Справа № 11 - 13 / 2008 року
Головуючий в 1-й інстанції
Категорія: ст.125 ч.2 КК України
Доповідач Курдзіль В.Й.
В И Р О К

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

14 лютого 2008 року колегія суддів
судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Хмельницької області у складі:

головуючого Кульбаби
В.М.

суддів: Курдзіля В.Й., Цугеля І.М.

при секретарі судового засідання Купельській
Н.П.

з
участю захисника ОСОБА_2

представника потерпілого ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

розглянула
у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальну справу за апеляцією потерпілого ОСОБА_1 на вирок Старокостянтинівського
районного суду від 11 листопада 2007 року.

Цим
вироком

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Медвеже
Дрогобицького району Львівської області, українця, громадянина України, з вищою
освітою, одруженого, на утриманні 3-є дітей, священнослужителя, мешканця
АДРЕСА_1, раніше не судимого, -

виправдано за ст. 125 ч.2 КК України.

За матеріалами справи ОСОБА_4
обвинувачував ОСОБА_5 у тому, що він 21 квітня 2005 року приблизно після 11
год. на сходовій площадці біля АДРЕСА_1, під час сварки на грунті особистих
неприязних стосунків, молотком вдарив його в голову, завдавши легкі тілесні
ушкодження, з розладом здоровя.

Виправдовуючи підсудного, суд
зазначив, що потерпілий ОСОБА_4 сам вчинив насильницьке вторгнення у житло
сім'ї ОСОБА_5, чіплявся, безпідставно вимагав гроші, намагався вдарити, кинути
його на підлогу.

Свої дії супроводжував грубою
нецензурною лайкою, криками, погрозами ушкодження здоров'я, незважаючи на
присутність малолітньої дитини.

Тому, за висновком суду, ОСОБА_5
діяв у стані необхідної оборони.

В апеляції потерпілий ОСОБА_4
просить вирок скасувати, постановити новий, яким ОСОБА_5 визнати винним за
ст.125 ч.2 КК України та призначити відповідне покарання.

Зазначає, що суд недостатньо
дослідив всі обставини справи і безпідставно не прийняв до уваги показання його
та свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 про те, що під час розмови з ОСОБА_5 він знаходився
не у його квартирі, а на приквартирній площадці перед входом. Ці показання
підтвердила і дружина обвинуваченого, ОСОБА_8.

Апелянт також стверджує, що тілесне
ушкодження він отримав не внаслідок падіння на металевий кутник одвірку, на що
посилається ОСОБА_5, а від його удару молотком в голову.

На думку апелянта, суд не врахував
показання свідків ОСОБА_9 та дані матеріалів перевірки проведеної працівником
міліції ОСОБА_11 про відсутність будь - яких слідів крові та падіння на
металевому кутнику одвірка.

Зазначає, що ОСОБА_5 продовжує
погрожувати йому.

Вислухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення потерпілого та його представника на підтримання,
підсудного та його захисника на заперечення проти апеляції, провівши судове
слідство, перевіривши матеріали справи та наведені доводи, колегія суддів
вважає апеляцію такою, що підлягає до задоволення, а виправдувальний вирок
скасуванню, з наступних підстав.

Ст.369 ч.1 КПК України установлено,
що вирок вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам справи коли
висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні і
коли суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Виправдовуючи ОСОБА_5 і прийшовши
до висновку, що він діяв в межах необхідної оборони, суд не прийняв до уваги
докази, які свідчать про зворотнє і фактичним обставинам дав неправильну
юридичну оцінку.

Так, ОСОБА_5 винним себе не визнав
і пояснив, що тілесні ушкодження потерпілому не наносив, а можливо він їх
отримав вдарившись об металевий кутник одвірку.

Він лише оборонявся від його
вторгнення у квартиру.

Проте, його показання спростовані
наступними доказами.

Потерпілий ОСОБА_4, зокрема,
пояснив, що вони з сусідами відремонтували східці під'їзду, провели інші
роботи.

Приблизно після 11 год. 21 квітня
2005 року він прийшов до квартири ОСОБА_5 з метою отримання грошей, які той мав
дати на спільний ремонт.

На порозі він розмовляв з його
дружиною, ОСОБА_8.

Вона його відштовхнула і намагалася
зачинити двері.

Приставивши ногу до дверей, він
продовжив розмову.

Тоді вийшов ОСОБА_5, відмовився
дати гроші, став кричати та із-за плеча дружини вдарив його молотком по голові.

Після цього сусіди стали надавати
йому допомогу, а ОСОБА_7 відвіз до лікарні.

Свідки - очевидці ОСОБА_7 і
ОСОБА_10 підтвердили, що ОСОБА_4 не проникав у квартиру ОСОБА_5, а тілесне
ушкодження від удару підсудного отримав перед дверима на сходовій площадці.

Оцінивши показання цих свідків,
колегія суддів вважає безпідставним підання сумніву їх судом 1 інстанції,
оскільки вони послідовні і відповідають іншим доказам.

Не заперечувала по суті факт
конфлікту і свідок ОСОБА_8.

Свідок ОСОБА_11, дільничний
інспектор Красилівського РВ УМВС України у Хмельницькій області, пояснив, що
потерпілий не міг отримати тілесні ушкодження вдарившись об одвірок і слідів на
підтвердження цього він, під час огляду місця події, не виявив.

За даними актів судово - медичних
обстежень № 216 від 24 квітня 2005 р. та №2565 від 29 серпня 2005 року у
потерпілого виявлено тілесні ушкодження зазначеного ступеня тяжкості у вигляді
набряку і рани м'яких тканин голови, які могли утворитися від дії тупого
твердого предмета з обмеженою поверхнею.

Таким чином, суд 1 інстанції
прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність факту умисного заподіяння
ОСОБА_5 легкого тілесного ушкодження з розладом здоров'я потерпілому ОСОБА_4.

Проте, подальший висновок місцевого
суду колегія суддів вважає помилковим.

Ст. 36 ч.1 КК України передбачено,
що необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних
законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також
суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання
шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди необхідної і достатньої в даній
обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не
було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Тобто, за змістом закону стан
необхідної оборони виникає лише за наявності вчинення особою-нападником
небезпечного і протиправного посягання.

З наведених же доказів вбачається,
що потерпілий ОСОБА_4 прийшов до квартири ОСОБА_5 не з метою протиправного
вторгнення у неї та заподіяння шкоди і не вимагання грошей, як зазначено у
вироку місцевого суду , а лише з проханням компенсувати частину витрачених
коштів на ремонт під'їзду будинку спільними зусиллями мешканців.

Судом 1 інстанції не враховано і
те, що постановою дільничного інспектора Красилівського РВ УМВС України у
Хмельницькій області від 29 квітня 2005 року, затвердженого керівником цього
органу, в порушенні кримінальної справи щодо ОСОБА_4 за ст. ст. 296, 129 КК
України відмовлено за відсутністю складів злочинів.

Окрім того, не прийнято до уваги
те, що перед цим ОСОБА_5 та ОСОБА_4 обговорювали питання спільної оплати
ремонту під'їзду.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що у ОСОБА_5 не виникло стану необхідної оборони, оскільки було
відсутнє дійсне, реальне і протиправне посягання на його охоронювані законом
права та інтереси.

Таким чином, наведена сукупність
доказів свідчить про невідповідність висновків суду 1 інстанції фактичним
обставинам справи.

Проведеним судовим слідством
встановлено, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 мали місце стосунки з приводу ремонту
будинку.

ОСОБА_4 знаходячись в загальному
коридорі запропонував ОСОБА_5 сплатити відповідну частину затрат.

У відповідь, в процесі сварки на
грунті неприязних стосунків, ОСОБА_5, умисно молотком вдарив потерпілого в
голову, заподіявши легкі тілесні ушкодження з розладом здоров'я.

Такі дії ОСОБА_5 колегія суддів
кваліфікує за ст. 125 ч.2 КК України.

Призначаючи покарання суд враховує
ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного.

Обставини, що обтяжують покарання
не встановлені.

Обставинами, які пом'якшують
покарання колегія суддів визнає: перебування на утриманні 3-х дітей, дружини,
позитивні дані про особу підсудного, недопущення інших правопорушень.

Зазначені обставини істотно
знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, тому колегія суддів вважає за
можливе призначити ОСОБА_5 покарання більш м'якого виду ніж передбачено
санкцією ст. 125 ч.2 КК України, штраф.

Керуючись ст. ст. 323, 324, 378 КПК
України, колегія суддів,

з а с у д и л а :

апеляцію потерпілого ОСОБА_4
задоволити.

Виправдувальний вирок
Старокостянтинівського районного суду від 11 листопада 2007 року щодо ОСОБА_5
скасувати.

Визнати ОСОБА_5 винним за ст. 125
ч.2 КК України і призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України - 800
(вісімсот) грн. штрафу.

Вирок може бути оскаржений до
Верховного Суду України протягом 1 місяця, через апеляційний суд Хмельницької
області.

Головуючий /підпис/

Судді /підписи/

Копія вірна:

Суддя апеляційного суду

Хмельницької області
В.Й.Курдзіль