Справа № 11a -
683/2007 р. Головуючий у 1
інстанції: Старунський Д.М.
ст.122 ч.1 КК України Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2007
року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду
Львівської області в складі: головуючого: Макойди З.М.. суддів: Марітчака Т.М.,
Гаврилова М.М. з участю прокурора: Дудинської Т.М. розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Львові кримінальну справу за апеляцією захисника ОСОБА_1. в інтересах засудженого ОСОБА_2на
вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06 березня 2007
року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим
вироком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. народження, не судимого, неодруженого, учня 10
класу Нагуєвицької спецшколи-інтернату, інваліда з дитинства, засуджено за ч.1
ст.122 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ст.104 КК України
його звільнено від покарання, якщо він протягом року не вчинить нового злочину
і відповідно до ст. 76 КК України не буде виїжджати за межі України на постійне
місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, закінчить
навчання у Нагуєвицькій спецшколі-інтернаті, буде періодично з'являтись для
реєстрації і повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця
проживання або навчання.

Запобіжний захід
засудженому залишено підписку про невиїзд.

За
вироком суду ОСОБА_2. 19.10.2006 року близько 19 год.30 хв. біля головного
корпусу спецшколи-інтернату в с
Нагуєвичі Дрогобицького району Львівської області на грунті особистих
неприязних відносин наніс удар ногою по лівій руці ОСОБА_3., спричинивши
тілесні ушкодження середньої тяжкості.

В
апеляції захисник ОСОБА_1 зазначає, що судом неправильно застосовано
кримінальний закон і його висновки не відповідають фактичним обставинам справи.
Обставини справи свідчать про те, що його підзахисний мав намір вдарити
потерпілого в область таза, але той в момент удару підставив руку, отже він
заподіяв йому тілесні ушкодження з необережності тому апелянт просить
перекваліфікувати дії ОСОБА_2 на ст. 128 КК України і звільнити від
кримінальної відповідальності з підстав передбачених ст.46 КК України у зв'язку
із примиренням з потерпілим, а кримінальну справу закрити.

В
запереченні на апеляцію державний обвинувач вважає вирок законним і
обгрунтованим, оскільки ОСОБА_2., наносячи удар ногою у ділянку сідниці
потерпілому, усвідомлював суспільно-небезпечний характер свого діяння, яке було
направлене на умисне заподіяння тілесних ушкоджень, передбачав настання
суспільно-небезпечних наслідків, не бажав, але свідомо допускав їх настання.
Тому при непрямому

умислі
відповідальність наступає за наслідками, що настали. Просить апеляцію залишити
без задоволення, а вирок без зміни.

Заслухавши
доповідача, міркування прокурора про законний І обгрунтований вирок, вивчивши
матеріали кримінальної справи, колегія суддів вважає, що апеляція задоволенню
не підлягає.

Матеріалами
справи, зібраними та перевіреними в судовому засіданні доказами винуватість
ОСОБА_2у скоєнні інкримінованого йому злочину при вказаних у вироку обставинах
повністю доведена.

Так,
засуджений ОСОБА_2., частково визнаючи свою вину, підтвердив, що вирішив
покарати учнів молодших класів за те, що вони не зважали на його зауваження і
бігали біля них, наказав нагнутись, щоб вдарити ногою в сідниці. ОСОБА_3
нагнувся, а ОСОБА_4втік до школи. Під час удару потерпілий підставив руку і він
вдарив ногою по руці. Визнає вину частково тому, що хотів лише провчити його, а
не ламати руку.

Наведені
покази стверджуються показами потерпілого ОСОБА_3., свідків ОСОБА_4., ОСОБА_5.,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8., протоколами огляду місця події, очної ставки,
відтворення обстановки та обставин події, іншими доказами.

За
висновком експерта у ОСОБА_3. виявлено тілесне ушкодження у вигляді закритого
перелому ліктьової кістки лівого передпліччя в нижній третині з незначним
зміщенням. Вказане тілесне ушкодження виникло внаслідок одноразової взаємодії з
тупим твердим предметом, не виключено в термін вказаний потерпілим і по ступеню
тяжкості відноситься до категорії середніх.

Отже,
судом правильно і повно встановлені фактичні обставини справи і вірно
кваліфіковані дії засудженого, оскільки доведено, що ОСОБА_2., наносячи удар
ногою потерпілому, усвідомлював суспільно-небезпечний характер свого діяння,
передбачав його наслідки, не бажав, але свідомо допускав їх настання.

Призначаючи
покарання, суд відповідно з вимогами ст. 65 КК України врахував ступінь
тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який позитивно характеризується,
визнав свою вину, у вчиненому розкаюється, його вік, інвалідність, відшкодування
завданої шкоди та визначив його необхідним й достатнім для виправлення і
попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстав для
задоволення апеляції колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.
362, 366 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляцію
захисника ОСОБА_1. в інтересах засудженого ОСОБА_2 залишити без задоволення, а
вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06 березня 2007
року - без змін.

Ухвала
може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом шести місяців з моменту
набрання нею законної сили