№1-56/2008
ПОСТАНОВА

31 березня 2008 року
Печерський районний суд м. Києва

у складі: головуючого - судді
Білоцерківця О.А.,

при секретарі -
Якименко В.О., Рудницькій З.А.,

за
участю прокурора -
Нідзельської О.О.,

адвокатів - ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши при попередньому розгляді в залі суду в м.
Києві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н., уродженця м.
Житомира, українця,
гр-на України, освіта
середня спеціальна, одруженого, не працюючого,
проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, раніше не судимого в силу ст. 89 КК
України,

у вчиненні злочину, передбаченого
ст. 294 ч. 1 КК України,

ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2 р.н., уродженця м.
Житомира,

українця, гр-на України, освіта середня, не
одруженого, не працюючого, проживаючого
та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого
ст. 294 ч. 1 КК України,

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 р.н.,
уродженця м. Коростень

Житомирської
обл., цигана, гр-на
України, освіта неповна
середня, не одруженого, не працюючого, проживаючого та
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4, раніше судимого:

- вироком Коростенського районного
суду Житомирської області від

04.01.1996 року за ст. ст. 206 ч. 2,
141 ч. З КК України із застосуванням

ст. ст. 44, 42 КК України на 3 роки
позбавлення волі із застосуванням

ст. 46-1 КК України - відстрочкою
виконання вироку строком на 2 роки;

вироком Коростенського районного
суду Житомирської області від

27.02.1998 року за ст. ст. 140 ч. 2.
140 ч. З КК України із застосуванням

ст. ст. 42, 43 КК України на 4 роки
позбавлення волі, звільненого

08.09.2000 року
за постановою Снігіревського районного
суду Миколаївської області
від 06.09.2000 року умовно-достроково на 4 місяці 22 дні;

- вироком Коростенського районного
суду Житомирської області від 11.06.2002
року за ст. 296 ч. 2 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі, звільненого 11.04.2003 року за
відбуттям строку покарання,

у вчиненні злочину, передбаченого
ст. 294 ч. 1 КК України,

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4
р.н., уродженця м. Ромни Сумської області, гр-на України, українця, з середньою
спеціальною освітою, не одруженого, не судимого в силу ст.89 КК України,
зареєстрованого в АДРЕСА_5, проживаючого в АДРЕСА_6

у
вчиненні злочину, передбаченого ст. 294 ч. 1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Органами досудового
слідства підсудні ОСОБА_1, ОСОБА_2

та ОСОБА_3, ОСОБА_4
обвинувачуються в тому, що вони вранці 23.10.2004 року за

домовленістю з
громадянином України ОСОБА_5 прибули до АДРЕСА_7, де приблизно о 16.20 год.,
перебуваючи разом із

ОСОБА_8 ОСОБА_9, ОСОБА_5 та іншими невстановленими

досудовим слідством
особами, на виконання спільної злочинної мети та її

активної реалізації, направленої на вчинення
масових заворушень, зрив концерту на підтримку кандидата в Президенти України
ОСОБА_10 із

супроводженням
насильства над особою та знищенням майна, знаходячись серед безчинствую чого
натовпу, кинули каміння та димові

шашки у бік будинку
Київської обласної держаної адміністрації, де знаходилась

Центральна виборча
комісія.

Здійснюючи спільний злочинний намір,
підсудний ОСОБА_1, будучи активним
учасником безчинствуючого натовпу, влучив каменем в фойє на першому поверсі будівлі Київської обласної
державної адміністрації і розбив
скло, вартість якого становить 2 543
грн. 50 коп.

В свою чергу, підсудний
ОСОБА_3, діючи за злочинною

домовленістю з підсудним
ОСОБА_1 та іншими, влучив каменем у вікно

каб. № 203,
розташованого на другому поверсі цієї ж будівлі і розбив скло,

вартість якого становить
151 грн. 63 коп., а підсудний ОСОБА_2 - влучив

каменем у вікно каб. №
202, розташованого на другому поверсі вказаної

будівлі і розбив скло,
вартість якого становить 151 грн. 63 коп.,
ОСОБА_4 кинув камінь в бік вікон Київської обласної адміністрації.

Інші учасники масових заворушень
розбили скло ще 11 вікон будівлі Київської обласної державної
адміністрації і 2-х вікон приміщень Центральної виборчої комісії,
розташованої в будівлі
Київської обласної державної адміністрації.

Окрім того, від попадання каменю,
кинутого одним з учасників масових заворушень
в кіоск приватного підприємства «Л-Авуар», що знаходиться на 1 поверсі будинку Київської
обласної державної адміністрації, був пошкоджений
товар громадянки ОСОБА_11, на загальну вартість 1 330 грн.

Всього в результаті протиправних дій
підсудних ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та інших
учасників масових заворушень комунальному
підприємству «Управління споруд Київської обласної державної адміністрації», Центральній
виборчій комісії і громадянці ОСОБА_11 було
завдано майнової шкоди на загальну суму 10 368 грн. 79 коп.

Також в ході вказаних масових
заворушень уламком розбитого скла було
заподіяно легке тілесне ушкодження у вигляді садна овальної форми з правого боку чола співробітнику
комітету Верховної Ради України ОСОБА_12, який в той час знаходився у своєму службовому
кабінеті на 2-му поверсі будівлі Київської
обласної державної адміністрації.

Вказані дії ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кваліфіковані органами
досудового слідства за ст. 294 ч. 1 КК України як активна участь у масових заворушеннях, що
супроводжувалися насильством над
особою та знищенням майна.

На стадії судового слідства під час
доповнень адвокат ОСОБА_7 заявила клопотання про повернення справи на
додаткове розслідування з мотивів неповноти
та неправильності по справі досудового
слідства.

Прокурор проти задоволення
заявленого клопотання заперечував, вважаючи
відсутніми підстави для направлення справи на додаткове розслідування, інші
учасники процесу не висловлювали заперечень щодо змісту заявленого клопотання.

Заслухавши думку сторін, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку про необхідність направлення даної справи для проведення додаткового розслідування з
наступних підстав.

Згідно ст. 281 КПК України
кримінальна справа підлягає направленню на додаткове розслідування у разі неповноти чи неправильності досудового слідства, якщо вони не можуть бути усунені в
судовому засіданні.

Згідно постанови Пленуму Верховного
Суду України № 2 від 11 лютого 2005
року «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове
розслідування», повернення справи на
додаткове розслідування зі стадії судового розгляду відповідно до ст. 281 ч. 1 КПК України допускається
лише тоді, коли неповнота або
неправильність досудового слідства не може бути усунута в судовому засіданні.

Виходячи з
положень КПК України істотним порушенням кримінально - процесуального закону
є таке порушення,
що £ перешкодило слідчому об'єктивно,
повно та всебічно розслідувати справу, зібрати
докази на підставі та в порядку, передбаченому КПК України, винести законне та обгрунтоване рішення.

Згідно п. 8 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 11.02.2005
року за № 2 «Про практику застосування судами України
законодавства, що регулює
повернення кримінальних справ
на додаткове розслідування», досудове слідство визнається неправильним у
разі, коли
органами досудового слідства,
при вчиненні процесуального провадження, були неправильно застосовані норми
кримінально - процесуального
чи кримінального закону і, без усунення цих порушень, справа не може бути розглянута в суді.

Відповідно до ст. 62 Конституції
України винність особи повинно бути доведено
в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду ( принцип
доведеності обвинувачення).

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями
кримінального судочинства є охорона
прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб та забезпечення правильного застосування Закону з
тим, щоб кожний, хто вчинив злочин, був притягнутий
до відповідальності і жоден невинний не був покараний.

У відповідності до ст.3 КПК України
провадження у кримінальних справах здійснюється за правилами цього Кодексу.

Відповідно до ст. 370 КПК України
істотним порушенням вимог кримінально-процесуального
закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та
всебічно розглянути справу і постановити законний, обгрунтований і справедливий
вирок чи постанову.

Так згідно ст. 370 ч. 2 п. п. 3, 11 КПК України порушення
права обвинуваченого на захист та вимог
кримінально - процесуального закону про обов'язковість пред'явлення обвинувачення, зокрема, його неконкретність та недотриманий
порядок пред'явлення, є істотним порушенням кримінально-процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 21 КПК
України слідчий зобов'язаний надати обвинуваченому
можливість захищатися встановленими законом засобами від пред'явленого обвинувачення.

Відповідно до п. 10 ч. ч. 2, 3
Постанови Пленуму Верховного Суду України
від 24.10.2003 року за № 8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у
кримінальному судочинстві», суди повинні вимагати
від органів досудового слідства, щоб постанова про притягнення в якості обвинуваченого була
конкретною за змістом і недодержання органами досудового слідства вимог ст. ст. 132, 142 КПК
України може бути підставою для
повернення справи на додаткове розслідування.

Так, відповідно до вимог ст. 132 КПК
України пред'явлене особі обвинувачення
повинно бути конкретним, а саме: у постанові про притягнення в якості обвинуваченого повинно бути
зазначено час, місце, спосіб, мета, мотив та інші ознаки злочину, наскільки
вони відомі слідчому.

Як вбачається з матеріалів справи,
постановою начальника СВ Печерського РУ ГУ
МВС України в м. Києві від 23.10.2004 року було порушено кримінальну справу за фактом хуліганства,
вчиненого групою осіб 23.10.2004 року
приблизно о 16 годині 20 хвилин на площі АДРЕСА_7 за ознаками злочину, передбаченого ст. 296 ч. 2 КК
України (т. 1 а.с. 16).

22.02.2005 року
було порушено кримінальну справу
відносно ОСОБА_1
та ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ст. 296 ч. 2 КК України, а 23.02.2005 року - відносно ОСОБА_3 за ст. 296 ч. 2 КК України, які
об'єднані в одне провадження з вказаною вище справою (т. 1 а.с. а.с. 25, 26).

26.02.2005 року ОСОБА_2, а
3.03.2005 року
ОСОБА_3 та ОСОБА_1, було
пред'явлене обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ст. 296 ч. 2 КК України (т. 2 а.с.
87, т. 3 а.с. а.с. 5-6, 78-79).

04.03.2005 року за ознаками
злочину, передбаченого ст. 296 ч. 2 КК України
було порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_5,
які об'єднані в одне провадження з вказаною вище справою (т. 1 а.с. 27-28, 29-30).

28.04.2005 року прокурором відділу
Генеральної прокуратури України було
порушено кримінальну справу за ст. 294 ч. 1 КК України, а дії активних учасників та організаторів масових
заворушень - перекваліфіковані зі ст.
296 ч. 2 КК України на ст. 294 ч. 1 КК України (т. 1 а.с. 50).

Постановою заступника начальника СВ
Управління СБУ у м. Києві від 15.07.2005
року було виділено в окреме провадження матеріали кримінальної справи відносно обвинувачених
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з матеріалів
кримінальної справи, порушеної 23.10.2004 року начальником СВ Печерського РУ ГУ МВС України в м.
Києві за фактом вчинення хуліганства,
що мало місце цього дня приблизно о 16 год. 20 хв. на пл. АДРЕСА_7, за ознаками злочину, передбаченого ст. 296 ч. 2 КК України (т. 1 а.с.
а.с. 1-15 ).

08.06.2005 року заступником прокурора
м. Києва дії ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було
перекваліфіковано зі ст. 296 ч. 2 КК України
на ст. 294 ч. 1 КК України (т. 1 а.с. 78 ).

13.07.2005 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 було пред'явлене обвинувачення у
вчиненні злочину, передбаченого ст. 294 ч. 1 КК України, 01.11.2007 року ОСОБА_4
пред'явлене обвинувачення за
ст.294 ч.1 КК України (т. 7
а.с. а.с. 153-155, 163-165, 172-174).

07.02.2008 року та 08.02.2008 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було
перепред'явлене
обвинувачення у вчиненні
злочину, передбаченого ст. 294 ч. 1 КК України.

Однак в
порушення вимог ст.
132 КПК України
пред'явлене ОСОБА_1,
ОСОБА_3 та ОСОБА_2, ОСОБА_4
обвинувачення залишилось неконкретним.

У постановах про притягнення в якості
обвинувачених ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4
за ст. 294 ч. 1 КК України зазначено, що
вони разом з ОСОБА_5, ОСОБА_8 ОСОБА_4
та ОСОБА_9 реалізовували спільну злочинну мету, спрямовану на вчинення масових заворушень та її
активної реалізації, направленої на вчинення
масових заворушень із супроводженням насильства над особою та знищенням майна.

Між тим, з постанови про
перекваліфікацію злочинних дій та порушення кримінальної справи від 28.04.2005
року вбачається, що підставою для перекваліфікації та порушення кримінальної
справи за ст. 294 ч. 1 КК України стало
те, що «...установлено, що 23.10.04 приблизно о 16 год. 20 хв. група, кількістю більше 60 осіб, видаючи
себе за учасників мітингу, який проводився
на підтримку кандидата в Президенти України
ОСОБА_10, у м. Києві на пл. Лесі Українки 1,
застосовуючи димові гранати та каміння, побили вікна в приміщенні
будівлі Київської облдержадміністрації. Під час досудового слідства знайшли підтвердження факти, що дії цих
осіб були ретельно сплановані та
організовані, супроводжувались насильством, і пошкодженням майна, опором
представникам влади і мали мету зірвати мітинг» (т. 1 а.с. 50).

Постановою Печерського районного
суду м.Києва від 17.08.2007 року дану кримінальну справу було направлено для
проведення додаткового розслідування та надано конкретні вказівки для усунення
істотної неповноти та неправильності досудового слідства, які на власний розсуд органом досудового слідства
взагалі не виконувались.

З постанови про перекваліфікацію
злочинних дій від 08.06.2005 року вбачається,
що дії ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було перекваліфіковано
зі ст. 296 ч. 2 КК України на
ст. 294 ч. 1 КК України, оскільки «...в
ході подальшого досудового слідства знайшли підтвердження факти, що дії цих осіб були ретельно сплановані,
організовані і керовані конкретними особами,
супроводжувались насильством над
громадянами і опором
представникам влади» (т. 1 а.с. 78 ).

Крім того, в постанові про притягнення
в якості обвинуваченого фактично зазначено, що
здійснюючи спільний злочинний намір ОСОБА_1, ОСОБА_3
та ОСОБА_2, ОСОБА_4 були активними учасниками безчинствуючого натовпу.

Однак всупереч вимог ст. 132 КПК
України в обвинуваченні не зазначено, що являв собою натовп, кількість осіб,
крім перерахованої групи осіб, в чому саме
проявлялось безчинство цього натовпу, зокрема, і дії, передбачені ст. 294 КК
України, які були вчинені іншими учасниками натовпу, їх роль, і
які безпосередньо які дії, передбачені ст. 294 КК України, виходили із натовпу,
скільки часу тривало безчинство натовпу.

Також, у постановах про притягнення
в якості обвинуваченних в порушення
вимог ст. 132 КПК України, не зазначено, яким чином діям ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2, ОСОБА_4 зривалось проведення
мітингу на підтримку одного з кандидатів в Президенти України.

Залишилась невиконана вказівка суду
про встановлення конкретних дій підсудних, спрямованих на зрив встановленого
законодавством України процесу передвиборчої компанії по виборам Президента
України та на який саме процес був спрямований такий зрив, не виконано вказівку
суду щодо з'ясування
питання, чи призвело побиття скла в будинку Київської обласної державної
адміністрації та пошкодження товару ОСОБА_11 до знищення майна ( повної втрати
відокремленими предметами функціонального призначення). Пошкоджене майно
потерпілої в постановах про притягнення як обвинувачених не конкретизоване по -
предметно.

Крім того, відповідно до п. 8
Постанови Пленуму Верховного Суду України
від 11.02.2005 року за № 2 «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних
справ на додаткове розслідування», досудове
слідство визнається неповним, якщо під час
його провадження, всупереч вимогам ст. ст. 22, 64 КПК України, не були
досліджені або були поверхово чи однобічно досліджені обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи
(не були встановлені певні особи, не
досліджені інші докази
для підтвердження чи
спростування відповідних
обставин, тощо).

Відповідно до вимог ст. 22 КПК
України при розслідуванні кримінальної справи,
слідчий зобов'язаний вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного та об'єктивного
дослідження обставин справи, виявити обставини,
що викривають та виправдовують обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст. 64 КПК
України, при розгляді кримінальної справи
в суді підлягають доказуванню, у тому числі подія злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення
злочину) та винність обвинуваченого у вчиненні
злочину і мотиви злочину.

Згідно зі ст. 368 КПК України
однобічним або неповним визнається дізнання,
досудове чи судове слідство в суді першої інстанції, коли залишилися недослідженими такі обставини,
з'ясування яких може мати істотне значення для правильного вирішення справи.

Органом досудового слідства під час
розслідування допущена неповнота та однобічність досудового слідства, яка,
зважаючи на процесуальну специфіку судового
розгляду не може бути усунута в судовому засіданні.

Зокрема, під час досудового слідства залишилися
недослідженими мотиви дій підсудних ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, коли вони
кидали каміння, в чому полягала їх домовленість з обвинуваченим у вчиненні злочину передбаченого
ст. 296 ч. 2 КК України ОСОБА_5, з
якими особами у ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
ОСОБА_4 була спільна злочинна мета та чи вони її досягли.

У відповідності зі ст.64 КПК України при провадженні досудового слідства
доказуванню підлягають подія злочину ( час, місце, спосіб, інші обставини
вчинення злочину), винність обвинуваченого у вчиненні злочину, характер і
розмір шкоди).

Органом досудового слідства зазначені вимоги закону не
дотримані, слідство проведено неповно, з порушеннями вимог кримінально -
процесуального закону, а обвинувачення є неконкретним та побудованим на
припущеннях.

Під час додаткового розслідування всупереч вказівкам суду так і не встановлювалось, чи була дезорганізована робота державного органу -
Центральної виборчої комісії, то яким чином, якщо була, то внаслідок чиїх дій і на який час, чи призвело
побиття скла в будинку Київської обласної
державної адміністрації та пошкодження товару потерпілої ОСОБА_11 до знищення зазначеного майна, а саме
повної втрати будинком Київської
обласної державної адміністрації та товаром потерпілої ОСОБА_11 їх цільового
призначення.

Крім того, відповідно до
ст. 275 КПК України, суд не вправі, за

результатами судового
розгляду, змінити обвинувачення підсудному на таке,

що істотно відрізняється
від пред'явленого, а також, не вправі за власною

ініціативою в будь-якій
спосіб поставити питання про таку зміну

обвинувачення. Недодержання судом зазначених вимог кримінально
- процесуального закону, є порушенням права на захист.

Неконкретність пред'явленого обвинувачення ігнорує вимоги ст.ст.132,142,223,334 КПК України про
те, що обвинувачений має право знати, в чому саме він обвинувачується та
істотно порушує право на захист.

Відповідно до ст. 62 Конституції України
обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях.

Також з
урахуванням того, що всі підсудні фактично заперечують наявність та свою участь
у вчиненні масових заворушень, орган досудового слідства зобов'язаний був на
підставі інших доказів, зокрема, показань інших обвинувачених, свідків
встановити об'єктивні обставини злочинної діяльності.

Окрім цього, орган досудового слідства, обвинувачуючи
особу у вчиненні зазначеного злочину, зокрема, повинен мати докази її
обізнаності щодо об'єднання зусиль співучасників задля отримання конкретного злочинного результату. Показання
обвинувачених у з'язку з цим підлягали ретельній перевірці, яку можливо було
забезпечити лише в рамках повного та всебічного розслідування справи.

У відповідності до положень ст.26 КПК України в одному
провадженні повинні бути об'єднані справи по обвинуваченню декількох осіб -
співучасників вчинення одного чи декількох злочинів. Виділення допускається у
випадках необхідності, коли це не може негативно відбиватися на всебічності,
повноті і об'єктивності дослідження всіх обставин справи.

Разом з тим, виділення справи стосовно ОСОБА_5, ОСОБА_9
та ОСОБА_8 вкрай негативно відобразилось на
повноті та всебічності розслідування справи та достатності доказів для
встановлення істини у справі.

За вказаних обставин суд позбавлений
можливості встановити істину по справі,
дати належну оцінку діям підсудних ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, що істотно обмежує їх права та
не дає можливості правильно оцінити
обставини справи, прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Суд в судовому засіданні позбавлений
можливості, з дотриманням
процесуальної природи судового розгляду, належним чином усунути вказані порушення вимог закону, навіть
відповідно до ст. 315-1 КПК України,
оскільки судові доручення суд дає лише з метою перевірки й уточнення фактичних даних, одержаних у
ході судового слідства.

Враховуючи наведене, суд приходить
до висновку про те, що зазначена неповнота та
неправильність досудового слідства не
може бути усунута під час
судового слідства по
справі, зважаючи на
потребу проведення значного
обсягу слідчих дій, спрямованих на збирання нових доказів.

На підставі викладеного, відповідно
до вимог ст. 281 КПК України справа
підлягає поверненню на додаткове розслідування з мотивів неповноти та неправильності досудового слідства,
оскільки ця неповнота не може бути усунута
в судовому засіданні.

Таким чином, органи досудового
слідства під час проведення досудового слідства, допустили істотне порушення
кримінально - процесуального закону та прав ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, ОСОБА_4 , зокрема, й права
на захист.

Крім того,
допустивши при вчиненні
процесуального провадження неправильне застосування норм
кримінально - процесуального закону, без усунення порушень яких, справа не може бути
розглянута в суді, органи досудового
слідства провели неправильне досудове слідство по кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого
ст. 294 ч. 1 КК України.

Тому, клопотання
адвоката ОСОБА_7 про направлення кримінальної

справи за обвинуваченням
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та

ОСОБА_3 у вчиненні
злочину, передбаченого ст. 294 ч. 1 КК України на

додаткове
розслідування, слід задовольнити, а кримінальну справу за

обвинуваченням ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у

вчиненні злочину,
передбаченого ст. 294 ч. 1 КК України, направити

прокурору м. Києва для
організації додаткового розслідування.

У відповідності зі ст.62 Конституції України ніхто не
зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Згідно ст.22 КПК України слідчий не вправі
перекладати обов'зок доказування на обвинуваченого.

З урахуванням зазначених вимог законодавства
орган досудового слідства в рамках даної кримінальної справи зобов'язаний був
належним чином перевірити версії обвинувачених щодо їх невинності,
встановити дійсні обставини вчинення
злочинів, ступінь участі кожного у інкримінованих діяннях, прийняти законне
рішення стосовно наявності ознак того, чи іншого злочину у діях обвинувачених
або відсутності відповідних ознак, пред'явити конкретне обвинувачення. Під час додаткового розслідування необхідно провести слідчі дії, спрямовані
на встановлення всіх обставин справи, з'ясувати обставини, що як викривають
обвинувачених у вчиненні злочину, так і виправдовують їх,
згідно вимог закону про допустимість та достатність доказів прийняти рішення по
справі.

Згідно ст.16-1 КПК України на суд
покладається функція розгляду справи, недопустимим є покладення на нього
функцій, які властиві слідчим органам.

На підставі
викладеного, керуючись ст. ст. 22, 26, 62,64, 132, 281 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у вчиненні злочину,
передбаченого ст. 294 ч. 1 КК України направити до прокурора м.Києва для організації додаткового розслідування .

Запобіжний
захід стосовно ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 залишити без змін -
утримання в СІЗО №13 Державного департаменту України з питань виконання
покарань, щодо ОСОБА_2 залишити без змін - підписку про невиїзд з
постійного місця проживання.

Постанова
може бути оскаржена
до Апеляційного суду м. Києва
протягом 7 діб.

Головуючий у справі - суддя О.Білоцерківець