Провадження № 1-кп/127/53/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10.03.2015 Вінницький міський суд Вінницької області
в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
представника потерпілої ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Вінниці обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0000458 від 24.07.2013 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Вінниці, українця, громадянина України, одруженого, не працюючого, з середньою освітою, маючого на утриманні малолітнього сина, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 , в період часу з грудня місяця 2011 року по грудень місяць 2012 року, достовірно знаючи про те, що автомобіль марки «Мазда 3» червоного кольору д.н.з. НОМЕР_1 , який він придбав у гр. ОСОБА_8 перебуваючи на авто ринку, що знаходиться за адресою м. Київ вул. Столичне шосе, 102, за 10600 доларів США, був проданий йому злочинним шляхом та незважаючи на численні прохання законного власника автомобіля марки «Мазда 3» червоного кольору д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 автомобіль не повернув, а зберігав його в м. Вінниця біля будинку де проживає, а саме по АДРЕСА_2 та в подальшому при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, дати та часу, збув даний автомобіль невідомій особі в м. Вінниці за 3000 доларів США.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винність в інкримінованому йому діянні, передбаченого ст. 198 КК України, визнав в повному обсязі.
З`ясувавши розуміння учасниками процесу змісту обставин, які не будуть досліджуватись, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку, впевнившись у добровільності та істинності їх позиції, суд вважає обсяг доказів, що підлягають дослідженню, визначити допитом обвинуваченого та потерпілої, дослідженням матеріалів, що характеризують обвинуваченого, оскільки фактичні обставини справи ніким не оспорюються.
По суті пред`явленого обвинувачення ОСОБА_4 свою вину визнав в повному обсязі, надав суду покази, пояснивши, що в середу на авторинку в м. Києві, йому зателефонував його знайомий ОСОБА_9 , який займається автомобілями, якому ОСОБА_8 запропонував купити автомобіль марки «Мазда-3». Даний автомобіль його зацікавив і в суботу ОСОБА_8 приїхав на авторинок, автомобілем марки «Мазда-3», який він оглянув. Даний автомобіль він перевірив повністю по всім базам, тобто в органах МРЕВ та нотаріусах. Переконавшись, що з автомобілем все гаразд він розрахувався із ОСОБА_8 передавши останньому 10 000 доларів США, забрав автомобіль та доручення на право користування та розпорядження автомобілем «Мазда-3» від ОСОБА_8 , після чого поїхав додому. Приїхавши додому він відремонтував автомобіль, так як він був частково технічно не справний, потім хотів даний автомобіль зняти з обліку і його дружина в соціальній мережі Інтернет «Однокласники» написала повідомлення ОСОБА_6 .. Однак, ОСОБА_6 відразу не зателефонувала йому, а лише через декілька днів, приблизно об 23 год. ОСОБА_6 перетелефонувала, на що він їй повідомив,що хотів би зняти з обліку автомобіль, на що остання йому відповіла, що ніякого автомобіля вона не продавала. Після чого, він зателефонував до ОСОБА_8 щоб з`ясувати питання, які виникли з приводу зняття із обліку автомобіля та його власника, на що останній йому відповів щоб він повідомив ОСОБА_6 , що це розіграш, при цьому ОСОБА_8 йому пообіцяв, що гроші поверне, а він ОСОБА_8 автомобіль. Також, ОСОБА_8 попросив щоб він повідомив ОСОБА_6 та запевнив останню в тому, що все буде гаразд, а це лише розіграш, що в подальшому він і зробив.
Потім, даний автомобіль «Мазда-3» тривалий період часу перебував у нього в м. Вінниці. Приїжджали слідчі із м. Києва та м. Вінниці, яким він, з приводу автомобіля «Мазда-3», давав пояснення, при цьому його ніхто не попереджував, що автомобіль продавати заборонено. Потім, потрібні були кошти, для повернення боргів, через що автомобіль «Мазда-3» він продав за 3000 доларів США, однак кому саме продав не пам`ятає, так як, до нього зверталось багато людей з приводу купівлі даного автомобіля.
Обвинувачений ОСОБА_4 у відкритому судовому засіданні, цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 не визнав у повному обсязі.
У вчиненому обвинувачений щиро розкаявся, просив суд застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2014 році».
Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні надала покази та пояснила суду, що в квітні 2008 року нею за кредитні кошти, під заставу власної квартири, було придбано автомобіль марки «Мазда 3» 2005 року випуску, вартість покупки склала 20000 доларів США, із яких кредитними залишались 18 000 доларів США. Автомобіль був придбаний для особистого користування, але в зв`язку з фінансовою кризою та втратою роботи, для виконання зобов`язань перед банком по кредиту, вона була змушена з вересня 2009 року здавати автомобіль «Мазда-3» в оренду за гроші. До листопада 2010 року автомобіль перебував у користуванні за довіреністю в її колишнього чоловіка ОСОБА_10 , який платив її за користування автомобілем оренду в сумі 100 доларів США щомісячно. У вересні 2010 року ОСОБА_10 повідомив її про те, що продовжувати оренду автомобіля не буде. В зв`язку з чим, вона почала шукати нових орендо одержувачів, на її автомобіль марки «Мазда-3» седан, розмістивши оголошення в мережі Інтернет.
В 2010 році вона домовилась про оренду свого автомобіля із ОСОБА_11 , про що було складено договір найму який вона нотаріально посвідчила строком на 1 місяць, без права використання в якості таксі. Після укладення договору до неї на мобільний телефон зателефонував ОСОБА_12 , який раніше цікавився її автомобілем та повідомив, що її автомобіль використовується в якості таксі. Так як, вона була категорично проти цього, через що забрала автомобіль у ОСОБА_11 і передала його ОСОБА_12 .. На протязі року автомобілем «Мазда-3» користувався ОСОБА_12 , який сплачував її 5000 грн. за оренду автомобіля за кожний місяць. 11.11.2011, у зв`язку з відсутністю оплати за оренду та пошкодженням автомобіля вона забрала автомобіль у ОСОБА_12 , через що знову розмістила оголошення в мережі Інтернет щодо здачі автомобіля в оренду. Автомобілем зацікавились, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_8 ..
Заставський не зміг знайти відповідну суму щодо оренди автомобіля, а Смілян так і не зміг під`їхати щоб подивитись автомобіль і після перевірки ОСОБА_8 на судимість, які на той час були в останнього відсутні, через що вона згодилась ОСОБА_8 передати в оренду автомобіль марки «Мазда-3» строком на 1 місяць. Так як, вона не могла приїздити в м. Київ у зв`язку із зайнятістю на роботі, вона залишила ОСОБА_8 копію свого паспорту для того щоб посвідчити той факт що вона являється власником автомобіля. Ключі та документи на автомобіль йому передав ОСОБА_15 21.11.2011, про що була складена розписка самим ОСОБА_8 в якій вказувалось, що автомобіль підлягає поверненню не пізніше 21.12.2011. Також, ОСОБА_8 передав ОСОБА_15 суму місячної оренди за автомобіль, що склала 6000 грн. та оплатив страховку «Каско» терміном на 6 місяців. Розписку ОСОБА_15 передав їй 27.11.2011 .
28.11.2011 на її сторінці в соціальній мережі Інтернет в «Однокласниках», вона отримала повідомлення «Перетелефонуйте, терміново з приводу «Мазди-3» по телефону № НОМЕР_2 , чи напишіть свій телефон, «питання життя чи смерті». 29.11.2011 вона написала свій мобільний телефон, після чого перетелефонувала з корпоративного телефону (який не вказувала в жодній об`яві). Їй відповів чоловік, який представився ОСОБА_16 , та запитав чи вона продає свій автомобіль «Мазда-3», на що вона повідомила, що автомобіль не продається, а тільки здається в оренду, на що ОСОБА_16 відповів, що автомобіль він придбав на ринку, у двох людей, один з яких представився ОСОБА_8 , які взяли в нього 1000 доларів США авансу і після цього зв`язок з ними пропав. ОСОБА_4 попросив її дати йому по можливості телефон ОСОБА_8 і домовитись про зустріч щоб забрати свої гроші, що вона і зробила. Після чого, вона зразу ж зателефонувала ОСОБА_8 щоб він роз`яснив дану ситуацію, на що останній повідомив її, що мабуть розіграш. На наступний день вона зателефонувала до ОСОБА_4 щоб вияснити, що сталось, на що останній повідомив, що гроші йому повернули його знайомі і таким чином його розіграли. Не дивлячись на слова ОСОБА_4 , вона вирішила забрати у ОСОБА_8 автомобіль при цьому автомобіль представити на огляд її знайомому ОСОБА_15 , крім того, вона попросила знайомого з`їздити за адресою вказаною ОСОБА_8 чи дійсно останній там проживає, проте за словами сусідів квартирант з`їхав з вказаної квартири кілька днів тому. Після чого, мобільний телефон ОСОБА_8 не відповідав, через що вона була змушення звернутись до правоохоронних органів із заявою про незаконне заволодіння автомобілем.
На її корпоративний номер, 05.12.2011 зателефонував чоловік, який представився співробітником УБОЗ м. Києва ОСОБА_17 і повідомив, що від її імені була оформлена генеральна довіреність та попросив надати пояснення з даного приводу та передати зразки її підпису та паспортні дані, копію розписки, що вона і зробила. Передавши вказані документи «Автолюксом». Одного разу, під час телефонних розмов ОСОБА_18 повідомив її, що йому відомо де знаходиться її автомобіль, вона попросила його надати їй копії бланків генеральної довіреності щоб вона мала змогу її відмінити, але він відповів, що була зроблена передовіреність і це вже не допоможе.
ОСОБА_6 , 07.12.2011, звернулась до нотаріуса в м. Запоріжжі та попросила зробити їй виписку з реєстру довіреностей. Отримавши дану виписку вона побачила, що здійснено передоручення і в той же день, через Міністерство Юстиції України, було зроблено відміну даного генерального доручення. Після чого, в неї виникли підозри щодо причетності співробітників міліції (УБОЗу) до незаконного заволодіння її автомобілем, через що вона приїхала з матір`ю в м. Київ та направилась за адресою: АДРЕСА_3 , для того щоб дізнатись чи мають ОСОБА_17 та ОСОБА_19 відношення до УБОЗу, в подальшому дізнавшись, що дійсно такі люди працюють. Одного разу, ОСОБА_17 підійшов до неї і запропонував поговорити на дворі, повідомивши, що ОСОБА_4 це його добрий знайомий і за вказаний автомобіль він заплатив гроші ОСОБА_8 і якщо ОСОБА_4 зараз поверне автомобіль, то хто йому поверне гроші, на що вона йому повідомила, що нехай йому компенсує кошти той кому він давав гроші або нотаріус, який підробив довіреність. На що він їй повідомив, що автомобіль їй повернуть коли відносно ОСОБА_8 порушать кримінальну справу.
Ввечері, 13.12.2011, їй зателефонував ОСОБА_8 і повідомив де знаходиться автомобіль, а саме у ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , і це при тому, що в генеральному дорученні адреса проживання ОСОБА_4 не вказувалась, а лише прізвище, ім`я та по батькові.
На наступний день, вона зустрілась з ОСОБА_20 та співробітником Оболонського РВ УМВС України, на ім`я « ОСОБА_21 », та після розмови з ними зрозумівши, що ОСОБА_4 , являється їхнім знайомим і автомобіль їй ніхто не поверне, через що звернулась до управління УМВС України в м. Києві із скаргою на дії працівників УБОЗу, після чого, взагалі перестала отримувати будь-яку інформацію з Оболонського РВ УМВС України з приводу її автомобіля, при чому телефонувала до ОСОБА_4 , з проханням повернути їй автомобіль. Однак, ОСОБА_22 повідомив їй, що за автомобіль він хоче отримати 8 000 доларів США, а якщо вона буде приймати якісь дії щодо повернення автомобіля, то він його продасть на «розборку» і вона більше його ніколи не побачить. Одну з розмов вона записала на веб-камеру щоб в майбутньому ОСОБА_4 не міг відмовитись від своїх слів.
Одного разу, в кабінеті слідчого вона запитала у ОСОБА_4 , чому він не повертає її автомобіль, на що останній відповів, що не збирається їй повертати автомобіль, заявивши, що нехай йому спочатку поверне кошти за автомобіль ОСОБА_8 .
Щодо призначення міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , потерпіла ОСОБА_6 просила суд покарати обвинуваченого суворо.
Заслухавши пояснення обвинуваченого та потерпілої суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України, тобто зберігання та збут майна одержаного злочинним шляхом, доведена повністю.
Аналізуючи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 , повністю знайшла своє підтвердження в ході судового провадження, а тому його дії суд кваліфікує за ст. 198 КК України, тобто зберігання та збут майна одержаного злочинним шляхом.
При вирішенні питання про призначення обвинуваченому покарання суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, враховує Постанову Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та доповненнями та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
При обрані виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності до ст. 65 КК України, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, що відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості, особу обвинуваченого, а саме:
- по місцю проживання ОСОБА_4 характеризується позитивно (а.с. 145);
- згідно довідки УІАЗ УМВС України у Вінницькій області, ОСОБА_4 , раніше не судимий (а.с. 146);
- на диспансерному наркологічному обліку у ВОНД СОЦІОТЕРАПІЯ, ОСОБА_4 , не перебуває(а.с. 147);
- на диспансерному обліку у Вінницькій обласній психоневрологічній лікарні ім. акад. О.І. Ющенка, ОСОБА_4 , не перебуває (а.с. 148);
До обставин, які пом`якшують покарання, згідно ст. 66 КК України, можна віднести щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України, не встановлено.
З урахуванням викладеного, конкретних обставин кримінального провадження, ступені тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, те що обвинувачений під час розгляду справи у суді свідомо і неухильно дотримувався загальноприйнятих норм і правил поведінки, встановлених у суспільстві, пануючих моральних принципів, а тому беручи до уваги зазначені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про істотне зниження ступені небезпечності обвинуваченого для суспільства, що утворює підставу для висновку суду про те, що виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень обвинуваченим можливе без ізоляції його від суспільства, а тому міру покарання обвинуваченому необхідно призначити відповідно до положень ст.ст. 75,76 КК України.
Відповідно до ст.ст. 127,128 КПК України, шкода завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 склав: у відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням 180 000 (сто вісімдесят тисяч) гривень матеріальної шкоди, 100 000 (сто тисяч) гривень моральної шкоди та 3299 (три тисячі двісті дев`яносто дев`ять) гривень 20 (двадцять) копійок за компенсацію судових витрат (а.с. 28-34).
Дослідивши та оцінивши матеріали позовної заяви, потерпілої ОСОБА_6 , та доданих до неї документів, в частині відшкодування кримінальним правопорушенням, матеріальної шкоди, суд приходить до наступного.
В обґрунтування, заподіяної кримінальним правопорушенням, матеріальної шкоди, потерпіла ОСОБА_6 зазначила, що 25.11.2011 вона підписала договір про наміри укласти договір найму (оренди) транспортного засобу, умови якого передбачали передачу у тимчасове платне користування автомобіля, з щомісячною орендною платою в розмірі 5000 грн. строком на 3 роки починаючи з 26.12.2011 по 25.12.2014. Таким чином, якби обвинувачений повернув автомобіль потерпілій, вона мала б можливість отримати доходи в розмірі: 5000 грн. в місяць на протязі 36 місяців, що буде рівно пропорційно 180 000 грн..
Згідно пункту 12.2., договору про наміри укласти договір найму (оренди) транспортного засобу від 25.11.2011, укладеного між наймодавцем ОСОБА_6 та наймачем ОСОБА_23 , зазначено, що даний Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та нотаріального посвідчення» (а.с. 61).
Так, дійсно згідно наявної, у матеріалах кримінального провадження, ксерокопії договору про наміри укласти договір найму (оренди) транспортного засобу від 25.11.2011, укладеного між наймодавцем ОСОБА_6 та наймачем ОСОБА_23 (далі Договір) наявні підписи вищевказаних сторін, проте в матеріалах кримінального провадження №0000458 від 24.07.2013 за обвинуваченням ОСОБА_4 у чиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України, відсутні відомості щодо нотаріального посвідчення вищевказаного Договору. Через що суд позбавлений можливості переконатись, що Договір про намір укласти договір найму (оренди) транспортного засобу від 25.11.2011, укладеного між наймодавцем ОСОБА_6 та наймачем ОСОБА_23 набрав чинності, а тому суд приходить до переконання, що відсутні підстави вважати, що якби обвинувачений ОСОБА_4 повернув автомобіль потерпілій ОСОБА_6 , то остання мала б можливість отримати доходи в розмірі: 5000 грн. в місяць на протязі 36 місяців, що буде рівно пропорційно 180 000 грн., так як, в матеріали кримінального провадження не містять достатніх відомостей щодо набрання Договором законної сили.
На підставі вищевикладеного, суд приходить до переконання,що цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 в частині відшкодування, заподіяної кримінальним правопорушенням, матеріальної шкоди слід залишити без розгляду.
Вирішуючи питання цивільного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4 в частині відшкодування, заподіяної кримінальним правопорушенням, моральної шкоди, суд приходить до наступного.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», при подані до суду позовної заяви немайнового характеру, ставка судового збору складає 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, однак, позивачкою ОСОБА_6 дану норму закону виконано не було, через що матеріали кримінального провадження не містять квитанції про сплату судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру.
На підставі вищевикладеного, суд приходить до переконання, що цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 в частині відшкодування, заподіяної кримінальним правопорушенням, моральної шкоди слід залишити без розгляду.
Суд роз`яснює, що відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в цивільному судочинстві.
Вирішуючи питання цивільного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4 в частині відшкодування, заподіяної кримінальним правопорушенням, компенсації судових витрат, суд приходить до наступного.
Так, потерпілою ОСОБА_6 заявлено цивільний позов до ОСОБА_4 в частині заподіяної кримінальним правопорушенням, компенсації судових витрат в розмірі 2299,20 грн. (а.с. 28-34) долучивши до матеріалів кримінального провадження документально підтверджуючі докази та відповідний їх розрахунок.
12.02.2015 у відкритому судовому засіданні ОСОБА_6 було збільшено розмір компенсаційних судових витрат, в частині витрат пов`язаних із наданням правової допомоги, у зв`язку з укладення угоди №007 про надання правової допомоги від 12.02.2015 (а.с. 140), що підтверджується квитанцією №007 від 12.02.2015 про сплату коштів в сумі 1000 (одна тисяча) гривень за надання правової допомоги (а.с. 141), у зв`язку з чим, загальний розмір відшкодування, заподіяної кримінальним правопорушенням, судових витрат склав 3299,20 грн.
Згідно зі ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
На підставі вищевикладеного, суд приходить до переконання, що цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 в частині відшкодування, заподіяної кримінальним правопорушенням, судових витрат слід задовольнити в повному обсязі.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні, відповідно до ст. 124 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 в дохід держави.
Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 , у судовому засіданні надав суду заяву в якій просив суд звільнити його від призначеного покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України, на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року (а.с. 175).
Так, відповідно до ст. 86 КК України, амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
Як вбачається із копій свідоцтва про народження Серія НОМЕР_3 видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького МУЮ у Вінницькій області від 23.10.2012, ОСОБА_4 записаний батьком: ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (а.с.143).
Відповідно до п. «в» ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року особи, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 не заперечує щодо застосування до нього Закону України «Про амністію у 2014 році», на день набрання чинності цим Законом ОСОБА_4 має сина якому не виповнилось 18 років, що підтверджується свідоцтвом про народження, в зв`язку з чим наявні підстави для задоволення заяви.
Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_4 , просить суд застосувати відносно нього ЗУ «Про амністію в 2014 році», суд зважаючи на відсутність перешкод вказаного, визначених ст. 8 Закону України «Про амністію в 2014 році» та ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», вважає заяву обґрунтованою та приймає рішення щодо задоволення заяви ОСОБА_22 про застосування відносно нього ЗУ «Про амністію в 2014 році».
Керуючись ст.ст. 349, 368-374 КПК України, ст.ст. 65-67 КК України, п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році», суд -
у х в а л и в :
Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_4 , звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину.
Відповідно до п.п. 2,3 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:
- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції;
- повідомляти органи кримінально виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Згідно пункту «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році», звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до ОСОБА_4 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 , компенсацію судових витрат у розмірі 3299 (три тисячі двісті дев`яносто дев`ять) гривень 20 (двадцять) копійок.
В іншій частині, цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , залишити без розгляду.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави (державного бюджету України) процесуальні витрати за проведення експертизи в розмірі 391 (триста дев`яносто одна) гривня 20 (двадцять) копійок.
Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.
На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Вінницької області на протязі 30 діб з моменту його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Суддя: