Справа № 342/1186/14-к
Провадження № 1-кп/342/2/2015
18 лютого 2015 року м. Городенка
Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: прокурорів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , одруженого, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, не працює, не судимий,
за ч.1 ст. 125 КК України,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_6 заподіяв потерпілому ОСОБА_5 умисне легке тілесне ушкодження.
Кримінальне правопорушення вчинено при наступних обставинах:
26.07.2014 р. біля 18 год. в с. Тишківці Городенківського району Івано-Франківської області на пасовищі «Амичів» потерпілий ОСОБА_5 випасав корову. З дружиною ОСОБА_8 , яка в с. Тишківці є молокоприймальником від Борщівського сирзаводу, сварився з приводу затримки виплати грошей за здане молоко. Після її телефонного дзвінка, приблизно через 15-20 хв. на пасовище прийшов ОСОБА_6 . Між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 розпочалась словесна суперечка, вони пошарпались. Обвинувачений ОСОБА_6 , діючи на грунті неприязних відносин, умисно, руками, наніс потерпілому ОСОБА_5 декілька ударів у ліву частину голови. Внаслідок вказаних дій потерпілий ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин лівої виличної ділянки голови, синець в ділянці лівого ока, що згідно висновку експерта № 245 від 10.09.2014 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчинені злочину не визнав, просить його виправдати. З приводу пред`явленого йому обвинувачення показав, що 26.07.2014 р. приблизно біля 18 год., коли він був дома, в АДРЕСА_2 , до нього по мобільному телефону подзвонила дружина, яка пасла корову на пасовиську. Вона поскаржилась на те, що сусід ОСОБА_5 , який також пас корову, кричить на неї, обзиває нецензурними словами із-за того, що ОСОБА_9 сирзавод, де працює дружина, приймаючи молоко від жителів с. Тишківці, затримав виплату грошей за здане молоко. Пригадавши, що й раніше ОСОБА_5 неодноразово «нападав» на нього та дружину, пішов на пасовище «Амичів» її боронити. Застав, що його дружина плакала, і казала, що ОСОБА_5 обзивав їх злодіями та вживав нецензурні слова. Разом з дружиною підійшов до потерпілого на відстань 1-1,5 м і запитав, навіщо ображає дружину. У відповідь той намагався вдарити його по голові розкладним саморобним стільчиком з металевих трубок, на яких пришита матерія. Вони пошарпались. Потерпілий вищий від нього ростом, тому, коли шарпались, стільчик знаходився навпроти його грудей. ОСОБА_10 їх розборонив. Він потерпілого не бив. Чи ще хтось був на пасовищі, не роздивлявся. Конфлікт тривав десь 3 хвилини. Цивільний позов не визнав.
Хоча обвинувачений своєї вини не визнав, його вина у вчиненні злочину доводиться іншими зібраними по справі та перевіреними в судовому засіданні доказами.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 суду показав, що він проживає в с. Тишківці, раніше здавав молоко ОСОБА_11 , а з 2014 р. здає молоко на Борщівський молокозавод через приймальника ОСОБА_8 , чоловік якої ОСОБА_6 фірою їздить по селу Тишківці і бере молоко. 26.07.2014 р. приблизно між 18 та 19 год. на пасовищі «Амичів», де крім нього пасли корови, сидівши на своїх розкладних стільчиках ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та дружина обвинуваченого ОСОБА_8 , він запитав у останньої, чому вона не виплачує гроші за молоко, і сказав, щоб дала йому номер телефону до директора Борщівського молокозаводу. Вона відмовилась, відійшла на відстань 150-200 м, подзвонила за своїм чоловіком. Надійшов ОСОБА_6 , в лівій руці мав косу, в правій тримав камінь, спочатку запитав: «чи довго будеш нападати на жінку», після того підійшов впритик на відстань десь 20 см до нього, вдарив каменем у голову у висок. Він піднявся з стільчика, і цим стільчиком вибив з рук ОСОБА_6 косу, старався закрити стільчиком видимість перед обличчям обвинуваченого. В той час ОСОБА_6 чотири рази вдарив його обома руками в область лиця. До них приблизився ОСОБА_10 , став між ними обома і розборонив. Після цього він пішов додому, а замість нього пасти корови на пасовище пішла його жінка. В результаті нанесених обвинуваченим ударів в нього зліва спух висок, під лівим оком утворився синяк, боліла щелепа, а також розламався зубний протез. Вночі в нього боліла голова, тому викликав швидку допомогу, яка не приїхала. Наступного дня, в неділю, поїхав в лікарню в м. Городенку, де лікар виписав обезболюючі таблетки. Також потерпілий пояснив суду, що він є «гіпертоніком 2 степені», знаходиться на обліку з цього приводу, кожного дня вживає таблетки для нормалізації тиску, в підтвердження цього подав епікриз про те, що він перебував на стаціонарному лікуванні від 22.03. до 02.04.12р.
Свій цивільний позов підтримує повністю. Вважає, що внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_6 , який спричинив йому тілесні ушкодження, була завдана матеріальна шкода в сумі 1139 грн., що включає витрати на придбання ліків та лікарських засобів 249 грн., витрати на придбання бензину для поїздок в м. Снятин, в м. Коломия та біля 20 разів в м. Городенка в розмірі 540 грн., на відвідування лікарів стоматолога і терапевта затратив 350 грн. Стосовно поїздки в м. Снятин пояснив, що коли приїхав для проведення судово-медичної експертизи, експерта не було на місці, тому за направленням з міліції їздив до експерта в м. Коломию. В міліцію в м. Городенка звертався наступного дня після нанесення ОСОБА_6 тілесного ушкодження. Щодо не зазначення у висновку судмедекспертизи того, що обвинувачений йому зломив зубний протез, потерпілий пояснив тим, що він про це не скаржився лікарю. Одночасно потерпілий пояснив, що до Городенківського РВ УМВС з заявою, що ОСОБА_6 спричинив йому тілесні ушкодження, він звернувся 13.08.2014 р. Стосовно поїздок в м. Городенка під час досудового слідства по даному кримінальному провадженню показав, що він був допитаний слідчим 09.09.2014 р., з матеріалами досудового розслідування він ознайомлювався в РВ УМВС 17.09.2014 р.
Крім того, через неправомірні дії ОСОБА_6 він зазнав фізичного болю і страждань у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 в його користь 1139 грн. матеріальної шкоди, 5000 грн. моральної шкоди, 250 грн. судових витрат, затрачених на правову допомогу.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 , дружина обвинуваченого, суду показала, що з потерпілим неприязні відносини тривають протягом приблизно п`яти років, він безпідставно чіплявся до неї та її чоловіка. 26.07.2014 року біля 17 год. вона пасла корову на пасовиську «Амичів». Неподалік від неї пасли корови ОСОБА_10 та ОСОБА_14 . Останній затіяв суперечку з приводу того, що утворилась затримка по виплаті грошей за здане ним молоко на завод, від якого вона приймає в людей молоко, а також з приводу політичної обстановки в країні. Розмову чув ОСОБА_10 . Після того вона подзвонила до свого чоловіка, який через 15-20 хв. надійшов на пасовище і направився до ОСОБА_5 , вона йшла ззаду за ним. Чоловік торкнув ОСОБА_5 за одяг, і сказав, щоб той припинив її ображати. У відповідь ОСОБА_5 розкладним стільчиком замахнувся на її чоловіка, вони сварилися. Самого удару вона не бачила, але судячи з того, що в чоловіка на руках утворились синці, тому вона допускає, що потерпілий вдарив стільчиком чоловіка по руках. Їх розборонив ОСОБА_10 , який став між ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Конфлікт між ними тривав десь 3 хвилини. Свідок заперечила, що її чоловік прийшов на пасовище з косою чи каменем в руках.
Свідок ОСОБА_16 суду показала, що вона є дружиною потерпілого ОСОБА_5 26.07.2014р. приблизно в пів-сьомої вечора її чоловік прийшов додому із пасовиська, де пас корову, в нього біля виска побачила гулю, він скаржився на те, що його болить голова. Від чоловіка дізналась про конфлікт з ОСОБА_6 через те, що за молоко за два місяці не заплатили гроші. Пішла замість нього пасти корову, на пасовищі застала дружину ОСОБА_15 , ОСОБА_12 і ОСОБА_17 . Так як наступного дня, в неділю, в чоловіка боліла голова, біля ока утворився синяк, тому поїхали в Городенківську районну лікарню, де його обстежили. Чоловік в лікарні не лікувався через відсутність коштів. Того ж дня звернулись в Городенківський РВ УМВС, але не бажали, щоб ОСОБА_6 притягували до кримінальної відповідальності, тільки щоб повернули гроші за молоко. З заявою про спричинення тілесних ушкоджень чоловік звернувся в міліцію 13.08.2014 р.
Свідок ОСОБА_18 суду показав, що він 26.07.2014 р. пас корову на пасовищі, від нього на віддалі 50-60 м були ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Побачивши, що вони зчепились, зловившись один з одним за шию, надбіг до них, розтягнув; взявши ОСОБА_19 попід руку відвів його в сторону. Він не бачив, хто кому наносив тілесні ушкодження. Свідок ствердив, що в руках у ОСОБА_6 він не бачив ні каменя, ні коси.
Вина обвинуваченого ОСОБА_6 доводиться письмовими доказами, зокрема:
- протоколом прийняття заяви ОСОБА_5 про вчинене кримінальне правопорушення від 13.08.2014 р., який заявив, що 26.07.2014 року біля 19 год. на пасовиську урочище «Амичів» с. Тишківці ОСОБА_20 спричинив йому тілесні ушкодження, наносячи удари у вигляді забою м`яких частин голови;
- довідкою-анамнезом, виданою 18.08.2014 р. поліклінічним відділенням Городенківської ЦРЛ, де зазначено про звернення 27.07.2014 р. до ЦРЛ ОСОБА_5 , який скаржився на біль в ділянці голови і йому встановлений діагноз забій м`яких тканин обличчя;
- висновком експерта № 245 від 10.09.2014 року на підставі даних судово-медичної експертизи ОСОБА_5 , 1953 р.н., даних довідки приймального відділення Городенківської центральної районної лікарні в ОСОБА_5 виявлено тілесні ушкодження: забій м`яких тканин лівої виличної ділянки голови, синець в ділянці лівого ока, спричинені дією тупих твердих предметів, могли утворитись в термін, вказаний в постанові і відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Підстав ставити під сумнів показання свідка ОСОБА_18 , який ствердив, що в руках у ОСОБА_6 він не бачив ні каменя, ні коси, що він розтягнув потерпілого та обвинуваченого, - суд не має. В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_19 наносив удари потерпілому руками в область голови зліва, внаслідок вказаних дій потерпілий ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин лівої виличної ділянки голови та синець в ділянці лівого ока. Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 , що він не бив потерпілого, суд розцінює критично, як спосіб захисту, обраний ним з метою намагання уникнути відповідальності. Суд вважає недостовірними показання потерпілого ОСОБА_5 , що ОСОБА_19 наносив йому удари каменем. Також недостовірними є твердження потерпілого, що в результаті нанесених ОСОБА_6 ударів у нього був зламаний зубний протез, боліла щелепа, оскільки звертаючись безпосередньо після конфлікту до лікувального закладу, таких скарг в нього не було.
Оцінюючи досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 в кримінальному правопорушенні заподіянні потерпілому ОСОБА_5 умисного легкого тілесного ушкодження, доведена повністю. Його дії вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України.
При призначенні покарання ОСОБА_6 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 Кримінального кодексу України відноситься до злочинів невеликої тяжкості, обставини його вчинення, його суспільну небезпеку, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують покарання, так як обставин, що обтяжують покарання, не встановлено. До обставин, які пом`якшують покарання, суд відносить те, що ОСОБА_6 вперше притягується до кримінальної відповідальності.
Суд враховує дані про особу обвинуваченого, який не знаходиться на диспансерному обліку в психіатричному та наркологічному кабінетах Городенківської ЦРЛ, позитивно характеризується за місцем проживання Тишківською сільською радою.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Тому суд приходить до переконання, що обвинуваченому слід призначити покарання необхідне і достатнє для його виправлення і попередження нових злочинів - в межах санкції ч.1 ст. 125 КК України - у виді штрафу.
Вирішуючи заявлений потерпілим ОСОБА_5 цивільний позов про стягнення з ОСОБА_6 в його користь 1139 грн. матеріальної шкоди, 5000 грн. моральної шкоди, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного.
Згідно з ст. ст. 22, 23, 1166, 1167 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Потерпілий просить стягнути матеріальні збитки в сумі 1139 грн., які він затратив: на придбання ліків та лікарських засобів 249 грн., на придбання бензину для поїздок в м. Снятин, в м. Коломию та біля 20 разів в м. Городенка на суму 540 грн., відвідуючи лікарів стоматолога і терапевта затратив 350 грн.
Суд вважає, що слід задовольнити позов в сумі 79,29 грн., що включає витрати на медикаменти, придбані 27.07.2014р. згідно представлених потерпілим оригіналів чеків на суму 16,09 грн., 1 грн. та 62,2 грн. Суд не враховує поданий потерпілим чек на суму 84,94 грн., датований 29.05.2014 р., на медикаменти, які придбані до конфлікту між сторонами, та чек на суму 86,35 грн. на придбання препарату Діокар, датований 25.09.2014 р., яким лікують артеріальну гіпертензію, що відповідає терміну гіпертонія, як такий, що не має доказового значення по даній справі, оскільки потерпілий в судовому засіданні пояснив, що він хворіє на гіпертонію, в підтвердження чого подав суду докази, що він з цього приводу лікується з 2012р. Вказане захворювання не пов`язане з отриманими тілесними ушкодженнями.
Також в користь потерпілого слід стягнути понесені витрати на придбання бензину А-92 згідно з чеками АЗС від 27.07.2014р. та від 13.09.2014 р., в розмірі 62,75 грн., що затрачені на поїздки в м. Городенка 27.07.2014 р. в лікарню та 17.09.2014 р. в РВ УМВС, виходячи із вказаної потерпілим відстані між с. Тишківці та м. Городенка - 12 км, норми витрати пального - 8 л на 100 км, (24 км*8л/100 км=1,92л; 1,92л * 15,69 грн.= 30,13 грн., 1,92 л* 16,99 грн.=32,62 грн.). Підстав для задоволення позову потерпілого в частині стягнення витрат на придбання бензину в сумі 477,25 грн. суд не вбачає, так як такі витрати документально не підтверджені.
Оскільки потерпілий ОСОБА_5 при його огляді в лікувальному закладі 27.07.2014 р. після отриманих тілесних ушкоджень не скаржився, що його боліла щелепа та розламався зубний протез, тому суд вважає, що витрати на лікування потерпілого у стоматолога не зв`язані з отриманими 26.07.2014 р. тілесними ушкодженнями внаслідок дій обвинуваченого, тому в задоволенні позову про стягнення таких витрат в розмірі 350 грн. слід відмовити.
Приймаючи до уваги наведене, цивільний позов про стягнення з ОСОБА_6 в користь потерпілого майнової шкоди слід задовольнити частково, в сумі 142,04 грн.
Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" - розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.
Суд вважає заявлену в позові вимогу про стягнення моральної шкоди в сумі 5000 грн. значно завищеною грошовою сумою, і не доведеною в такому розмірі.
Вирішуючи цивільний позов у частині стягнення моральної шкоди, суд враховує те, що моральна шкода полягає у фізичному болі, якого потерпілий зазнав в результаті спричинених тілесних ушкоджень обвинуваченим. Хоча в позові цивільний позивач вказує, що він був змушений докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав і для лікування у закладі охорони здоров`я, однак в ході судового розгляду встановлено, що потерпілий не перебував на лікуванні у лікувальному закладі. Виходячи з вищенаведеного, засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи конкретні обставини справи, розмір завданого матеріального збитку, суд приходить до висновку, що позов про стягнення моральної шкоди слід задовольнити частково, в розмірі 800 грн.
Крім того, з обвинуваченого в користь потерпілого слід стягнути 250 грн. витрат на правову допомогу.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 395 КПК України, суд,
У Х В А Л И В :
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 595 (п`ятсот дев`яносто п`ять) грн.
Цивільний позов задовольнити частково. Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 в користь потерпілого ОСОБА_5 142,04 грн. (сто сорок дві грн. 04 коп.) матеріальної шкоди, 800 (вісімсот) грн. моральної шкоди. В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_5 250 грн. витрат, понесених за надану йому правову допомогу.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Городенківський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя ОСОБА_1