, на підставі ч.3 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції обмежений оцінкою цих же положень.

Дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК України, виходячи з визнаних судом доведеними фактичних обставин справи.

При призначенні покарання обвинуваченому судом враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, конкретні обставини кримінального провадження, дані про особу обвинуваченого, який на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимий, вчинив новий злочин під час відбування покарання з іспитовим строком, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, має не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, та призначено покарання, наближене до мінімальної межі санкції інкримінованої статті.

Підстав для пом`якшення призначеного покарання, як про це просить в своїй апеляції обвинувачений ОСОБА_8 , колегія суддів не вбачає.

Посилання обвинуваченого на те, що суд першої інстанції при призначенні покарання не достатньо врахував дані про його особу, а також обставини, що пом`якшують покарання, колегія суддів вважає такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки суд першої інстанції врахував всі дані, в тому числі і ті, на які посилається обвинувачений, надав їм правову оцінку і призначив обвинуваченому таке покарання, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Додаткових доводів, які б могли бути підставою для зміни вироку та пом`якшення покарання, обвинуваченим до апеляційного суду не надано.

Таким чином, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання дотримався вимог кримінального закону, врахував всі, передбачені ним обставини у їх сукупності, і підстав для пом`якшення обвинувачуваному покарання, колегія суддів не вбачає.

Будь-яких порушень кримінально-процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування вироку суду, при перевірці матеріалів кримінального провадження не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 405, 407 ч.1 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 16.12.2014 щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, що перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді: