УХВАЛА

ИМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Міщенка С.М.

суддів

Кармазіна Ю.М. і
Школярова В.Ф.,

за
участю прокурора

Сухарєва О.М.,

розглянувши в
судовому засіданні в м. Києві 18 грудня 2007 року кримінальну справу за
касаційними скаргами засуджених ОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_3. захисників
ОСОБА_4., ОСОБА_5. та ОСОБА_6. на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя
від 25 жовтня 2005 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 22
червня 2006 року,

в
с т а н о в и л а :

цим вироком засуджено:

ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

раніше не судимого,

- за ч.3 ст. 307 КК України на 9 років
позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

- за ч.3 ст. 364 КК України на 8 років 6
місяців позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов'язані з роботою в правоохоронних органах строком на 3 роки,
з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_7. визначено
остаточне покарання в виді позбавлення волі на строк 9 років з позбавленням
права займати посади, пов'язані з роботою в правоохоронних органах
строком на 3 роки, з конфіскацією всього
майна, яке є його власністю.

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_2

раніше не судимого,

за ч.3 ст. 307
КК України на 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна,
яке є його власністю,

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_3

раніше
неодноразово судимого,

останній раз
29 березня 2000 року

за ч.2 ст.
140, КК України на 1 рік 6 місяців

позбавлення
волі,

- за ч.3 ст. 307 КК України на 8 років
позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

- за ч.1 ст. 309 КК України на 2 роки
позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_2. визначено
остаточне покарання в виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією
всього майна, яке є його власністю.

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_4

такого, що
відповідно до ст. 89 КК України

не має судимості,

- за ч.3 ст. 307 КК України із
застосуванням ст. 69 КК України на 5 років 3 місяці позбавлення волі з
конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

- за ч.2 ст. 317 КК України на 5 років
позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_3. визначено
остаточне покарання в виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці з
конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

За ч.1 ст. 255 КК України ОСОБА_7., ОСОБА_1.,
ОСОБА_2. та ОСОБА_3.
виправдано.

Ухвалою Апеляційного суду
Запорізької області від 22 червня 2006 року зазначений вирок залишено без
зміни.

За вироком суду ОСОБА_7., ОСОБА_1.,
ОСОБА_2. та ОСОБА_3. визнано винними у вчиненні злочинів за таких обставин.

У період з 11 по 13 вересня 2003 року ОСОБА_7. займаючи посаду старшого
оперуповноваженого оперативно-розшукового відділення ВКР ГУ УМВС України в
Запорізькій області, маючи звання підполковника міліції, всупереч інтересам служби,
використовуючи своє посадове становище та зловживаючи владою, за попередньою
змовою з ОСОБА_1., ОСОБА_2. та ОСОБА_3., за обставин, встановлених судом та
детально наведених у вироку, в будинкуАДРЕСА_2, який надав ОСОБА_3., незаконно
виготовили та зберігали з метою збуту особливо небезпечний наркотичний засіб -
екстраційний опій вагою в перерахунку на суху речовину 88,35 г та 11100 г макової соломи, що є особливо великим
розміром.

Крім того, ОСОБА_2. 11 вересня 2003 року
в с. Зелений Яр у м. Запоріжжя у невстановленої особи, для власного
вживання без мети збуту придбав 25 мл. ацетильованого опію, який спочатку
незаконно переніс за місцем свого проживання вАДРЕСА_1, а потім без відома
інших осіб, перевіз вказаний наркотичний засіб та 6 шприців до будинкуАДРЕСА_2,
де незаконно зберігав без мети збуту для власного вживання.

У поданій касаційній скарзі та доповненнях до неї засуджений ОСОБА_1.
вказує на незаконність постановлених щодо нього судових рішень і просить їх
скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду іншої області
із-за допущеної в справі неповноти й однобічності досудового і судового
слідства, істотних порушень кримінально-процесуального закону та
невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи.
Розгляд справи судом апеляційної інстанції був проведений без участі всіх
учасників процесу, оскільки вони не були сповіщені про час судового засідання і
це позбавило їх можливості взяти в ньому участь. Стверджує, що не всі доводи
його апеляції спростовані в ухвалі апеляційного суду, а його доповнення до
апеляції не розглянуто зовсім. Вважає, що мета збуту наркотичних засобів
матеріалами справи не доведена, а тому його дії слід кваліфікувати ч. 3 ст. 309
КК України та призначити покарання за цим законом із застосуванням ст. 69 КК
України.

Захисник ОСОБА_6. наводить у скарзі доводи, які за своїм змістом аналогічні
доводам касаційної скарги засудженого ОСОБА_1. і просить скасувати судові
рішення щодо нього, а справу провадженням закрити на підставі п.2 ст. 6 КПК
України за відсутністю в його діях складу злочину.

Захисник ОСОБА_5., наводячи свій аналіз доказів по справі, просить
скасувати судові рішення щодо ОСОБА_1., а справу провадженням закрити за
відсутністю в його діях складу злочину. Крім того зазначає, що з даних, які
містяться у висновку проведеної в справі дактилоскопічної експертизи
вбачається, що відбитків пальців жодного з засуджених на вилучених з
наркотичним засобом пляшках не виявлено, але суд цій обставині не дав оцінки.

У касаційній скарзі та доповненнях до неї засуджений ОСОБА_2. посилається
на необґрунтованість його засудження, однобічність та неповноту досудового і
судового слідства, істотні порушення кримінально-процесуального закону та
суворість призначеного йому покарання. Вказує, що він, будучи агентом в органах
міліції, неодноразово брав участь в оперативних заходах по виявленню осіб, що
збувають наркотичні засоби і був вимушений під тиском надавати допомогу органам
міліції та входити в коло цих осіб. Суд, встановивши ці обставини, не взяв їх
до уваги, більш того, коли це було оприлюднено, до нього застосовувалися
недозволені методи ведення слідства. Також посилається на порушення його права
на захист, оскільки в суді апеляційної інстанції він був позбавлений
кваліфікованого захисту - його захисник не був сповіщений про час судового
засідання і це позбавило його можливості взяти в ньому участь. З урахуванням
наведених доводів ОСОБА_2. просить скасувати судові рішення щодо нього, а
справу направити на новий судовий розгляд до суду іншої області.

Засуджений ОСОБА_3., з огляду на зміст його касаційної скарги просить
змінити судові рішення щодо нього і пом'якшити покарання з урахуванням його
поганого стану здоров'я.

Захисник ОСОБА_4. у касаційній скарзі порушує питання про скасування судових
рішень щодо ОСОБА_7. та закриття кримінальної справи за відсутністю в його діях
складу злочинів. Вважає, що у справі допущено неправильне застосування
кримінального закону та істотні порушення кримінально-процесуального закону.
Стверджує, що висновок суду про доведеність винності ОСОБА_7. у вчиненні
зазначених у вироку злочинах ґрунтується на неправдивих та суперечливих
показаннях свідків - працівників СБУ, показаннях засуджених ОСОБА_2. та
ОСОБА_3., до яких застосовувались недозволені методи ведення слідства та інших
неперевірених доказах.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, думку прокурора про
часткове задоволення касаційних скарг засуджених та захисників і скасування
ухвали Апеляційного суду Запорізької області, перевіривши матеріали справи та
обговоривши наведені засудженими та захисниками у касаційних скаргах доводи,
колегія суддів вважає, що вони підлягають частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 398 КПК України однією з підстав для скасування або
зміни вироку, ухвали, постанови є істотне порушення кримінально-процесуального
закону.

Ці порушення мали місце при розгляді справи щодо ОСОБА_7., ОСОБА_1.,
ОСОБА_3. та ОСОБА_2. в суді апеляційної інстанції.

Згідно ст. 370 КПК України істотним порушенням вимог кримінально-процесуального
закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли
перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законне
рішення.

Зокрема, такими визнаються порушення, що позбавляють або обмежують
право засудженого на захист.

З огляду на матеріали, кримінальна справа щодо ОСОБА_7., ОСОБА_1., ОСОБА_2.
та ОСОБА_3. за їх апеляціями та апеляцією прокурора була призначена до розгляду
в суді апеляційної інстанції на 26 квітня 2006 року з оповіщенням зазначених у
статті 348 КПК України осіб ( т.12 а.с. 1 )

Оскільки вказана кримінальна справа має гриф “цілком таємно” апеляційний
суд 26 квітня 2006 року ухвалив рішення про необхідність оформлення учасникам
процесу допуску до державної таємниці та переніс розгляд справи на 29 травня
2006 року ( т.12 а.с.109-110).

У зв'язку з несвоєчасним оформленням допуску до державної таємниці апеляційний суд 29 травня 2006 року повторно
переніс розгляд справи щодо засуджених ОСОБА_7., ОСОБА_1., ОСОБА_3. та ОСОБА_2.
до дати оформлення допуску до державної таємниці учасникам процесу ( т.12 а.с. 164)

Розпорядженнями голови Апеляційного суду Запорізької області №5 від 02 червня 2006 року та № 7 від 14
червня 2006 року адвокатам ОСОБА_5., ОСОБА_4. та ОСОБА_8. надано допуск до
державної таємниці форми 2 ( т.12 а.с. 182-183).

Відповідно до вимог ст.354 КПК України про дату призначення справи до
апеляційного розгляду суд оповіщає заінтересованих осіб направленням
відповідних повідомлень та шляхом розміщення оголошення на дошці об'яв суду.
Засудженому, що утримується під вартою, про призначення справи до апеляційного
розгляду повідомляється через начальника відповідної установи.

Однак вказані положення закону судом були проігноровані.

Так, 22 червня 2006 року апеляційний суд, після неодноразового переносу
розгляду справи, ухвалив рішення, яким залишив без задоволення апеляції
прокурора, засуджених та їх захисників, а вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2005
року щодо ОСОБА_7., ОСОБА_1.. ОСОБА_2. та ОСОБА_3. - без зміни.

Проте, як убачається з матеріалів справи жоден учасник процесу не був
сповіщений про час судового засідання в апеляційному суді. Це позбавило
захисників ОСОБА_8., ОСОБА_9. та ОСОБА_6. можливості взяти в ньому участь.

Крім того, апеляційним судом при розгляді апеляцій засуджених ОСОБА_7.,
ОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_3., та їх захисників не було дотримано вимог ст. 377
КПК України. Цією статтею передбачається, що зміст ухвали апеляційного суду
повинен містити виклад суті апеляцій, короткий виклад пояснень осіб, які брали
участь у судовому засіданні, і докладні мотиви прийнятого судом рішення. У ч.2
наведеної статті зазначено, що при залишенні апеляцій без задоволення в ухвалі
мають бути вказані підстави, з яких апеляції визнані необґрунтованими.

З огляду на матеріали справи, засуджені та їх захисники в апеляціях та
доповненнях до них порушували питання про скасування вироку з мотивів неповноти
та однобічності досудового і судового слідства, невідповідності висновків суду
фактичним обставинам справи, неправильного застосування кримінального закону та
істотного порушення вимог кримінально-процесуального закону. На обґрунтування
своїх вимог вони навели відповідні доводи.

Залишаючи апеляції засуджених і захисників без задоволення, апеляційний суд
не дав вичерпної відповіді на доводи апеляцій та доповнень до них і не навів в
ухвалі переконливих підстав прийняття такого рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що касаційні скарги засуджених та їх захисників
підлягають частковому задоволенню, а ухвала колегії суддів судової палати у
кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області від 22 червня 2006
року щодо ОСОБА_7., ОСОБА_1.,ОСОБА_2. та ОСОБА_3.- скасуванню, як така, що винесена
з істотними порушеннями вимог кримінально - процесуального законодавства.

При новому апеляційному розгляді справи суду належить виконати вимоги ст.
354 КПК України, перевірити зібрані у справі докази, дати їм та висновкам суду
першої інстанції належну оцінку, перевірити доводи апеляцій і доповнень до них
та прийняти законне й обґрунтоване рішення згідно з вимогами закону.

Виходячи з наведеного та керуючись ст.ст. 394-396 КПК України, колегія
суддів

у
х в а л и л а :

Касаційні скарги засуджених
ОСОБА_1., ОСОБА_3., ОСОБА_2., захисників ОСОБА_4., ОСОБА_5. та ОСОБА_6.
задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 22 червня 2006 року щодо ОСОБА_7,
ОСОБА_1, ОСОБА_2та ОСОБА_3 скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд у той
же суд.

с у д д і :

Міщенко С.М.
Кармазін Ю.М. Школяров В.Ф.