В И Р О К
іменем України
Справа №377/279/15-к
Провадження №1-кп/377/20/15
17 квітня 2015 року Славутицький міський суд Київської області у складі судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мокрі Велички Ріпкинського району Чернігівської області, громадянина України, одруженого, з повною середньою освітою, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, -
ОСОБА_5 зберігав та носив бойові припаси, вибухові речовини і вибухові пристрої без передбаченого законом дозволу за наступних обставин.
ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 , на початку лютого 2015 року отримав у своє розпорядження за невстановлених обставин корпус бойової наступальної осколкової гранати РГД-5 і чотири уніфіковані запали дистанційної дії типу УЗРГМ (УЗРГМ-2), не маючи дозволу на носіння і зберігання бойових припасів, стандартних бойових припасів, вибухових речовин і вибухових пристроїв, передбаченого п. 2.3. Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 622 від 21.08.1998 р., носив їх та зберігав в своїх речах з метою перевезення до місця свого проживання в м. Славутич. 8 лютого 2015 року ОСОБА_5 перевіз їх спецтранспортом від місця проходження військової служби до м. Артемівська Донецької області і далі до м. Харкова. Звідти 10 лютого 2015 року потягом перевіз їх у м. Київ, а потім в м. Ірпінь Київської області. 21 лютого 2015 року ОСОБА_5 перевіз їх до місця свого проживання в АДРЕСА_3 , де сховав і зберігав у коморі, розташованій на сходах між четвертим та п`ятим поверхами під`їзду № 9 будинку АДРЕСА_3 . 28 лютого 2015 року при проведенні огляду комори працівниками міліції були виявлені і вилучені корпус бойової наступальної осколкової гранати РГД-5 і чотири уніфіковані запали дистанційної дії типу УЗРГМ (УЗРГМ-2), які ОСОБА_5 зберігав без передбаченого законом дозволу.
Своїми діями, які полягали в носінні і зберіганні бойових припасів, вибухових речовин і вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 263 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений визнав себе винним повністю і показав, що на початку лютого 2015 року в складі військової частини брав участь у бойових діях в зоні АТО з використанням вогнепальної зброї та гранат, які у них були ящиками, під час яких був контужений вибухами снарядів, а потім потрапив в оточення. Після виходу з оточення був доставлений в лікарню Артемівська, потім в Харківський шпиталь, потім в Ірпінський шпиталь. При виході з передової, незнаючи для чого, але без злого умислу, взяв з собою одну гранату і чотири чи п`ять запалів, які поклав у речовий мішок і привіз додому та зберігав у коморі, де їх знайшла дружина і повідомила міліцію. Вважає, що гранату та запали взяв з собою під впливом контузії, однак без умислу на їх використання. Розраховував на те, що після лікування та відпустки повернеться у частину в зону АТО з цією гранатою і запалами. Просив врахувати ці обставини і призначити покарання з іспитовим строком та лікування у психіатра.
Згідно висновку судово-психіатричних експертів № 157 від 18.03.2015 р. ОСОБА_5 страждав під час скоєння інкримінованих дій та страждає в даний час на постконтузійний розлад (з когнітивними розладами, вираженими церебрастенічними розладами, вираженими емоційно-вольовими розладами). Під час вчинення інкримінованих дій і в даний час він міг і може усвідомлювати свої дії та керувати ними не повною мірою і за своїм психічним станом потребує застосування примусових заходів медичного характеру примусового амбулаторного лікування у психіатра за місцем перебування.
Оцінюючи висновок та беручи до уваги, що його ніхто з учасників судового розгляду не заперечує і він узгоджується з показаннями обвинуваченого щодо обставин справи, суд вважає, що ОСОБА_5 вчинив злочин в стані обмеженої осудності.
Відповідно до ч. 1 ст. 20 КК України підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення злочину через наявний у неї психічний розлад не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Згідно ч. 2 цієї статті визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.
Беручи до уваги повне визнання обвинуваченим своєї вини та враховуючи, що учасники судового розгляду не оспорюють обставини справи, обсяг обвинувачення та правову кваліфікацію злочину, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням висновку експертів, з`ясуванням даних про особу обвинуваченого і прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого та необхідність призначення передбаченого законом покарання.
Призначаючи обвинуваченому покарання відповідно до загальних засад призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, яке буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання нових злочинів, суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання.
При цьому суд бере до уваги, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин в стані обмеженої осудності, судимостей не має, характеризується позитивно, є військовослужбовцем, призваним на службу на підставі Указу Президента України № 454 від 06.05.2014 р., має постійне місце проживання, одружений, має дружину, яка є інвалідом та дитину-інваліда, на обліку у лікаря- нарколога не перебуває, алкоголізмом не страждає, згідно висновку експертів страждає на постконтузійний розлад і потребує застосування примусових заходів медичного характеру примусового амбулаторного лікування у психіатра та місцем перебування.
Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відповідно до положень ст. 66 КК України визнає активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до положень ст. 67 КК України, немає.
Беручи до уваги обставини злочину, ступінь тяжкості злочину, вчинення злочину в стані обмеженої осудності, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу винного, який має постійне місце проживання, характеризується позитивно, має дружину-інваліда, дитину-інваліда, є військовослужбовцем, страждає на постконтузійний розлад і потребує лікування, його позитивну поведінку після вчинення злочину, усвідомлення своєї вини, суд вважає за можливе виправлення обвинуваченого без відбування покарання із застосуванням ст. 75 КК України, встановленням іспитового строку та покладенням на обвинуваченого протягом іспитового строку певних обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.
Крім того, беручи до уваги висновок експертів, відповідно до положень ст. 92-94 КК України до обвинуваченого ОСОБА_5 необхідно застосувати примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем перебування.
Відповідно до положень ст. 100 КПК України речові докази по справі: залишки бойової наступальної осколкової ручної гранати РГД-5 та залишки запалів УЗРГМ (УЗРГМ-2), які перебувають на зберіганні у кімнаті збереження речових доказів Славутицького МВ ГУ МВС України в Київській області, необхідно знищити в установленому порядку.
З обвинуваченого на користь держави відповідно до положень ст. 124 КПК України необхідно стягнути витрати по проведенню вибухотехнічних експертиз на загальну суму 1381 грн. 80 коп., підтверджені довідками експертної установи НДЕКЦ при ГУ МВС України в Київській області.
Беручи до уваги припинення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для
запобігання яких обвинуваченому було обрано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, його необхідно скасувати.
Керуючись ст. 368-371, 373-375 КПК України, -
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України і призначити за цей злочин покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням, встановити йому іспитовий строк тривалістю 1 рік, протягом якого покласти на нього обов`язки, передбачені п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме:
не виїжджати за межі України без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
повідомляти кримінально-виконавчу інспекції про зміну місця проживання;
періодично з`являтися на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції.
Застосувати до ОСОБА_5 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем перебування.
Речові докази:
- залишки бойової наступальної осколкової ручної гранати РГД-5 та залишки запалів УЗРГМ (УЗРГМ-2), які перебувають на зберіганні у кімнаті збереження речових доказів Славутицького МВ ГУ МВС України в Київській області, знищити в установленому порядку.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати по проведенню вибухотехнічних експертиз на загальну суму 1381 грн. 80 коп..
Обраний запобіжний захід у виді особистого зобов`язання скасувати.
На вирок можуть бути подані апеляційні скарги до апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя ОСОБА_6