У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого - судді

Редьки А.І.,

суддів

Заголдного В.В., Мороза
М.А.,

за участю прокурора

Саленко І.В.

розглянула
в судовому засіданні 29 березня 2007 року в м. Києві кримінальну справу за
касаційною скаргою захисника ОСОБА_2.

Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 11 січня 2006 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1року народження,

не судимого,

засуджено
за ч. 1 ст. 185 КК України на 1 рік позбавлення волі, за ч. 2 ст. 289 КК
України із застосуванням ст. 69 КК України на 3 роки позбавлення волі, а на
підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів йому остаточно визначено
покарання 3 роки позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 26 квітня 2006 року вирок
змінено: перекваліфіковано дії ОСОБА_1з ч. 2 ст. 289 КК України на ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України та
призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України 1 рік 6 місяців
позбавлення волі, а на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів
остаточно визначено покарання 1 рік 6 місяців позбавлення волі; виключено з
мотивувальної частини вироку вказівку про намір ОСОБА_1незаконно заволодіти
транспортним засобом із метою крадіжки; включено у строк відбуття покарання час
перебування його під вартою.

В решті вирок залишено без зміни.

ОСОБА_1визнано винним і засуджено за те, що він 5 травня 2005 р. у
гуртожитку № АДРЕСА_1у м. Львові, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння,
таємно викрав мобільний телефон ОСОБА_3вартістю 698 грн.

Крім того, він 13 травня 2005 р. біля будинку № 8 по вул. Короткій у м.
Львові вчинив замах на незаконне заволодіння автомобілем “Москвич” вартістю 2
310 грн. 56 коп., що належав ОСОБА_4., але не зміг довести свій злочинний намір
до кінця, оскільки його дії було припинено працівниками міліції.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_2. просить змінити зазначені судові
рішення у зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону та
суворістю призначеного покарання. Вважає, що за крадіжку у ОСОБА_3. мобільного
телефону ОСОБА_1. повинен нести адміністративну відповідальність, а за епізодом
крадіжки автомобіля відсутня кваліфікуюча ознака повторність. Указує й на
порушення вимог кримінально-процесуального закону, зокрема, зазначає, що судом
безпідставно не було зараховано у строк відбування покарання перебування
ОСОБА_1під час проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи у Львівській обласній психіатричній лікарні.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, міркування прокурора про
залишення касаційної скарги захисника без задоволення, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів не вбачає
підстав для її задоволення.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1у вчиненні зазначених
злочинів підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, зокрема
показаннями потерпілих, свідків та самого засудженого, і захисником не
оскаржується.

Відповідно до вимог Закону України від 2 червня 2005 року ”Про внесення змін
до Кодексу України про адміністративні правопорушення” викрадення чужого майна
вважається дрібним, якщо вартість такого майна на момент учинення
правопорушення не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян
з урахуванням встановленої податкової соціальної пільги.

У 2005 році кримінальна відповідальність за крадіжку наставала у випадках,
коли вартість викраденого майна перевищувала 393 грн.

Згідно долученої до справи копії гарантійного свідоцтва на телефон Сіменс С
- 62, він був придбаний 16 січня 2005 р. і його вартість складала 673 грн.
(а.с. 84).

Тому доводи у скарзі
захисника про необґрунтованість притягнення
ОСОБА_1до кримінальної відповідальності за епізодом крадіжки мобільного
телефону та відсутність у зв'язку з цим кваліфікуючої ознаки
повторність за епізодом замаху на незаконне заволодіння автомобілем, є
безпідставними.

Дії ОСОБА_1за ч. 1 ст. 185, ст. 15 - ч. 2 ст. 289 КК
України кваліфіковано правильно.

Суд апеляційної інстанції ретельно перевіряв доводи апеляції засудженого
ОСОБА_1., аналогічні доводам касаційної скарги захисника ОСОБА_2., у тому числі
щодо порушення вимог кримінально-процесуального закону при вирішенні питання
про зміну запобіжного заходу з підписки про невиїзд на взяття під варту, і
обґрунтовано визнав їх безпідставними. Ухвала апеляційного суду відповідає
вимогам ст. 377 КПК України.

Вивченням матеріалів справи не виявлено порушень
кримінально-процесуального закону, які тягнуть скасування постановлених у
справі судових рішень.

При призначенні ОСОБА_1. покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК
України, врахував тяжкість вчинених ним злочинів, дані про особу засудженого,
обставини справи, які впливають на ступінь його відповідальності, і обрав
покарання, яке є обґрунтованим, необхідним та достатнім для виправлення
ОСОБА_1та попередження нових злочинів.

Що стосується доводів захисника про
незарахування ОСОБА_1. у строк тримання під
вартою час находження його у Львівській обласній психіатричній лікарні у
зв'язку з проведенням стаціонарної судово-психіатричної експертизи, то це
питання вирішується судом у порядку ст.ст. 409, 411 КПК України.

За таких обставин касаційна скарга
захисника задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 394-396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

у задоволенні касаційної скарги захисника ОСОБА_2. відмовити.

С
у д д і :

Редька А.І. Заголдний В.В. Мороз М.А.