Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Слинька С. С.,суддів
Колесниченка В. М., Мороза М. А.,за участю
прокурора засудженого Саленка І.
В.,ОСОБА_5

розглянула в судовому засіданні в м.
Києві 18 вересня 2014 року кримінальну
справу за касаційною скаргою
засудженого ОСОБА_5 на вирок
Генічеського районного суду
Херсонської області від 03 липня

2012 року та ухвалу Апеляційного суду
Херсонської області від 25 червня 2013
року щодо нього.

Вироком Генічеського районного суду
Херсонської області від

03 липня 2012 року

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина
України, неодноразово судимого,
останнього разу - за вироком від 04
березня 2008 року за ч. 2

ст. 309 КК України до покарання у виді
позбавлення волі на строк 2 роки 7
місяців, звільненого 25 червня 2010 року
після закінчення строку відбування
покарання,

засуджено до покарання у виді
позбавлення волі: за ч. 3 ст. 187 КК

України - до покарання у виді
позбавлення волі на строк 10 років із
конфіскацією всього майна, яке
належить йому на праві власності, за ч. 1

ст. 263 КК України - на строк 5 років, за ч. 2
ст. 309 КК України - на строк 3 роки.

На підставі ст. 70 цього
Кодексу шляхом поглинення менш
суворого покарання більш суворим
ОСОБА_5 призначено остаточне покарання
у виді позбавлення волі на строк 10
років із конфіскацією майна, яке є його
власністю.

Згідно з цим вироком
ОСОБА_5 визнано винним і засуджено за
вчинення злочинів за таких обставин.

ОСОБА_5 у період до 29
січня 2011 року незаконно придбав
невстановленим слідством шляхом
пістолет марки «Атмаса 2008 Light», який є
гладкоствольною вогнепальною зброєю, і
зберігав його за місцем свого
проживання АДРЕСА_1 у господарському
приміщені до вилучення цієї зброї під
час проведення санкціонованого обшуку
04 лютого 2011 року.

29 січня 2011 року ОСОБА_5
взяв цей пістолет із метою здійснення
розбійного нападу і носив його цього
дня із собою.

Він же 29 січня 2011 року
приблизно о 22.30 год. за попередньою
змовою з невстановленою слідством
особою за пособництвом

ОСОБА_6, який надав необхідні для
здійснення розбійного нападу
відомості, розробивши план нападу на
ОСОБА_7,

шляхом обману проникнувши до будинку
останнього по АДРЕСА_2, із
застосуванням пістолета, й фізичного
насильства, небезпечного для життя
потерпілого в момент його
застосування, висловлюючи погрози
застосувати таке насильство у випадку
невиконання їхніх вимог, заволоділи
майном потерпілого, завдавши йому
матеріальної шкоди на загальну суму 4247
грн.

Крім того, ОСОБА_5,
будучи раніше засудженим за вчинення
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК
України, у період часу до 04 лютого 2011
року невстановленим слідством шляхом
придбав особливо небезпечний
наркотичний засіб - канабіс висушений
загальною вагою 17,2 г, який зберігав без
мети збуту за місцем свого проживання
до влучення його в ході обшуку.

Ухвалою Апеляційного
суду Херсонської області від 25 червня

2013 року цей вирок залишено без зміни.

У касаційній скарзі
засуджений просить скасувати
оскаржувані судові рішення, а справу
направити на новий судовий розгляд,
посилаючись на істотні порушення
кримінально-процесуального закону, а
також на порушення апеляційним судом
його права на захист. Крім того, ОСОБА_5
також стверджує, що призначене йому
покарання не відповідає тяжкості
вчиненого злочину та особі засудженого
унаслідок суворості.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
прокурора, який заперечував проти
задоволення касаційної скарги і просив
залишити без зміни оскаржувані судові
рішення, перевіривши матеріали
кримінальної справи та обговоривши
доводи, наведені у скарзі, колегія
суддів дійшла висновку, що у
задоволенні касаційної скарги слід
відмовити.

У скарзі засуджений порушує питання
про перегляд судових рішень у зв'язку з
невідповідністю висновків суду
фактичним обставинам справи,
однобічністю й неповнотою досудового
та судового слідства. Проте зазначені
обставини були предметом дослідження
судів першої та апеляційної інстанцій
і відповідно до вимог ст. 398 КПК України
1960 року не підлягають перегляду в
касаційному порядку, а отже, при
касаційному розгляді кримінальної
справи колегія суддів виходить із
фактичних обставин справи,
встановлених судом.

Як убачається з матеріалів справи,
доводи щодо невинуватості

ОСОБА_5 засуджений та його захисник
висловлювали під час розгляду справи
судами першої та апеляційної
інстанцій, які обґрунтовано визнали ці
доводи безпідставними. Свої висновки
щодо винуватості ОСОБА_5, із якими
погодилась і колегія суддів суду
касаційної інстанції, суд першої
інстанції належним чином умотивував у
постановленому судовому рішенні. Ці
висновки підтверджено доказами, які
суди ретельно перевірили та належним
чином оцінили.

Жодних даних, що ставили би під сумнів
достовірність наявних у справі
доказів, у тому числі показань свідків
та потерпілих, а також даних, наявних у
висновках експертизи та у протоколах
інших слідчих дій у справі, під час
перевірки матеріалів справи не
встановлено. Ці докази узгоджуються
між собою, а підстав вважати їх
недостовірними з матеріалів справи не
вбачається.

Також, у результаті перевірки
матеріалів справи не встановлено
даних, які б підтверджували вказівку
засудженого на фальсифікацію доказів у
справі.

Що стосується доводів засудженого про
порушення судом апеляційної інстанції
його права на захист, оскільки розгляд
справи за його обвинуваченням було
проведено без його участі чи його
захисника, то вони є безпідставними.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 358 КПК
України 1960 року засуджений чи
виправданий, їх законні представники
підлягають обов'язковому виклику в
апеляційний суд, якщо в апеляції
ставиться питання про погіршення їх
становища або суд визнає необхідним
провести судове слідство. У цих
випадках викликаються і їх захисники,
якщо їх участь відповідно до вимог ст. 45
цього Кодексу є обов'язковою.
Засуджений, який утримується під
вартою, підлягає обов'язковому виклику
в апеляційний суд також у випадках,
коли про це надійшло його клопотання.

При цьому ст. 362 зазначеного Кодексу
встановлює, що неявка учасників
процесу на засідання суду апеляційної
інстанції не є перешкодою для розгляду
справи, якщо інше не передбачено цим
Кодексом або рішенням апеляційного
суду.

З матеріалів видно, що ні в своїй
апеляції, ні в запереченнях на апеляцію
прокурора, ні в жодних інших
клопотаннях, поданих до розгляду
справи судом апеляційної інстанції,
засуджений не порушував питання про
свою обов'язкову участь у розгляді
справи за його обвинуваченням
апеляційним судом.

При цьому необхідно зазначити, що
прокурор у своїй апеляції не ставив
вимоги про постановлення судом
апеляційної інстанції свого вироку,
тобто не порушував питання про
погіршення становища засудженого.

Таким чином, з огляду на наведене з
урахуванням відсутності клопотання
засудженого про його виклик до суду
апеляційної інстанції, та того, що в
жодній із поданих апеляцій не
порушувалося питання про погіршення
становища останнього, твердження
засудженого про порушення апеляційним
судом його права на захист є
голослівними.

Також, безпідставними є доводи
засудженого про невідповідність
покарання, призначеного судом,
тяжкості вчинених ним злочинів та його
особі, унаслідок суворості.

Відповідно до положень ст. 65 КК України
особі, яка вчинила злочин, має бути
призначено покарання, необхідне й
достатнє для її виправлення та
попередження нових злочинів, при цьому
суд, призначаючи покарання, має
враховувати ступінь тяжкості
вчиненого злочину, особу винного та
обставини, що пом'якшують чи обтяжують
покарання.

Обираючи вид та міру покарання ОСОБА_5,
суд урахував тяжкість вчиненого
злочину, який відповідно до вимог ст. 12
КК України є тяжким злочином, негативні
характеристики засудженого та рецидив
злочинів, на підставі чого дійшов
правильного висновку про те, що
виправлення засудженого можливе лише в
умовах ізоляції від суспільства, і
призначив покарання у виді позбавлення
волі в межах санкцій інкримінованих
засудженому статей, із застосуванням
положень ст. 70 КК України на строк 10
років із конфіскацією майна, яке
належить засудженому.

З урахуванням конкретних обставин
справи, кількості вчинених
протиправних діянь ОСОБА_5, їх способу
та характеру, а також мети покарання,
колегія суддів вважає, що призначене
ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення
волі на певний строк, що не є
максимальним відповідно до санкції ч. 3
ст. 187 КК України, є справедливим і
повністю відповідає вимогам ст. 65 цього
Кодексу.

При цьому хворобливий стан здоров'я
засудженого та наявність на його
утриманні малолітньої доньки по суті
не впливають на справедливість
призначеного засудженому покарання, а
невідображення цих обставин у судових
рішень щодо ОСОБА_5 не тягне за собою
їхнього скасування.

Підстав вважати призначене ОСОБА_5
покарання несправедливим, унаслідок
його суворості чи підстав для його
пом'якшення, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог
кримінально-процесуального закону, які
би перешкодили чи могли перешкодити
суду повно й усебічно розглянути
справу і постановити законне,
обґрунтоване та справедливе рішення,

у справі не встановлено.

Керуючись статтями 394-396 КПК України 1960
року та п. 15

розділу ХІ «Перехідні положення» КПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

вирок Генічеського районного суду
Херсонської області від 03 липня

2012 року та ухвалу Апеляційного суду
Херсонської області від 25 червня 2013
року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а
касаційну скаргу засудженого - без
задоволення.

Судді:

_________________С. С. Слинько_______________В. М.
Колесниченко _________________М. А. Мороз