АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» березня
2007 р.

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду
Тернопільської області в складі:

головуючого -
Декайла П.В.

судців -
Коструби Г.І., Вавріва І.З.

з участю -
прокурора Сліворської Г.Ю.

засудженого
ОСОБА_1

розглянула у
відкритому судовому засіданні в М.Тернополі кримінальну справу за апеляціями
засудженого ОСОБА_1, захисника засудженого ОСОБА_7, помічника прокурора
Тернопільського району на вирок Тернопільського міськрайсуду від 22 грудня 2006
року, яким

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець АДРЕСА_1,
прож. в АДРЕСА_2українець, з середньою спеціальною освітою,
одружений, невійськово­зобов'язаний, працює ІНФОРМАЦІЯ_2 несудимий

засуджений за
ст.124 КК України на 1 рік 6 міс. виправних робіт з відрахуванням в доход
держави 15 відсотків із суми заробітку щомісячно.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь потерпілого ОСОБА_2 1025 грн. 52 коп.
матеріальної і 7000 грн. моральної шкоди.

ОСОБА_1 засуджений за те, що 15 червня 2003 р. біля 19 год. внаслідок
конфлікту, який виник між ним і ОСОБА_2,
наніс останньому ножове поранення, яке відноситься до тяжких тілесних
ушкоджень, небезпечних для життя в момент спричинення, перевищивши тим самим
межі необхідної оборони.

В апеляціях: - засуджений
ОСОБА_1 просить вирок суду
скасувати, а справу
провадженням закрити, оскільки
в його діях
відсутній склад злочину, передбачений ст.124 КК України.

Справа №11-81 Головуючий
у 1 інстанції - Шульгач М.П.

Категорія ст.
124 КК України Доповідач
- Коструба Г.І.

Він діяв в межах
необхідної оборони, але цим його діям суд не дав належної оцінки внаслідок
однобічності і неповноти досудового і судового слідства, невідповідності
висновків суду фактичним обставинам справи, істотного порушення вимог
кримінально-процесуального закону.

Судом в основу вироку були покладені пояснення свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5, які ствердили,
що підсудний вдарив ножем потерпілого, але цим їх показанням не було дано
жодної оцінки при тому, що ці свідки були зацікавленими .особами. Саме вони
разом з потерпілим ОСОБА_2 безпричинно наносили йому побої, від яких він
змушений був захищатись, в тому числі із застосуванням ножа.

Як стверджує в скарзі засуджений, на його користь свідчать показання свідка
ОСОБА_6, який пояснював, що підсудний не мав можливості втекти з місця
конфлікту, який був припинений лише за допомогою саме його.

Всі ці та інші докази, які не були судом належним чином оцінені, свідчать
про те, що ОСОБА_1 діяв в межах необхідної оборони, що виключає злочинність
діяння.

Крім того, суд всупереч вимогам ст.49 КК України не звільнив його від
кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності;

- захисник
засудженого ОСОБА_1 ОСОБА_7 також просить

вирок суду скасувати, а справу провадженням закрити в
зв'язку з відсутністю

в діях останнього складу злочину відповідно до п.5 ст.36
ЮС України.

Всі дії засудженого свідчать про захист від неправомірних посягань зі
сторони потерпілого та інших осіб, які були допитані в якості свідків і показання
яких судом не були належним чином оцінені, хоча в їх діях вбачається склад
злочину, передбачений ст.296 КК України;

- пом. прокурора
Тернопільського району просить змінити вирок суду,

звільнивши ОСОБА_1 від призначеного судом покарання
відповідно

до вимог ст.49 КК України у зв'язку із закінченням
строків давності.

Заслухавши доповідача, міркування прокурора, який підтримує апеляцію,
ознайомившись з доводами апеляцій засудженого та його захисника, думкою
засудженого, який просить скасувати вирок та звільнити його від покарання,
колегія суддів вважає, що апеляції підлягають до часткового задоволення.

Як вбачається із змісту ст.49 КК України, особа звільняється від
кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня
набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення злочину
невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або
позбавлення волі.

Відповідно до вироку суду, злочин, у якому обвинувачується ОСОБА_1 і який є
злочином невеликої тяжкості, був вчинений 15 червня 2003 р.

Справа надійшла до суду з обвинувальним висновком, затвердженим 30 червня
2006 p.,
10 липня 2006 p.,
тобто більш, ніж через три роки.

Таким чином,
відповідно до ч.2 ст.11-1 КПК України суд у судовому засіданні за наявності
підстав, передбачених частиною першою статті 49 Кримінального кодексу України,
закриває кримінальну справу у зв'язку із закінченням
строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним
висновком, чого судом зроблено не було, хоча звільнення від кримінальної
відповідальності в даному випадку є обов'язковим, а винесення вироку за
наявності підстав для закриття справи є істотним порушенням вимог закону та
безумовною підставою для скасування обвинувального вироку суду. Керуючись
ст.ст.365, 367, 370 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляції засудженого ОСОБА_1, його захисника ОСОБА_7 та
пом. прокурора Тернопільського району задовольнити частково.

Вирок
Тернопільського міськрайсуду від 22 грудня 2006 р. про обвинувачення ОСОБА_1за
ст.124 КК України скасувати, а справу провадженням закрити в зв'язку із
закінченням строків давності.