Справа №489/381/15-к 03.06.2015 27.04.2015 03.06.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Мар`янівка, Арбузинського району Миколаївської області, громадянина України, обвинуваченого за ст.186 ч.2 КК України,
секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6
судового розпорядника ОСОБА_7
прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9
В С Т А Н О В И В:
1.Короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_4 просить скасувати вирок суду та ухвалити новий, яким зарахувати йому в строк остаточного покарання час перебування під вартою з 29.01.2014 року по 28.07.2014 року по іншому кримінальному провадженню.
Вироком суду ОСОБА_4 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченому ст. 186 ч.2 КК України з призначенням покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків до
Провадження № 11-кп/784/326/15 Головуючий суду 1 інстанції: ОСОБА_10
Категорія: ст. 186 ч.2 КК України Доповідач: ОСОБА_1
призначеного покарання частково приєднана невідбута частина покарання за вироком Центрального районного суду м.Миколаєва від 28.07.2014 року та остаточно призначено ОСОБА_4 до відбування 5 років 6 місяців позбавлення волі.
2. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_4 , не оспорюючи доведеність винуватості та кваліфікацію дій, вважає, що суд при призначенні покарання безпідставно не врахував строк тримання його під вартою з 29.01.2014 року по 28.07.2014 року по іншому кримінальному провадженню.
4. Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 13.12.2014 року приблизно о 18 год. ОСОБА_4 , знаходячись поблизу кафе «Хвилинка», розташованого за адресою м.Миколаїв, пр. Жовтневий,21, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння,з корисливих мотивів, відкрито, із застосуванням фізичного насильства по відношенню до ОСОБА_11 , яке не є небезпечним для життя і здоров`я останнього, що виразилось в нанесенні удару рукою в область голови , заволодів його майном (мобільним телефоном, сім-картами, грошовими коштами, зарядним пристроєм) на загальну суму 757 грн., спричинивши ОСОБА_11 матеріальну шкоду у вказаному розмірі.
Дії ОСОБА_4 судом кваліфіковані за ст. 186 ч. 2 КК України, як грабіж, тобто відкрите викрадення чужого майна, поєднано з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно.
Заслухавши доповідь судді; думку прокурора про залишення вироку без змін; вивчивши надані матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
5.Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали та положення закону, яким він керувався.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується, за обставин встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються доказами дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку.
Фактичні обставини справи та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 не оскаржуються.
Покарання призначено обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, який відноситься до категорії тяжких та даних про особу винного, який є раніше судимим, а також обставини, що пом`якшує покарання щирого каяття та обставини, що обтяжує покарання скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Оскільки ОСОБА_4 скоїв новий злочин під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, то суд першої інстанції правильно застосував положення ст. 71 КК України і призначив остаточне покарання за сукупністю вироків.
Доводи апелянта про необхідність зарахування в строк покарання часу перебування під вартою з 29.01.2014 року по 28.07.2014 року по іншому кримінальному провадженню, є необґрунтованими.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та додатково наданих матеріалів, ОСОБА_4 був засуджений вироком Центрального районного суду м.Миколаєва від 28.07.2014 року до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки та звільнений з під варти в залі суду. Під вартою обвинувачений ОСОБА_4 тримався з 29.01.2014 року по 28.07.2014 року.
Згідно роз`яснень, що містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання за правилами ст. 71 КК України суди повинні точно встановлювати невідбуту частину основного і додаткового покарань і визначити їх розмір у новому вироку.
При цьому невідбутою частиною покарання за попереднім вироком необхідно вважати покарання, від якого особу звільнено з випробуванням, за винятком часу тримання під вартою в порядку запобіжного заходу або затримання.
Суд першої інстанції, призначаючи остаточне покарання за сукупністю вироків, до призначеного покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі приєднав лише частину невідбутого покарання за попереднім вироком у виді 1 року позбавлення волі, тоді як повна частина невідбутого покарання складає 4 роки 6 місяців позбавлення волі, і остаточно призначив до відбування ОСОБА_4 5 років 6 місяців позбавлення волі.
Зі змісту вироку суду слідує, що строк тримання під вартою ОСОБА_4 за попереднім вироком врахований судом при визначенні остаточного покарання. В зв`язку з наведеним, апеляція обвинуваченого не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.405, 407, 408 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м.Миколаєва від 06 березня 2015 року відносно ОСОБА_4 без зміни.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 3 місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той же строк з моменту вручення її копії.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3