Суворовський районний суд міста Одеси
Справа № 523/752/15-к
Провадження № 1-кп/523/188/15
І м е н е м У к р а ї н и
22.06.2015 року м. Одеса
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, засудженого
вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 6 жовтня 2011 року за ч.1 ст.309 КК України до 1 року обмеження волі;

вироком Ширяївського районного суду Одеської області від 23 липня 2012 року за ч.1 ст.390 КК України до 1 року та 1 місяця позбавлення волі;

вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 18 березня 2014 року за ч.1 ст.185 КК України до штрафу в розмірі 1020 грн.,

зареєстрованого та фактично проживавшого до ув`язнення 24 жовтня 2014 року за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,
в с т а н о в и в:
Близько 3 години 21 жовтня 2014 року ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння біля розташованого в м. Одесі по проспекту Добровольського, 131 кафе-бару «Мамба», під час раптово виниклого словесного конфлікту з раніше незнайомим йому ОСОБА_8 , маючи намір на нанесення останньому тілесних ушкоджень, наніс декілька ударів кулаками в область його голови, від яких ОСОБА_8 впав на землю та не міг чинити опору, після чого ОСОБА_7 наніс тому ще декілька ударів ногою в область тулубу.

Наслідком вчинення ОСОБА_7 таких дій стало отримання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнаних висновком судово-медичної експертизи від 6 січня 2015 року №19, тяжких тілесних ушкоджень у вигляді закритої черепно-мозкової травми у формі забиття головного мозку важкого ступеня, внутрішньомозкових, внутрішньошлуночкових крововиливів, з проявленням грубого правостороннього геміпарезу, астено-невротичного і психоорганічного синдромів, забитої рани верхньої губи, що супроводжувались порушенням свідомості по типу коми І.
Обвинувачений свою вину у вчиненому діянні фактично визнав частково та про обставини події показав наступне. В один із днів жовтня минулого року він зустрів свого знайомого ОСОБА_9 , з яким став вживати пиво та горілку. Близько 20 години 30 хвилин, проходячи повз автостоянки, що розташована в районі вулиць Бочарова та Добровольського, біля кафе-бару «Мамба», до них несподівано підійшов літній нетверезий чоловік, як потім вже з`ясувалося, це був ОСОБА_8 , та, з незрозумілих причин, став погрожувати дерев`яною палицею, одночасно висловлюючись нецензурною лайкою. Проте, на цьому цей конфлікт було вичерпано без будь-якого застосування фізичного насильства та його учасники розійшлися.

З подальших показань ОСОБА_7 вбачається, що близько 3 години цієї ж доби він з ОСОБА_9 , повертаючись додому знову проходили повз цієї ж автостоянки, як їх несподівано наздогнали ОСОБА_8 та інший чоловік охоронець. Останній схопив ОСОБА_9 за воріт та став силою його утримувати, а ОСОБА_8 почав розмовляти з обвинуваченим, висловлюючи тому якісь незрозумілі претензії. В ході повторно виниклого конфлікту ОСОБА_8 наніс обвинуваченому два удари дерев`яною палицею в область плеча та спини, на що той вихопив цю палицю, викинув в сторону та наніс два удари рукою в область голови потерпілого, від яких ОСОБА_8 впав спиною на землю.

Як показав в суді обвинувачений, він, отримавши від другого охоронця удар ногою в область паху, в свою чергу вдарив того ногою, між ними зав`язалася бійка шляхом нанесення друг другу ударів ногами, в завершенні якої охоронець відпустив ОСОБА_9 та збіг з місця події.

Таким чином ОСОБА_10 вважає, що вимушений був діяти в стані необхідної оборони.
Незважаючи на отримані від ОСОБА_7 показання його вина у вміненому діянні підтверджується сукупністю наступних, досліджених в судовому засіданні доказів.
Потерпіла ОСОБА_5 в суді показала, що її батько ОСОБА_8 , незважаючи на похилий вік, 74 роки, мав нормальний стан здоров`я, за виключенням проблем з виділенням сечі, що дозволяло йому неофіційно працювати охоронцем автомобільної стоянки, місце розташування якої вона достовірно не знає. Перед подією в ніч з 20 на 21 жовтня минулого року він заступив на чергування та не мав будь-яких тілесних ушкоджень. Про його наступне потрапляння до реанімаційного відділення лікарні потерпілій стало відомо від матері, а коли вона вперше побачила батька, то виявила на ньому зовнішні пошкодження у виді зашитої рани губи, а також значної гематоми, темно-зеленого кольору, в задній частині його шиї.

В даний час ОСОБА_8 проходить відновлення на дому, в його рухливих функціях присутні лише ліві рука та нога, він потребує постійної сторонньої допомоги та не може самостійно пересуватися і себе обслуговувати. У зв`язку із викладеним родина потерпілого потребує закупівлі памперсів та спеціальної постільної білизни. Серед рекомендованих її батьку медичних препаратів останній вживає лише пігулки для покращення пам`яті.

Стосовно проведення процедури впізнання обвинуваченого присутня при цій дії потерпіла показала, що слідчий продемонстрував її батьку два аркуша паперу з декільками фотокартками, які той дуже довго та ретельно роздивлявся, після чого впевнено пальцем руки вказав на фотографічне зображення обвинуваченого. Більш детально про обставини події, яка з ним трапилася та призвела до фактичної інвалідності, він їй не розповідав.
Допитана в суді в якості свідка ОСОБА_11 (дружина потерпілого) показала, що ОСОБА_8 до події мав нормальний артеріальний тиск, не скаржився на серце, майже не мав хронічних хвороб та був за характером неконфліктною людиною. В той день він о 8 години ранку заступив на добове чергування з охорони автомобільної стоянки, яка була розташована поруч із будинком за місцем їх проживання, неподалік від кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Близько 22 години її чоловік заходив додому, будь-яких видимих тілесних ушкоджень на ньому свідок не помітила, алкогольні напої він в той вечір не вживав.

Про подію свідок дізналася близько 4 години ранку з телефонного дзвінка родички. В лікарні ОСОБА_11 побачила у чоловіка значну набряклість обличчя та шиї, які стали майже однієї товщини, значну синювату гематому в потиличній частині голови, розбиту губу та декілька саден.

В даний час її чоловік є знерухомленим, паралізованим на праву сторону та проходить лікування у нейрохірурга, з прийомом пігулок для покращення пам`яті. Про обставини події він намагається розповісти рідним, проте зв`язною мовою висловити це йому не вдається.
Допитаний в суді очевидець події свідок ОСОБА_9 показав, що був знайомим з обвинуваченим близько півроку. В день події вони випадково зустрілися у вечірній час на вул. Бочарова, вжили незначну кількість пива та горілки та вирушили до місця проживання свідка, яке розташоване поблизу із охоронюваною автомобільною стоянкою. Під час проходження поруч із цією стоянкою їх зустрів літній чоловік із палицею та з невідомих свідку причин став лаятися на свідка та обвинуваченого, проте до застосування будь-якого насильства цей конфлікт не призвів.

Як вбачається з подальших показань свідка ОСОБА_9 протягом наступних однієї чи двох годин він з обвинуваченим вжили ще по пляшці пива, свідок назбирав на території перед будівлею Суворовської райдержадміністрації м. Одеси мішок ялинкових голок, після чого вони обидва вирушили у зворотному напрямку. При повторному проходженні повз тієї ж автомобільної стоянки їх знову зупинили той же літній чоловік із палицею, а також інший чоловік огрядної фігури та запитали у них про щось із приводу каністр. При цьому свідка ОСОБА_9 став силоміць утримувати за комір чоловік огрядної фігури, одночасно кажучи літньому чоловіку: «Ось вони!», а останній відтяг обвинуваченого на приблизну відстань в 10 метрів, де став махати перед ОСОБА_12 палицею.

Свідок ОСОБА_9 в суді уточнив, що припускає факт нанесення літнім чоловіком обвинуваченому удару палицею, на що достовірно побачив, як ОСОБА_7 вдарив того рукою в обличчя, від якого потерпілий впав на землю. Обвинувачений на цьому не зупинився та наніс ще декілька ударів ногами по тулубу літнього чоловіка, після чого підбіг до них та декілька разів вдарив рукою в обличчя чоловіка огрядної фігури, внаслідок чого останній випустив із рук ОСОБА_9 та збіг з місця події. Свідок ОСОБА_9 та обвинувачений також залишили це місце.

Крім того, зазначений свідок також показав, що наступного дня він протверезів та зрозумів, що вчора сталася якась неприємна подія. Оскільки він проживає в 5 хвилинах ходьби від стоянки, то зайшов до неї та від своїх знайомих дізнався, що це був конфлікт і бійка з охоронцем стоянки.
Як вбачається з первинних медичних довідок потерпілий ОСОБА_8 поступив до приймального відділення КУ «Одеська обласна клінічна лікарня» о 4 годині 21 хвилину 21 жовтня 2014 року з діагнозом: ЗЧМТ, забій головного мозку, внутрішньомозковий крововилив, кома, рублена рана верхньої губи. На момент видачі довідок хворий є неконтактним.

Згідно довідки зазначеної лікарні №01/01-06/6113 від 23 грудня 2014 року ОСОБА_8 перебував на стаціонарному лікуванні у відділення інтенсивної терапії (6 днів) та нейрохірургії (24 дні) з діагнозом: тяжка ЗЧМТ, геморагічний забій головного мозку тяжкого ступеня, внутрішньо мозкова та внутрішньо шлуночкова крововиливи, помірний психоорганічний синдром, грубий правосторонній геміпарез, астено-невротичний синдром.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 4 січня 2015 року №19, на підставі даних історії хвороби, експерт ОСОБА_13 дійшла висновків, що у ОСОБА_8 малися тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у формі забиття головного мозку важкого ступеня, внутрішньомозкового, внутрішньошлуночкового крововиливів, з проявленням грубого правостороннього геміпарезу, астено-невротичного і психоорганічного синдромів, забитої рани верхньої губи, що супроводжувались порушенням свідомості по типу коми І. Зазначені ушкодження утворилися незадовго до надходження ОСОБА_8 до стаціонару (20-21 жовтня 2014 року) та від дії тупих, твердих предметів, індивідуальні особливості яких у пошкодженнях не відобразилися.

В питанні визнання допустимим та належним обвинувальним доказом зазначеного висновку експертизи суд обґрунтовує це тим, що в розпорядженні експерта була офіційна історія хвороби ОСОБА_8 , дані якої, як показала безпосередньо в суді експерт ОСОБА_13 , незважаючи на наявні в них дефекти (у виді відсутності опису гематом та саден), були достатніми для визнання травматичного забиття речовини головного мозку ОСОБА_8 як наслідком дії отриманих ним ударів твердим предметом, яким була рука обвинуваченого.

Як вбачається з протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками ОСОБА_8 20 січня 2015 року в присутності понятих та потерпілої ОСОБА_5 впізнав ОСОБА_7 як особу, яка заподіяла йому 21 жовтня 2014 року тілесні ушкодження.

В питанні визнання допустимим та належним обвинувальним доказом протоколу зазначеної слідчої дії суд обґрунтовує це змістом отриманих та уточнених показань присутньої потерпілої ОСОБА_5 , яка настояла, що її батько розумів про те, кого та з приводу чого впізнає, а також тим, що сам обвинувачений не оспорює своєї особистої причетності до конфлікту з потерпілим.
З урахуванням сукупності вищезазначених доказів суд вважає доведеним вину ОСОБА_7 в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_8 , тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя останньої особи в момент заподіяння, а тому вчинене обвинуваченим діяння суд кваліфікує за ч.1 ст.121 КК України.

При цьому суд вважає відсутніми підстави для визнання вчинених ОСОБА_7 дій в стані необхідної оборони, оскільки:

- очевидець події ОСОБА_9 показав лише як про власне припущення про можливе нанесення потерпілим обвинуваченому первинного удару палицею, та навпаки, показав і про подальше нанесення ОСОБА_7 ще ударів і ногами по тулубу лежачого на землі потерпілого, який фактично вже не чинив тому опору;

- сам ОСОБА_12 в суді настояв на тому, що перед нанесенням двох ударів рукою в обличчя ОСОБА_8 , відібрав у того палицю та викинув її в сторону, тобто ОСОБА_8 , будучи літнім, фізично слабшим чоловіком в цей момент не представляв реальної загрози нападу.

З цих підстав суд критично ставиться до невизнавальної частини показань обвинуваченого та вважає їх формою захисту від пред`явленого обвинувачення, що спрямована бажанням уникнути чи пом`якшити відповідальність за вчинене.
Судом розглянуто цивільний позов, заявлений прокурором до обвинуваченого про відшкодування комунальній установі «Одеська обласна клінічна лікарня» понесених витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_8 на суму 13290 грн., який ОСОБА_7 було визнано в повному обсязі.

У відповідності з ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину.

Розмір витрат, понесених комунальною установою «Одеська обласна клінічна лікарня» на лікування ОСОБА_8 підтверджується дослідженою в суді довідкою-рахунком №01/01-06/6113 від 23 грудня 2014 року.

З врахуванням доведеності в суді вини ОСОБА_7 у спричиненні ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень, при відсутності обставин, які б звільняли обвинуваченого від відшкодування витрат медичної установи на лікування потерпілого від злочину протягом 30 ліжко/днів, в тому числі документального підтвердження можливого здійснення ним такої оплати, суд вважає, що заявлені прокурором вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Судом також розглянуто цивільний позов, заявлений потерпілим ОСОБА_8 до обвинуваченого про стягнення матеріальної шкоди на суму 13628 грн. та моральної шкоди на суму 150000 грн., який обвинуваченим визнаний не був.

Відповідно до ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого. У відповідності з ч.1 ст.1166 та ч.1 ст.1177 ЦК України, шкода, завдана потерпілому від злочину, відшкодовується в повному обсязі особою, яка вчинила злочин та завдала цю шкоду.

В обґрунтування заявлених майнових вимог потерпілий зазначив про витрати, пов`язані з фактичним придбанням ним ліків, проходженням медичних процедур.

В обґрунтування заявленої моральної шкоди ОСОБА_8 в змісті позовної заяви, а його донька безпосередньо усно в суді зазначили, що отримані ОСОБА_8 внаслідок цього злочину тілесні ушкодження призвели до фізичних та душевних страждань як потерпілого, так і всіх без виключення членів його сім`ї, порушили умови повсякденного життя ОСОБА_8 , обумовило неможливість будь-якого неофіційного працевлаштування та необхідність в отриманні щоденної сторонньої допомоги, оформлення інвалідності.

Вирішуючи зазначений позов суд виходить із того, що при встановлених в суді обставинах отримання потерпілим за вини обвинуваченого тяжких тілесних ушкоджень, від негативних наслідків яких останній не видужав до теперішнього часу, щоце безумовно потягло для ОСОБА_8 позбавлення певних елементів благополуччя, фізичних та психологічних страждань і суттєвих негативних змін в його подальшому житті. Беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань потерпілого, обставини, при яких була спричинена шкода його здоров`ю, ступінь вини обвинуваченого, який в повному обсязі не визнав свою вину у вчиненому, враховуючи вимоги ст.ст.23,1167,1168 ЦК України і роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд вважає справедливим задовольнити заявлені вимоги про відшкодування спричиненої ОСОБА_8 моральної шкоди в повному обсязі. На думку суду, саме ця сума є справедливою і співрозмірною з понесеними потерпілим моральними стражданнями.

В питанні відшкодування потерпілому заявлених майнових вимог суд також вважає необхідним стягнути їх з обвинуваченого в повному обсязі, оскільки вони підтверджуються фіскальними чеками та квитанціями, накладними на придбання ліків у відповідній загальній вартості.
При призначенні покарання обвинуваченому суд констатує про відсутність обставин, які б пом`якшували призначене ОСОБА_7 покарання, а також визнає в якості обставин, які обтяжують покарання: рецидив злочинів та вчинення злочину в ставні алкогольного сп`яніння.

Суд також враховує дані про ОСОБА_7 , як про особу, що має постійне місце проживання, позитивні за цим місцем характеристики від сусідів, його офіційну не працевлаштованість, а також позицію потерпілої, яка погодилася з думкою прокурора про призначення обвинуваченому реального покарання.

З урахуванням викладеного суд вважає що зазначені обставини не дозволяють застосувати до обвинуваченого при призначенні покарання положення ст.ст.69, 75 і 76 КК України та обумовлює необхідність подальшої ізоляції ОСОБА_7 від суспільства.

Керуючись ст.ст.368, 374 КПК України, суд,
у х в а л и в:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

На підставі ст.72 цього ж кодексу зарахувати ОСОБА_7 в строк відбутого покарання час його попереднього ув`язнення в період з 24 жовтня 2014 року до набрання вироком законної сили, у співвідношенні відповідності одного дня попереднього ув`язнення одному дню позбавлення волі.

Застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід залишити попередній - тримання під вартою.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з 24 жовтня 2014 року.

У відповідності з ст.1206 ЦК України стягнути з ОСОБА_7 , (і.н. НОМЕР_1 ), на користь комунальної установи «Одеська обласна клінічна лікарня», (), 13290 (тринадцять тисяч двісті дев`яносто) грн., витрачених на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_8 .

У відповідності з ст.ст.1166, 1177 ЦК України стягнути з ОСОБА_7 , (і.н. НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_8 , (і.н. НОМЕР_2 ) 13628 (тринадцять тисяч шістсот двадцять вісім) грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди та 150000 (сто п`ятдесят тисяч) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення, а ОСОБА_7 в той же строк з моменту вручення його копії.

Копію вироку негайно вручити учасникам судового розгляду.
Головуючий ОСОБА_1