ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
Ухвала

іменем україни

25 липня 2014 року
м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ

у складі колегії суддів:

головуючого Колесниченка В.М.,

суддів: Наставного В.В.,
Пойди М.Ф.,

розглянувши у судовому засіданні
касаційну скаргу захисника ОСОБА_1 в
інтересах засудженого ОСОБА_2 на вирок
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 14 жовтня 2013 року
та ухвалу Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 13 лютого
2014 року,

в с т а н о в и в:

За вироком місцевого суду

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина
України, уродженця м.
Дніпропетровська, проживаючого за
адресою: АДРЕСА_1, раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч. 1
ст. 121 КК України до покарання у виді

позбавлення волі на строк 8 років.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 7 451,71 грн. в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди та 50
000 грн. - моральної шкоди.

Ухвалою суду апеляційної інстанції
вищевказаний вирок змінено: ОСОБА_2
пом'якшено покарання до 5 років
позбавлення волі.

Згідно з вироком ОСОБА_2 визнано
винуватим та засуджено за те, що він 23
лютого 2013 року приблизно о 21 год. 30 хв.,
перебуваючи біля пивного кіоску «Пиво
Грай», розташованого по вул. Усенко, 13-а
у м. Дніпропетровську, на
ґрунті раптово виниклих особистих
неприязних відносин, маючи умисел,
направлений на умисне спричинення
тяжких тілесних ушкоджень, наніс
потерпілому ОСОБА_3 один удар
невстановленим предметом, схожим на
бейсбольну біту, у ліву тім'яну область
голови, чим спричинив йому тяжкі
тілесні ушкодження, небезпечні для
життя в момент їх заподіяння.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_1
порушує питання про зміну судових
рішень та пом'якшення призначеного
ОСОБА_2 покарання із застосуванням ст. 75
КК України. На думку захисника, суд
апеляційної інстанції, хоча і пом'якшив
покарання засудженому, однак повною
мірою не врахував вчинення
правопорушення вперше, повного
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, позитивні
характеристики, наявність на утриманні
ОСОБА_2 трьох неповнолітніх дітей,
відсутність претензій з боку
потерпілого, що на його думку, давало
підстави для звільнення засудженого
від відбування призначеного покарання
з випробуванням. За змістом скарги
посилається також на неврахування
вчинення злочину внаслідок тяжкої
образи з боку потерпілого, у зв'язку з
чим у діях засудженого убачаються
ознаки злочину, передбаченого ст. 123 КК
України.

Вивчивши доводи касаційної скарги,
перевіривши надані до неї копії
судових рішень, колегія суддів дійшла
висновку, що підстав для відкриття
касаційного провадження немає.

Так, фактичні обставини кримінального
провадження були предметом перевірки
судів першої та апеляційної інстанції
та перегляду у касаційному порядку не
підлягають, оскільки з урахуванням
положень ч. 1 ст. 438 КПК України
невідповідність висновків суду першої
інстанції фактичним обставинам
кримінального провадження, неповнота
судового розгляду не є підставою для
скасування або зміни судових рішень
судом касаційної інстанції.

Згідно вимог ст. 433 КПК України суд
касаційної інстанції не наділений
повноваженнями щодо оцінки доказів.

Доводи про неправильну кваліфікацію
дій засудженого за ч. 1 ст. 121 КК України
та вчинення злочину у стані сильного
душевного хвилювання через тяжку
образу з боку потерпілого містились і у
апеляційній скарзі захисника ОСОБА_1 та
були ретельно перевірені й спростовані
із наведенням докладних мотивів такого
рішення.

При цьому, апеляційним судом
перевірено правильність встановлення
фактичних обставин вчиненого злочину
та на основі аналізу показань
свідків-очевидців визнано
безпідставними доводи сторони захисту
про вчинення потерпілим ОСОБА_3 дій, які
свідчили б про завдання тяжкої образи
засудженому ОСОБА_2

Відповідно ст. 50 КК України покарання
має на меті не тільки кару, а й
виправлення засуджених, а також
запобігання вчиненню нових злочинів як
засудженими, так і іншими особами.
Виходячи з положень ст. 65 КК України
особі, яка вчинила злочин, має бути
призначено покарання, необхідне й
достатнє для її виправлення та
попередження нових злочинів.

Як вбачається із судових рішень, при
призначенні покарання ОСОБА_2
апеляційний суд вказаних вимог закону
дотримався. Так, суд урахував ступінь
суспільної небезпечності, тяжкість і
характер злочину, що відповідно до ст. 12
КК України є тяжким, дані про особу
засудженого, у тому числі й ті, які
зазначені у касаційній скарзі, зокрема
те, що він раніше не судимий, має на
утриманні трьох малолітніх дітей,
позитивно характеризується за місцем
проживання, відсутність обставин, що
обтяжують покарання, а також те, що
після постановлення вироку мати ОСОБА_2
повністю відшкодувала потерпілому
завдану злочином шкоду При цьому
зважив суд також на думку потерпілого,
який у суді апеляційної інстанції
заявив про те, що не має претензій до
ОСОБА_2

Дані обставини у своїй сукупності
стали підставами для призначення
покарання у мінімальних межах санкції
статті, що передбачає відповідальність
за вчинений злочин.

Разом із цим, зі змісту судових рішень
убачається, що судами не встановлено
щирого каяття та активного сприяння
розкриттю злочинів, оскільки діючи в
межах захисну засуджений заперечував
обставини вчиненого злочину.

За змістом ст. 75 КК України звільнення
особи від відбування призначеного
покарання з випробуванням можливе лише
у тому випадку, якщо суд при
призначенні покарання у виді
позбавлення волі не більше п'яти років
дійде висновку про можливість
виправлення засудженого без реального
відбування призначеного покарання.

На думку колегії суддів, з урахуванням
тяжкості злочину, обставин його
вчинення, даних про особу засудженого,
обставин, що пом'якшують покарання,
призначене ОСОБА_2 покарання у
мінімальному розмірі санкції статті, є
необхідним та достатнім для його
виправлення та попередження вчинення
нових злочинів як засудженим, так і
іншими особами, а встановлені судами
обставини не свідчать про можливість
досягнення мети покарання зі
звільненням ОСОБА_2 від його
відбування.

Таким чином, ухвала суду апеляційної
інстанції щодо ОСОБА_2 в частині
призначення покарання належним чином
мотивована та не суперечить вимогам
кримінального закону.

Інших доводів, які б давали підстави
вважати призначене ОСОБА_2
покарання таким, що не відповідає
вимогам закону касаційна скарга
захисника ОСОБА_1 не містить.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України
суд касаційної інстанції постановляє
ухвалу про відмову у відкритті
касаційного провадження, якщо з
касаційної скарги, наданих до неї
судових рішень та інших документів
убачається, що підстав для задоволення
скарги немає.

З огляду на викладене та керуючись п. 2
ч. 2 ст. 428 КПК України,

п о с т а н о в и в:

відмовити у відкритті касаційного
провадження за касаційною скаргою
захисника ОСОБА_1 в інтересах
засудженого ОСОБА_2 на вирок
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 14 жовтня 2013 року
та ухвалу Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 13 лютого
2014 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

С у д д і:

В.М. Колесниченко В.В. Наставний М.Ф.
Пойда