А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

22.01.2015 р. м. Ужгород
Судом встановлено, що 18 липня 2013 року приблизно о 22 год. 30 хв. ОСОБА_7 , знаходячись у приміщенні кафе-бару "Бодон", розташованого по вул. Стефаника, 33 в м. Берегово, в ході сварки, що виникла на грунті особистих неприязних відносин між ним та ОСОБА_9 , умисно наніс останній долонею руки декілька ударів по різних частинах тіла, спричинивши їй легкі тілесні ушкодження.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу скасувати, а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд. Вказує, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, а саме: в порушення ст.ст. 47, 66 КК України не дано належної оцінки тій обставині, що каяття ОСОБА_7 не можна вважати щирим, оскільки шкоду, завдану ним потерпілій, він не відшкодував дотепер.
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 просить ухвалу скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального закону. В обґрунтування вимог зазначає, що суд безпідставно звільнив ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності з передачею його на поруки трудовому колективу, так як працевлаштований він лише формально, і тому трудовий колектив не в змозі гарантувати його виправлення та перевиховання. Крім того вважає, що каяття ОСОБА_7 не є щирим, оскільки вже більше року минуло з моменту вчинення ним кримінального правопорушення, а завдану ним шкоду так і не відшкодовано.
У запереченнях на апеляційні скарги обвинувачений ОСОБА_7 просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а ухвалу суду щодо нього без змін, посилаючись на те, що відшкодування шкоди не є необхідною умовою для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею особи на поруки.
Апеляційний суд заслухав доповідь судді, промову прокурора, яка підтримала апеляційні скарги, пояснення обвинуваченого та захисника, які заперечили проти поданих апеляційних скарг і просили ухвалу Берегівського районного суду залишити без змін, оголосив письмову заяву потерпілої ОСОБА_9 і її захисника адвоката ОСОБА_10 , які підтримали свої апеляційні вимоги та апеляційну скаргу прокурора, просили їх задовольнити, провів судові дебати, заслухав останнє слово обвинуваченого, перевірив матеріали провадження, обговорив доводи сторін і приходить до переконання, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 91 КПК України обґрунтованість ухвали або вироку означає відповідність висновків суду у рішенні фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Зазначених вимог закону суд першої інстанції не дотримався.
Так, згідно ст. 47 КК України та роз`яснень постанови Пленуму ВС України від 23 грудня 2005 року № 12 Про практику застосування судами законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності, особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості та щиро покаялася, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку. Отже, при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд під час судового розгляду у кримінальному провадженні повинен переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад кримінального правопорушення, особа винна у його вчиненні, а також, що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені ст. 47 КК України.
Як видно з ухвали, суд першої інстанції, застосувавши щодо обвинуваченого ст. 47 КК України, послався на те, що ОСОБА_7 вчинив злочин невеликої тяжкості, до кримінальної відповідальності притягується вперше, по місцю проживання характеризується позитивно, на утриманні має неповнолітню дитину, розкаявся у вчиненому та колектив ТзОВ Едельвейс-Еко звернувся з клопотанням про передачу останнього їм на поруки.
Однак, ці висновки суду не повністю відповідають дійсним обставинам.
Із вимог закону вбачається, що щире каяття (розкаяння) передбачає визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному правопорушенні невеликої тяжкості, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки.
Разом з цим, як вбачається з протоколу допиту в якості підозрюваного, ОСОБА_7 дав показання, з яких видно, що тілесні ушкодження потерпілій він спричинив лише в процесі захисту від останньої і вказане, на думку колегії суддів, свідчить про те, що обвинувачений лише формально в суді розкаявся у вчиненому. Також, незважаючи на те, що з часу скоєння ОСОБА_7 вказаного кримінального правопорушення, останній до даного часу не відшкодував заподіяну потерпілій шкоду, що ще раз свідчить про те, що його розкаяння не є щирим.
Крім цього, про вказані недоліки судового слідства було відображено в ухвалі апеляційного суду Закарпатської області від 03.09.2014 року, однак при винесенні оскаржуваного рішення вони судом першої інстанції проігноровані, прийняті до уваги та усунуті не були.
Таким чином суд, звільнивши обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 47 КК України, застосував закон, який не підлягав застосуванню, зробив висновки, які не відповідають фактичним обставинам, а судове рішення ухвалене без дотримання вимог кримінального та кримінального процесуального закону.
Скасування вироку суду першої інстанції і постановлення вироку апеляційним судом допускається лише за умови, коли в апеляційних скаргах прокурора, потерпілого чи його представника ставилось питання про скасування вироку саме з цих підстав.
Апеляційний суд не може постановити свій вирок тоді, коли в апеляційній скарзі порушено питання про скасування судового рішення суду першої інстанції, але висловлено прохання призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Враховуючи викладене, колегія вважає, що апеляційні скарги потерпілої та прокурора підлягають частковому задоволенню, а ухвала суду, якою ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 47 КК України та кримінальне провадження закрито скасуванню з призначенням нового розгляду матеріалів кримінального провадження в тому ж суді першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційні скарги прокурора Берегівської міжрайонної прокуратури та потерпілої ОСОБА_9 задовольнити частково.
Призначити новий розгляд матеріалів кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України у Берегівському районному суді в іншому складі суду.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню касаційним порядком не підлягає.

Судді: