Справа № 742/5148/14 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/561/2015
Категорія - ч.1 ст.190 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 липня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження за апеляційною скаргою старшого прокурора прокуратури Чернігівської області ОСОБА_6 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 квітня 2015 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тростянець, Сумської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, має на утримання двох неповнолітніх дітей, зареєстрований та проживає АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

адвоката ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 квітня 2015 року ОСОБА_7 визнано винним за ч. 1 ст. 190 КК України і призначено покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Повернуто ОСОБА_10 заставу в сумі 48720 грн. після набрання вироком чинності.

Арешт накладений на грошові кошти, предмети та документи згідно ухвали Печерського районного суду м. Києва від 17 липня 2014 року - скасовано.

Як встановлено судом першої інстанції, наказом в.о. Генерального прокурора України ОСОБА_11 № 757к від 13.10.2006 р. ОСОБА_7 присвоєно класний чин юрист 1 класу.

Відповідно до наказу прокурора Чернігівської області від 09.10.2013 р. № 544к ОСОБА_7 переведений на посаду прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури області.

Обіймаючи посаду прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Чернігівської області, юрист 1 класу ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, заволодів чужим майном шляхом обману (вчинив шахрайство) за таких обставин.

23.12.2013 року відповідно до добового наказу по Прилуцькій виховній колонії інспектор пожежної профілактики колонії ОСОБА_12 виконував обов`язки чергового помічника начальника Прилуцької виховної колонії.

Цього ж дня о 20 год. 20 хв. до нього звернувся молодший інспектор колонії ОСОБА_13 , який ніс службу на міжзонному КПП № 3, та повідомив, що прибуло шестеро вихованців колонії для прибирання території майстерні, серед яких у тому числі був і ОСОБА_14 , 1997 року народження, засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років і 3 місяців позбавлення волі.

Враховуючи, що на КПП №3 була в наявності рознарядка про виведення 23.12.2013 року на роботу прибулих до пункту вихованців колонії, ОСОБА_12 надав дозвіл пропустити вказаних осіб у виробничу зону.

Близько 21 год. 23.12.2013 року ОСОБА_14 , перебуваючи у приміщенні переробки вторинної сировини на території Прилуцької виховної колонії, грубо порушив правила безпеки, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження.

За викладеним фактом прокуратурою Чернігівської області 24.12.2013року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001883 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.l ст. 272 КК України.

Того ж дня постановою заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_15 прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Чернігівської області юриста 1 класу ОСОБА_7 призначено прокурором у даному провадженні.

У ході проведення досудового розслідування слідчим відділом прокуратури Чернігівської області у вказаному провадженні не встановлено фактів, що свідчать про причетність службових осіб Прилуцької виховної колонії до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 367 КК України.

У зв`язку з цим ОСОБА_7 у ході здійснення процесуального керівництва у вказаному провадженні 27.06.2014 року виніс постанову про визначення територіальної підслідності у даному кримінальному провадженні за Прилуцьким МВ УМВС України в Чернігівській області та доручив проведення досудового розслідування слідчому відділу Прилуцького МВ УМВС України в Чернігівській області.

Після винесення 27.06.2014 року постанови про визначення територіальної підслідності у кримінальному провадженні у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_16 шляхом обману. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 03.07.2014 року викликав ОСОБА_12 на допит до прокуратури Чернігівської області, яка знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул. Князя Чорного, 9.

03.07.2014 у ході зустрічі ОСОБА_7 , розуміючи, що ОСОБА_12 сприймає його як особу, яка уповноважена на підготовку процесуальних документів та прийняття відповідних процесуальних рішень у кримінальному провадженні, вирішив скористатися зазначеними обставинами для особистого збагачення. З цією метою, перебуваючи в приміщенні прокуратури Чернігівської області, яка знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул. Князя Чорного, 9, ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_12 неправдиві відомості про те, що якщо той передасть йому грошові кошти в сумі 12 000 грн., він не буде притягувати його до кримінальної відповідальності та винесе постанову про направлення вказаного кримінального провадження за підслідністю до органів МВС за іншою статтею.

Після цього для створення видимості реального виконання обіцянки ОСОБА_7 продемонстрував ОСОБА_12 підготовлені ним раніше та не підписані документи, а саме постанову про визначення територіальної підслідності, в якій було описано про відсутність у діях працівників Прилуцької виховної колонії ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 367 КК України, а також супровідний лист до Прилуцького МВ УМВС України в Чернігівській області.

Зазначену пропозицію ОСОБА_7 про передачу йому грошових коштів в сумі 12000 грн. за не притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_12 сприйняв як реальну, оскільки знав ОСОБА_7 як процесуального керівника у даному кримінальному провадженні, який наділений повноваженнями для прийняття вказаного рішення.

У ході зустрічі ОСОБА_7 умисно не повідомив ОСОБА_12 інформацію про те, що постанову про визначення територіальної підслідності, яку він пред`явив ОСОБА_12 , він виніс ще 27.06.2014 року і разом з матеріалами кримінального провадження надіслав на адресу начальника Прилуцького МВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_17 за номером №06-1907-13 від 01.07.2014 року, про що вніс відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, у зв`язку з чим не мав жодної можливості впливати на подальший хід досудового розслідування у провадженні.

Надалі ОСОБА_12 , виконуючи умови, висловлені ОСОБА_7 , за яких він нібито уникне кримінальної відповідальності, 11.07.2014 року приїхав до м. Чернігова, де о 14 год. 42 хв. зателефонував ОСОБА_7 та повідомив, що готовий «закрити питання».

Того ж дня о 19 год. 22 хв. ОСОБА_7 зателефонував до ОСОБА_12 і сказав, що той може перерахувати грошові кошти на банківську картку, номер якої він йому повідомить додатково.

Відразу після цього, того ж дня, ОСОБА_7 , аби завуалювати сліди злочину, зателефонував до свого знайомого ОСОБА_18 та запитав, чи не має у нього картки ПАТ КБ «Приватбанк», на що той відповів, що у нього немає, проте є у його співробітника ОСОБА_19 і продиктував номер картки ПАТ КБ «Приватбанк», що належить ОСОБА_19 . Після цього ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_18 , що на цю картку будуть зараховані грошові кошти.

Цього ж дня о 20 год. 40 хв. на мобільний телефон ОСОБА_16 надійшло смс-повідомлення, відправлене з мережі Інтернет, з текстом « НОМЕР_1 ». 12.07.2014 року о 16 год. 34 хв. ОСОБА_7 зателефонував ОСОБА_12 та запитав, чи той перерахував грошові кошти на картку, на що той повідомив, що перерахує у понеділок 14.07.2014 року.

14.07.2014 року ОСОБА_7 на номер ОСОБА_18 надіслав смс-повідомлення з текстом « НОМЕР_2 ОСОБА_20 », а в подальших телефонних розмовах дав вказівку, щоб гроші, які надійдуть на картку ОСОБА_19 , останній зняв з банкомату та поклав на наданий ним рахунок, що належить ОСОБА_21 . При цьому ОСОБА_18 було відомо, що ОСОБА_21 є знайомою ОСОБА_7 . Після цієї розмови ОСОБА_18 зателефонував ОСОБА_19 та передав йому вказівки ОСОБА_7 .

Далі того самого дня приблизно о 15 год. 20 хв. ОСОБА_12 на виконання домовленості з ОСОБА_7 про передачу йому грошових коштів у відділенні Приватбанку за адресою: м. Прилуки, вулиця Вокзальна, 6, поповнив картковий рахунок ПАТ КБ «Приватбанк» - НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_19 , жителю м. Сум, на суму 12 000 грн., попередньо зателефонувавши ОСОБА_7 та отримавши від нього підтвердження про поповнення саме цього рахунку, що належить ОСОБА_19 .

ОСОБА_19 після проведення відповідного інструктажу ОСОБА_18 того самого дня о 16 год. 21 хв. отримав грошові кошти в розмірі 12 000 грн. з власної пластикової картки ПАТ КБ «Приватбанк» - НОМЕР_1 в Сумській філії Київського відділення за адресою: 40030, м. Суми, вул. Козацький Вал, 1.

Того самого дня о 16 год. 55 хв. ОСОБА_19 поповнив картку ПАТ КБ «Приватбанк» - НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_21 , двома платежами: 9000 грн. та 2880 грн. в Сумській філії Покровського відділення № 1 за адресою: 40030, м. Суми, вул. Петропавлівська, буд. 47/1, буд. 49.

При цьому загальна сума зарахування на картку, за вирахуванням комісії, становила 11820 грн. 60 коп., частину з яких 14.07.2014 року о 17 год. 14 хв. ОСОБА_7 отримав особисто в розмірі 7 000 грн. з картки ПАТ КБ «Приватбанк» - НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_21 , у банкоматі, який розміщений у торговельному центрі «Novus» за адресою: м. Київ, проспект Бажана 8, які й привласнив.

Вищевказаними діями, ОСОБА_7 умисно, керуючись корисливим мотивом, достовірно знаючи, що повноважень на прийняття процесуальних рішень у кримінальному провадженні №0001883 у нього немає, шляхом обману заволодів грошовими коштами ОСОБА_16 в сумі 12000 грн., які ОСОБА_22 , будучи введеним в оману, передав ОСОБА_7 нібито за уникнення ним кримінальної відповідальності та за передачу матеріалів кримінального провадження до органів внутрішніх справ, хоча насправді повноважень для притягнення ОСОБА_16 до кримінальної відповідальності у ОСОБА_7 не було, а матеріали кримінального провадження №0001883 від 24.12.2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 272 КК України, ОСОБА_7 направив за підслідністю до Прилуцького МВ УМВС України в Чернігівській області ще до розмови з ОСОБА_23 , а саме 01.07.2014.

Не погоджуючись з рішенням суду, старший прокурор прокуратури Чернігівської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого в наслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.190 КК України у вигляді громадських робіт строком 240 годин.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину. Вказує, що призначення ОСОБА_7 найменш суворого із альтернативних покарань, визначена ст.53 КК України мета покарання не може бути досягнута, адже таке м`яке покарання не має впливу на виправлення обвинуваченого, створює у нього та інших осіб враження безкарності працівників правоохоронних органів за вчинення злочинів. Зазначає, що характер кримінального правопорушення та обставини його вчинення судом враховано не в повній мірі. Так, судом не враховано, що вчинений ОСОБА_7 злочин обумовлений його службовим становищем, його дії були активними, адже він сам викликав ОСОБА_12 до прокуратури та повідомив про необхідність сплати грошей, залучив інших людей до здійснення плану. Планомірність та обдуманість дій ОСОБА_7 свідчить про високу стійкість умислу обвинуваченого на вчинення злочину.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив апеляційну скаргу задовольнити з вказаних у ній обставин, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та адвоката, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку діяння за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка в сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення суду.

Дії ОСОБА_7 судом вірно кваліфіковані за ч.1 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами, які належали ОСОБА_12 , шляхом обману (шахрайство).

Обставини вчинення кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинуваченого не оспорюються, тому в цій частині вирок суду не переглядається.

Вирішуючи питання стосовно призначення покарання ОСОБА_7 колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора в частині невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого не знаходять своє підтвердження.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст. ст. 65, 66, 67 КК України, врахував характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного ним злочину, обставини при яких злочин скоєно, його наслідки, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, щиро кається з приводу скоєного злочину, у лікаря психіатра та нарколога на обліку не перебуває, також відсутність обставин, які обтяжують покарання і призначив покарання у виді штрафу в межах санкції ч.1 ст. 190 КК України, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

З огляду на вимоги ст. 65 КК України, колегія суддів дійшла висновку, що обрана судом першої інстанції міра покарання обвинуваченому ОСОБА_7 є необхідною й достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів. Підстав для застосування покарання у вигляді громадських робіт колегія суддів не вбачає, оскільки крім обставин, врахованих судом першої інстанції, колегія суддів приймає до уваги позитивні характеристики обвинуваченого, його ставлення до скоєного кримінального правопорушення.

За таких обставин рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу старшого прокурора прокуратури Чернігівської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 квітня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4