Справа № 712/1-580/11
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А

19.06.2015 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
захисників - адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7
та захисника ОСОБА_8
і представника потерпілих ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання, яке подав адвокат ОСОБА_7 про зміну засудженому ОСОБА_8 запобіжного заходу із тримання під вартою на підписку про невиїзд або заставу,

ВСТАНОВИВ :
вироком Ужгородського міськрайонного суду від 27 березня 2014 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судимий, згідно вироку Берегівського районного суду від 12.01.1996 року за ч. 1 ст. 189-2 ; ч. 1 ст. 222 КК України із застосуванням ст. 42 цього ж Кодексу на один рік позбавлення волі з іспитовим строком на один рік; згідно вироку Закарпатського обласного суду від 08.12.1998 року за ст. 69 КК України на сім років позбавлення волі, засуджений за ч. 3 ст. 187 КК України на сім років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч. 4 ст. 187 КК України на вісім років позбавлення волі з конфіскацією майна й за ч. 1 ст. 263 КК України на чотири роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю вчинених злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно до відбуття ОСОБА_8 призначено вісім років позбавлення волі з конфіскацією майна.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше неодноразово судимий і, зокрема, вироком Мукачівського міського суду від 10.09.2001 року за ч. 3 ст. 187 КК України на дев`ять років позбавлення волі, засуджений за ч. 3 ст. 187 КК України на вісім років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч. 4 ст. 187 КК України на дев`ять років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч. 3 ст. 289 КК України на сім років позбавлення волі з конфіскацією майна й за ч. 1 ст. 263 КК України на чотири роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю вчинених злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно до відбуття ОСОБА_11 призначено десять років позбавлення волі з конфіскацією майна.

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше неодноразово судимий і, зокрема, вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 04.05.1999 року за ч. 2 ст. 106 КК України до громадського осуду та вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 24.05.2002 року за ч. 3 ст. 15 - ч. 4 ст. 187 ; ч. 3 ст. 186; ст. 304 КК України із застосуванням ст. 70 цього Кодексу на вісім років шість місяців позбавлення волі, засуджений за ч. 3 ст. 187 КК України на вісім років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч. 4 ст. 187 КК України на дев`ять років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч. 3 ст. 289 КК України на сім років позбавлення волі з конфіскацією майна й за ч. 1 ст. 263 КК України на чотири роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю вчинених злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно до відбуття ОСОБА_12 призначено десять років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Запобіжний захід щодо засуджених ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою, а строк відбування ними покарання визначено рахувати з моменту їх фактичного затримання 19 листопада 2010 року.

Під час розгляду справи захисник адвокат ОСОБА_7 заявив клопотання про зміну засудженому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший, менш суворий запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою. У клопотанні адвокат ОСОБА_7 вказує на те, що кримінальна справа щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_11 сфальшована працівниками правоохоронних органів і спрямована на притягнення до кримінальної відповідальності завідомо невинних осіб. Посилається на те, що органами досудового розслідування в порушення вимог ст. 22 КПК України не вжиті всі передбачені законом заходи для повного, всебічного та об`єктивного розслідування обставин справи, для забезпечення правильного застосування Закону, з тим, щоб кожний хто вчинив злочин, був притягнутий до відповідальності і жоден невинний не був покараний. Вважає, що дії працівників міліції, які розслідували справу, містять ознаки передбачених ст. ст. 364, 365, 366, 367, 372 та 374 КК України злочинів. Висунуте щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_11 обвинувачення вважає замовним та безпідставним. Під час досудового розслідування ОСОБА_8 катували, у зв`язку з чим до нього приїжджала швидка медична допомога. Також посилається на те, що засуджений ОСОБА_12 зізнався у вчиненні злочину разом із гр. ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які не притягнуті до кримінальної відповідальності. Крім того, посилається на те, що потерпілі ОСОБА_15 та ОСОБА_9 не мають претензій до ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , бо вони знають, що ці особи злочинів не вчиняли. Крім того, вважає, що державне обвинувачення ОСОБА_8 пред`явлено безпідставно і не вірно визначена кваліфікація злочину, оскільки у час події, згідно версії обвинувачення, ОСОБА_8 перебував тільки за кермом автомобіля, тому його дії не можна кваліфікувати за ч. 3 ст. 187 КК України, а можна визнати тільки як співучасть у злочині. Матеріали кримінальної справи не підтверджують, що ОСОБА_8 , з метою заволодіння чужим майном вчиняв напад, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу або погрозою застосування такого насильства. Дії правоохоронців, які продовжують фальшувати справи можна розцінювати як підрив державного устрою, створення умов недовіри до влади. Крім того, посилається на те, що експертизи по справі були проведені з брутальним та безкарним порушенням закону; слідчий в один день ознайомив обвинувачених як з постановами про призначення експертиз, так і з висновками експертів. Всі слідчі дії, у тому числі виїмка документів, накладення арешту на майно, тощо, працівники міліції проводили за участі одних і тих же осіб, так «званих» понятих гр. гр. ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які ходили в міліцію як на роботу і постійно ніби - то підписували документи - протоколи слідчих дій, які містяться у томах № № 5-6 кримінальної справи. Також вважає, що підзахисний ОСОБА_8 незаконно перебуває під вартою понад чотири роки 6 місяців, нещодавно обвінчався із дружиною, має постійне місце проживання, перебуваючи під вартою отримав певні хвороби, і потребує лікування, яке може отримати тільки вдома, не буде ухилятися від суду, і слідства й буде сумлінно, як учасник кримінального процесу, виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки. Захворювання, які має засуджений ОСОБА_8 відповідно до Переліку № 1348/5/572, від 15 серпня 2014 року є підставою для подання у суд матеріалів для звільнення засуджених від дальшого відбування покарання. Зазначене на переконання адвоката свідчить про відсутність підстав для подальшого тримання ОСОБА_8 під вартою. Просить змінити засудженому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на підписку про невиїзд або заставу в розмірі 19 (дев`ятнадцять) тисяч гривень.

Захисник ОСОБА_8 та засуджені ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 клопотання про зміну засудженому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на інший запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, підтримали.

Адвокати ОСОБА_20 , ОСОБА_6 вирішення клопотання залишили на розсуд суду, а представник потерпілих Ковач адвокат ОСОБА_10 просив відхилити, як необґрунтоване.

Прокурор ОСОБА_4 заявлене адвокатом ОСОБА_7 клопотання вважала необґрунтованим і просила його відхилити.

Заслухавши думку учасників процесу, перевіривши матеріали кримінальної справи, оцінивши доводи клопотання, колегія суддів вважає, що клопотання не підлягає до задоволення з таких підстав.

Так, з вироку вбачається, що ОСОБА_8 засуджений за ч. 3 ст. 187 ; ч. 4 ст. 187 та ч. 1 ст. 263 КК України і застосуванням ст. 70 цього Кодексу, за сукупністю вчинених злочинів, до покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років, тобто до покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально в місцях позбавлення волі. Злочини, за які ОСОБА_8 засуджений відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких.

Крім того, з вироку вбачається, що запобіжним заходом щодо ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили встановлено тримання під вартою. З матеріалів кримінальної справи вбачається, що ОСОБА_8 за місцем проживання характеризується посередньо, згідно вироку Закарпатського обласного суду від 08.12.1998 року засуджувався за ст. 69 КК України на сім років позбавлення волі, тобто на час скоєння інкримінованих йому злочинів мав непогашену судимість.

З довідок, виданих Закарпатською установою виконання покарань № 9 відділу ДПС України в Закарпатській області вбачається, що під час поступлення до Закарпатської УВП № 9, ОСОБА_8 був оглянутий та проконсультований у Мукачівській ЦРЛ. Терапевтом встановлено діагноз гіпертонічна хвороба, в умовах ІТТ та СІЗО утримуватись може. 01 червня 2011 року, 21 травня 2012 року та 21 травня 2013 року проходив плановий профілактичний огляд фахівцями Закарпатської клінічної лікарні ім. А. Новака, згідно висновків лікарів якої (хірург, дерматолог, ЛОР) визнаний здоровим і психічних захворювань у нього не виявлено, а також 01 лютого 2012 року та 25 жовтня 2012 року консультувався у кардіолога та невролога. У період перед та після профілактичних оглядів, а також за останній час ОСОБА_8 за медичною допомогою до працівників медичної частини Закарпатської УВП № 9, не звертався, стан його здоров`я можна вважати задовільним. Систематично займається фізичними вправами у прогулянковому дворику Закарпатської УВП № 9.

З висновку службової перевірки по факту звернення гр. ОСОБА_21 щодо порушення права на охорону здоров`я ув`язненого ОСОБА_8 від 31 березня 2014 року вбачається, що службовою перевіркою фактів, викладених у зверненні ОСОБА_21 про порушення права на охорону здоров`я ув`язненого ОСОБА_8 не виявлено, що інформація викладена у зверненні ОСОБА_21 не підтвердилась, є такою, що не відповідає дійсності. Про результати вказаної перевірки повідомлено Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

Враховуючи наведені обставини в їх сукупності, колегія суддів вважає, що, перебуваючи на волі, ОСОБА_8 може ухилитися від суду, перешкодити встановленню істини в кримінальній справі та продовжити злочинну діяльність.

Крім того, враховуються вимоги ст. ст. 148, 155 КПК України у редакції Закону України 1960 року, про те, що запобіжний захід також обирається з метою забезпечення виконання процесуальних рішень.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для зміни щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший, менш суворий запобіжний захід, у тому числі підписку про невиїзд або заставу.

При оцінці доводів клопотання, колегія суддів враховує й те, що даних, які би достовірно підтверджували наявність у ОСОБА_8 захворювань, які перешкоджають його подальшому перебуванню та лікуванню в умовах Закарпатської УВП № 9, й які можуть призвести до непоправних втрат здоров`я ОСОБА_8 , адвокат ОСОБА_7 не надав.

З урахуванням наведеного вище, відхиляються доводи клопотання про те, що ОСОБА_8 нещодавно обвінчався із дружиною, має постійне місце проживання, перебуваючи під вартою отримав певні хвороби, і потребує лікування, яке може отримати тільки вдома.

Доводи клопотання про те, що кримінальна справа щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_11 сфальшована працівниками правоохоронних органів і спрямована на притягнення до кримінальної відповідальності завідомо невинних осіб, висунуте їм обвинувачення є замовним та безпідставним ; що засуджений ОСОБА_12 зізнався у вчиненні злочину разом із гр. ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які не притягнуті до кримінальної відповідальності ; що органами досудового розслідування в порушення вимог ст. 22 КПК України не вжиті всі передбачені законом заходи для повного, всебічного та об`єктивного розслідування обставин справи ; дії працівників міліції, які розслідували справу, містять ознаки передбачених ст. ст. 364, 365, 366, 367, 372 та 374 КК України злочинів ; потерпілі ОСОБА_15 та ОСОБА_9 не мають претензій до ОСОБА_8 та ОСОБА_11 ; що державне обвинувачення ОСОБА_8 пред`явлено безпідставно і не вірно визначена кваліфікація злочину, оскільки у час події, згідно версії обвинувачення, ОСОБА_8 перебував тільки за кермом автомобіля, тому його дії не можна кваліфікувати за ч. 3 ст. 187 КК України ; що матеріали кримінальної справи не підтверджують те, що ОСОБА_8 , з метою заволодіння чужим майном вчиняв напад, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу або погрозою застосування такого насильства, а також про те, що експертизи про справі були проведені із брутальним та безкарним порушенням закону; слідчий в один день ознайомив обвинувачених як із постановами про призначення експертиз, так і з висновками експертів ; що всі слідчі дії, у тому числі виїмка документів, накладення арешту на майно, тощо, працівники міліції проводили за участі одних і тих же осіб, так «званих» понятих гр. гр. ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які ходили в міліції як на роботу і постійно ніби - то підписували документи - протоколи слідчих дій, які містяться у томах № № 5-6 кримінальної справи, колегія суддів визнає такими, що підлягають до перевірки та відповідної оцінки у нарадчій кімнаті, після ретельного дослідження матеріалів кримінальної справи та доводів апеляційних скарг. Крім того, підлягають до ретельної перевірки та відповідної оцінки й доводи клопотання про те, що під час досудового розслідування ОСОБА_8 катували, у зв`язку з чим до нього приїжджала швидка медична допомога.

При оцінці доводів клопотання про зміну засудженому ОСОБА_8 запобіжного заходу із тримання під вартою на інший запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, враховується й те, що адвокат ОСОБА_7 аналогічні за змістом клопотання, подавав 29 квітня та 26 травня 2015 року, посилаючись на вказані вище доводи та обставини. За результатами розгляду колегією суддів заявлені адвокатом ОСОБА_7 клопотання залишені без задоволення. На будь-які інші дані, які би давали підстави вважати неможливим подальше тримання ОСОБА_8 під вартою у клопотанні адвоката ОСОБА_7 не міститься.

При прийнятті рішення про відмову в задоволенні клопотання колегія суддів також враховує, що адвокат ОСОБА_7 до клопотання не приєднав достовірні докази (документи) у підтвердження доводів про те, що перебування засудженого ОСОБА_8 під вартою може призвести до тяжких і непоправних наслідків для його здоров`я.

З клопотання адвоката ОСОБА_7 також не вбачається, які саме захворювання має засуджений ОСОБА_8 , які відповідно до Переліку № 1348/5/572, від 15 серпня 2014 року є підставою для подання у суд матеріалів для звільнення засуджених від дальшого відбування покарання й які перешкоджають його подальшому триманню під вартою.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що заявлене адвокатом ОСОБА_7 клопотання про зміну засудженому ОСОБА_8 запобіжного заходу із тримання під вартою на інший, менш суворий, запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, задоволенню не підлягає.

Керуючись пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України та ст. ст. 165 - 165-2, 362 КПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

у задоволенні заявленого адвокатом ОСОБА_7 клопотання про зміну засудженому ОСОБА_8 запобіжного заходу із тримання під вартою на підписку про невиїзд або заставу відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: