Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Слинька С.
С.,суддів:Вільгушинського М. Й.,
Крижановського В. Я.,при секретарі за
участю прокурора захисниказасудженого
Гладкіх Л. М., Саленка І. В.
ОСОБА_6,ОСОБА_7розглянула в судовому
засіданні в м. Києві 14 серпня 2014 року
кримінальне провадження, внесене до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань за

№ 0000016, за касаційною скаргою
захисника ОСОБА_6 на вирок Апеляційного
суду Київської області від 13 січня 2014
року яким

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця

м. Норильськ Красноярського краю
Російської Федерації, проживаючого
АДРЕСА_1, такого, що не мав судимості,

засудженого за ч. 2 ст. 286 КК України.

Вироком Кагарлицького районного суду
Київської області від

29 жовтня 2013 року ОСОБА_7 визнано
невинуватим у вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286
КК України, та виправдано у зв'язку з
відсутністю в його діях кримінального
правопорушення.

Вироком Апеляційного суду Київської
області від 13 січня 2014 року ОСОБА_7
засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до
покарання у виді позбавлення волі на
строк 5 років без позбавлення права
керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7
звільнено від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком
тривалістю 1 рік.

Згідно з вироком апеляційного суду
ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 30
грудня 2011 року приблизно о 21.20 год.,
керуючи автомобілем марки «Lexus GX 470»,
державний номерний знак НОМЕР_1,
рухаючись автодорогою сполученням
Київ-Знам'янка в напрямку до

м. Києва, на 87 км+500 м цієї дороги
Кагарлицького району Київської
області, не врахувавши дорожньої
обстановки та погодніх умов, проявивши
неуважність та безпечність при обранні
відповідної швидкості руху, здійснив
зіткнення передньою частиною свого
автомобіля з мотоциклом марки «ІЖ»,
державний номерний знак НОМЕР_2, під
керуванням ОСОБА_8, який рухався у тій
же смузі руху в попутному напрямку.

Внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди водій
мотоцикла

ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні
ушкодження, а пасажир цього ж
транспортного засобу ОСОБА_9 - тілесні
ушкодження середньої тяжкості.

У касаційній скарзі
захисник просить скасувати
оскаржуваний вирок апеляційного суду
через порушення судом п. 1 ч. 2 ст. 412 КПК
України та закрити кримінальне
провадження щодо ОСОБА_7 за відсутністю
в його діях кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286
КК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення захисника та засудженого,
які підтримали касаційну скаргу,
доводи прокурора, який заперечував
проти задоволення касаційної скарги та
просив залишити без зміни оскаржуваний
вирок апеляційного суду, перевіривши
матеріали кримінального провадження
та обговоривши доводи, наведені у
скарзі, колегія суддів дійшла висновку,
що у задоволенні скарги слід відмовити.

Доводи захисника про те, що суд
апеляційної інстанції, постановляючи
обвинувальний вирок у справі, допустив
істотні порушення процесуального
закону, внаслідок чого кримінальне
провадження щодо його підзахисного
підлягає закриттю у зв'язку з
відсутністю в його діях складу
інкримінованого йому правопорушення,
безпідставні та спростовуються
матеріалами кримінального
провадження.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам кримінального
провадження, про що порушує питання
захисник, перегляду в касаційному
порядку не підлягають, а отже, при
касаційному розгляді кримінального
провадження колегія суддів виходить із
фактичних обставин вчинення
кримінального правопорушення,
встановлених судом.

При цьому згідно з положеннями ст. 94 КПК
України суд під час прийняття
відповідного процесуального рішення
за своїм внутрішнім переконанням, яке
ґрунтується на всебічному, повному й
неупередженому дослідженні всіх
обставин кримінального провадження,
керуючись законом, оцінював кожний
доказ із точки зору належності,
допустимості, достовірності, а
сукупність зібраних доказів - із точки
зору достатності та взаємозв'язку.

Як видно зі змісту оскаржуваного
вироку апеляційного суду, колегія
суддів дійшла висновку про винуватість
ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки
дорожнього руху та наявність
причинного зв'язку з наслідками, що
настали, на підставі глибокого та
детального аналізу сукупності доказів
у справі з точки зору їх належності,
допустимості, логічності та
взаємозв'язку.

Зокрема, до таких доказів належать
показання ОСОБА_7, показання потерпілих
ОСОБА_8 та ОСОБА_9, безпосереднього
свідка дорожньо-транспортної пригоди
ОСОБА_10, а також дані висновків
судово-медичних та автотехнічних
експертиз.

Із матеріалів провадження вбачається,
що в ході досудового та судового
розгляду справи неодноразово
проводились автотехнічні експертизи з
метою встановлення умов та причин
дорожньо-транспортної пригоди, а також
причинного зв'язку між діями її
учасників та наслідками, що настали.

При цьому, відповідно до ст. 101 КПК
України висновок експерта не є
обов'язковим для особи або органу, яка
здійснює провадження, але незгода з
висновком експерта повинна бути
вмотивована у відповідних постанову,
ухвалі, вироку.

Як видно зі змісту висновків
проведених автотехнічних експертиз,
вони не є категоричними, а залежать від
встановлених судом вихідних даних щодо
детальних обставин та умов виникнення
аварійної ситуації, яка стала причиною
дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається з оскаржуваного судового
рішення, суд належним чином
обґрунтував, причини та мотиви, з яких
він взяв до уваги одні та відкинув інші
висновки експертиз.

Також апеляційний суд мотивував свій
висновок про те, що швидкість руху
мотоцикла марки «ІЖ», на якому рухались
потерпілі, становила 60 км/год, а не 30
км/год, про що стверджував ОСОБА_7

Зі встановлених судом фактичних
обставин видно, що водій автомобіля
рухався зі швидкістю 90 - 100 км/год, у той
час як відповідно до висновку експерта
№ 1046А від 13 листопада 2012 року за даних
дорожніх обставин вона не відповідала
видимості елементів дороги в напрямку
руху, а мала становити не більше 60- 71
км/год.

Водночас, згідно з висновком експертів
за результатами проведення судової
автотехнічної експертизи № 5649/13-52 від 31
липня 2013 року водій автомобіля ОСОБА_7 у
момент виникнення небезпеки для його
руху при допустимій за умовами
видимості в напрямку руху швидкості
руху

60 - 71 км/год мав би технічну можливість
запобігти зіткненню з мотоциклом
шляхом застосування екстреного
гальмування і не мав такої можливості
при вибраній ним швидкості руху 90-100
км/год.

Таким чином, з огляду на наведене та з
урахуванням норм процесуального та
матеріального законів суд апеляційної
інстанції дійшов правильного висновку
про наявність причинного зв'язку між
порушеннями правил безпеки руху ОСОБА_7
і наслідками, що настали у виді
дорожньо-транспортної пригоди, від
якої потерпілі отримали тяжкі та
середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Оскільки в ході досудового та судового
розгляду кримінального провадження
було встановлено, що водій ОСОБА_7
порушив правила дорожнього руху,
результатом чого стала
дорожньо-транспортна пригода, у якій
потерпілі отримали тілесні ушкодження,
то судом також було правильно
встановлено наявність у діях ОСОБА_7
складу кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Отже, підстави для закриття
кримінального провадження за
відсутністю складу злочину в діях
ОСОБА_7, на які посилається захисник,
відсутні.

Доводи захисника про те, що оскільки
відповідно до висновку експертів за
результатами проведення судової
автотехнічної експертизи

№ 5649/13-52 від 31 липня 2013 року з технічної
точки зору у цьому випадку причиною
дорожньо-транспортної пригоди була
невідповідність дій водія мотоцикла
вимогам пунктів 31.4.3 а), 31.6 б) Правил
дорожнього руху України, у діях ОСОБА_7
взагалі відсутній причинний зв'язок із
виникненням аварійної ситуації та
зіткненням автомобіля і мотоцикла, є
неспроможними.

Так, при вирішенні питання про
причинний зв'язок враховується
наявність у водія за конкретних
обставин технічної можливості
уникнути шкідливого наслідку, при
цьому не виключається, що суспільно
небезпечні наслідки сталися внаслідок
порушень, які вчинили як водій
мотоцикла, так і водій автомобіля. При
цьому, кожен з них має нести
кримінальну відповідальність за
наявності у їх діях складу
кримінального правопорушення, а
порушення потерпілим правил
дорожнього руху не є підставою для
закриття кримінального провадження
щодо ОСОБА_7 Ця обставина була
врахована судом при визначенні
необхідних виду та міри основного та
додаткового покарання, призначеного
засудженому.

Крім того, відповідно до ст. 337 КПК
України судовий розгляд проводиться
лише стосовно особи, якій висунуте
обвинувачення, і лише в межах
висунутого обвинувачення відповідно
до обвинувального акта,

а тому у компетенції суду в межах
кримінального провадження щодо

ОСОБА_7 не знаходиться вирішення
питання про наявність складу злочину у
діях водія мотоцикла.

Що стосується покарання, призначеного
ОСОБА_7, то, як видно з матеріалів
провадження, при визначенні його виду
та міри, а також можливості звільнення
від його відбування з випробуванням
суд зважив на тяжкість кримінального
правопорушення, всі конкретні
обставини справи, дані про особу
ОСОБА_7, у результаті чого призначив
справедливе покарання з урахуванням
положень ст. 65 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального
процесуального закону, які би
перешкодили чи могли перешкодити суду
повно й усебічно розглянути справу і
постановити законне, обґрунтоване та
справедливе рішення,

у справі не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

вирок Апеляційного суду Київської
області від 13 січня 2014 року щодо ОСОБА_7
залишити без зміни, а касаційну скаргу
захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Судді:

_______________С. С. Слинько _______________М. Й.
Вільгушинський _________________В. Я.
Крижановський