Справа № 11-289 Головуючий у І інстанції Коляденко
Категорія 4 Доповідач у 2 інстанції Шроль
УХВАЛА

Іменем України

09 березня 2011 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді В.Р.Шроля,

суддів - А.М.Нагорного, В.В.Загоруйка,

з участю прокурора І.М.Скрипка,

потерпілого ОСОБА_1,

засудженого ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляціями засудженого, прокурора на вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14.12.2010 року, яким

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1

уродженець і мешканець с. Долинка Монастирищенського

району Черкаської області вул. Чапаєва,3, українець,

гр.України, не одружений, ІНФОРМАЦІЯ_2, не

працюючий, раніше судимий 24.09.2004 року

Монастирищенським районним судом Черкаської області

за ч.3 ст.27, ч.3 ст.185,75 КК України до 5-ти років

позбавлення волі із звільненням від відбування покарання

на 3 роки, 14.06.2005 року Білоцерківським міськрайонним

судом Київської області за ст.15, ч.1 ст.186, ч.2 ст.190,70

КК України до 2-х років позбавлення волі, звільнений

26.05.2007 року по відбуттю строку покарання,

засуджений за ч.4 ст. 296 КК України до 5 років позбавлення волі, за ч.1 ст. 121 КК України до 6 років позбавлення волі, за ст. 128 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 70 КК України визначено остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суровим у виді 6 років позбавлення волі. Вироком із засудженого стягнуто на користь потерпілого 39 324 грн. в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди, на користь НДЕКЦ при ГУ МВС України в Київській області 2 432,32 грн. в рахунок відшкодування судових витрат по справі та вирішена доля речових доказів,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_2 визнаний винуватим в тому, що він 19.10.2008 року близько 03 години, перебуваючи в стані алкогольного спяніння у нічному клубі Міленіум по вул. Б.Хмельницького,129 в м. Переяслав-Хмельницький Київської області зайшов до приміщення чоловічої туалетної кімнати нічного клубу і, побачивши ОСОБА_1, який справляв свої природні потреби у туалетній кабінці, стоячи спиною до привідчинених дверцят, з мотивів явної неповаги до суспільства, прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки у суспільстві, діючи з особливою зухвалістю, умисно здійснив один постріл у голову потерпілого та один постріл у ліву руку потерпілого з пістолету калібру 9 мм, спорядженого гумовими кулями, спричинивши останньому тяжкі тілесні ушкодження. Внаслідок потрапляння кулі в ліву тімяну частину голови ОСОБА_1 втратив рівновагу, не втримався на ногах та упав обличчям вперед на підлогу з наданим тілу прискоренням на тверде кахельне покриття, ударившись об нього правою лобною частиною, внаслідок чого потерпілому були заподіяні тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості з необережності.

В апеляції прокурор вказує, що призначене покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок мякості і просить вирок скасувати, постановивши свій вирок, яким ОСОБА_2 визнати винним та засудити за ч.4 ст. 296 КК України до 5 років позбавлення волі, за ч.1 ст. 121 КК України до 8 років позбавлення волі, за ст. 128 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 70 КК України остаточне покарання призначити у виді 8 років позбавлення волі, посилаючись на те, що при призначенні покарання судом першої інстанції не враховано, що засудженим було вчинено два умисних тяжких злочини, ОСОБА_2 раніше неодноразово судимий, по місцю проживання характеризується з посередньої сторони, завдані потерпілому збитки не відшкодував.

В апеляції засуджений просить помякшити призначене йому покарання, посилаючись на те, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував, що він щиро розкаявся у вчиненому, вжив заходи по наданню потерпілому медичної допомоги безпосередньо після події, має на утриманні батьків пенсійного віку, неофіційно працював і перебував у цивільному шлюбі з дівчиною, з якою планував одружитися, а також суд не прийняв до уваги його готовність щомісяця виплачувати потерпілому по 5 000 грн. в рахунок відшкодування заподіяних збитків та не звернув уваги на те, що потерпілий продовжує вести активний спосіб життя, а кваліфікація його дій за ч.1 ст.121 КК України не відповідає тяжкості отриманих потерпілим тілесних ушкоджень.

В запереченні на апеляцію засудженого потерпілий зазначає про її безпідставність та просить задовольнити апеляцію прокурора, вважаючи призначене засудженому покарання мяким.

Заслухавши доповідь судді, прокурора та потерпілого, які підтримали апеляцію державного обвинувача по справі та заперечили проти задоволення апеляції засудженого, ОСОБА_2, який заперечив проти задоволення апеляції прокурора та підтримав власну апеляцію, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій у їх межах, колегія суддів вважає, що вони задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які не оспорювались учасниками судового розгляду, при цьому розяснивши наслідки такого розгляду засудженому (т.2 а.24). За таких обставин висновки суду щодо фактичних обставин справи, зокрема щодо тяжкості отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, які поставлені під сумнів в апеляції засудженого, не можуть бути предметом перевірки суду апеляцйной інстанції.

Доводи апеляцій прокурора та засудженого щодо невідповідності призначеного ОСОБА_2 покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого не ґрунтуються на матеріалах справи. Зокрема, при визначенні судом покарання за кожен із злочинів судом першої інстанції було дотримано вимоги ст.ст.50,65 КК України, в тому числі взято до уваги наявність обставин, що обтяжують чи помякшують покарання, ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу засудженого, наявність на утриманні у засудженого батьків пенсійного віку, факт надання допомоги потерпілому після події.

На думку колегії суддів, призначене засудженому покарання є достатнім і необхідним для виправлення засудженого, а також і для досягнення мети запобігання вчиненню нових злочинів, передбаченої ст.50 КК України.

З дотриманням вимог ст.70 КК України засудженому призначене покарання за сукупністю злочинів.

Інших підстав до визнання вироку незаконним, які б заслуговували до уваги, у апеляціях не наведено.

Істотних порушень норм кримінально-процесуального законодавства, передбачених ст.370 КПК України, які б могли слугувати підставами для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.365,366 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляції прокурора та засудженого залишити без задоволення, а вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2010 року щодо ОСОБА_2 без зміни.

Суддя: підпис Суддя: підпис Суддя: підпис