Справа № 306/1146/14-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

09.06.2015 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників кримінального провадження: прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 ,
потерпілого
ОСОБА_8 і представників останнього
адвокатів ОСОБА_9 та
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , гр. України, українець, з вищою освітою, одружений, працюючий директором ТОВ «Спектр К», раніше не судимий,
визнаний винуватим у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України кримінального правопорушення і йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Згідно вироку, ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
14 грудня 2014 року приблизно о 10-ій годині, обвинувачений ОСОБА_6 , знаходячись в одній із кімнат будинку АДРЕСА_1 , умисно, на ґрунті особистих неприязних відносин, наніс малолітньому сину ОСОБА_8 удар долонею правої руки в обличчя, внаслідок чого потерпілий отримав тілесне ушкодження у вигляді садна перенісся, яке згідно висновку судово-медичного експерта кваліфікується як легке тілесне ушкодження, як таке, що не потягло за собою короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вказує на те, що вирок є незаконним та необґрунтованим, викладені у ньому висновки не відповідають фактичним обставинам справи, що судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що суд вдався до вибіркової оцінки доказів, не дослідив всіх обставин справи, і помилково прийшов до висновку про наявність у його діях події кримінального правопорушення й про його винуватість у скоєнні злочину. Вказує на те, що кримінальна справа є зразковим прикладом використання дитини для зведення рахунків, помсти обвинуваченому з боку його колишньої дружини ( ОСОБА_11 ) та її родини, зокрема, батька ( ОСОБА_12 ). Викладені у вироку висновки про його винуватість у скоєнні злочину передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, при зазначених у ньому обставинах, не ґрунтуються на зібраних доказах та не відповідають фактичним обставинам справи, ним не визнаються та оскаржуються. В обґрунтування доводів посилається на те, що між матір`ю ОСОБА_13 та ним (його батьком ) існують неприязні стосунки, що вони двічі укладали та розривали шлюб (2001 та 2006 роки), що син після розлучення подружжя весь час проживав із матір`ю ( ОСОБА_11 ), легко піддається її впливу, а також впливу діда та інших членів родини. На сьогодні між ними існують суперечки та спори. Вважає, що як орган досудового слідства, так і суд, вказані обставини ретельно не перевірили, не надали їм оцінку в сукупності з фактичними обставинами справи. Також посилається на те, що в обґрунтування висновку суд послався на показання сина, його матері та висновок судово-медичної експертизи про характер та тяжкість заподіяних ОСОБА_14 тілесних ушкоджень. Показання інших свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які не були очевидцями злочину є похідними. Свідок ОСОБА_18 , яка бачила потерпілого одразу ж після інциденту у будинку спростувала той факт, що у час події засуджений кричав, спричиняв щодо потерпілого фізичне насильство або застосовував фізичний біль, ознак тілесних ушкоджень у потерпілого не бачила. З висновку експертизи вбачається, що експерт не надав відповіді на всі питання наведені у переліку. Долоню, на яку вказується у вироку як на предмет яким завдано тілесне ушкодження, не вважає тупим твердим предметом, який за механізмом удар-тертя може спричинити садна такої локалізації та характеру. Вказані обставини вважає такими, що мають важливе та ключове значення для встановлення істини в справі, правильного її вирішення. Як під час досудового розслідування, так і судового розгляду справи він наголошував, що ударів потерпілому не наносив, що тілесні ушкодження були заподіяні не 14 грудня 2013 року, а раніше за інших обставин та в іншому місці. Висновки експерта є неоднозначними й такими, що не узгоджуються з іншими доказами в справі. Як під час досудового розслідування, так і судом не досліджена та не оцінена медична документація. Судом необґрунтовано було відхилено клопотання про призначення комплексної судово-медичної експертизи для вирішення питань, які не були досліджені та підтверджені матеріалами справи та зібраними доказами. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України клопотав повторно дослідити обставини, пов`язані зі спричиненням потерпілому травм перенісся, а також інші обставини наведені вище, які досліджені судом першої інстанції не повністю та з порушеннями, а також дослідити докази про дослідження яких він клопотав перед місцевим судом, однак які не досліджувались. Просить вирок скасувати, кримінальне провадження закрити за відсутністю складу кримінального правопорушення.
У запереченні на апеляційну скаргу представник потерпілого ОСОБА_14 - ( ОСОБА_11 ) вказує на те, що вирок є законним, обґрунтованим та мотивованим. В обґрунтування доводів посилається на те, що після розлучення обвинувачений ОСОБА_6 жодних контактів як із нею, так і з дітьми не має. Нею та її родичами не вчинялись будь-які дії, спрямовані на «паплюження» його доброго імені та репутації як підприємця, людини й сім`янина; твердження ОСОБА_6 у цій частині є голослівними, не підтвердженими, з указаних питань ОСОБА_6 не звертався до будь-яких органів. За час проживання в шлюбі ОСОБА_6 вчиняв дії, що кваліфікувались як насильство у сім`ї, а також дії, спрямовані на знищення, а не збереження сім`ї. Висновок судово-медичної експертизи ґрунтується на вимогах закону, на дані про зацікавленість експерта у результатах розгляду справи апелянт не вказує. Фактичні обставини справи, а саме звернення ОСОБА_14 14 грудня 2013 року до приймального відділення Свалявської ЦРЛ, медична документація, видані медичною установою довідки підтверджують дані наведені у висновку судово-медичної експертизи. 4 лікарі Свалявської ЦРЛ та головний лікар цієї установи засвідчили факт наявності у ОСОБА_14 забою м`яких тканин обличчя. Клопотання ОСОБА_6 про проведення комплексної судово-медичної експертизи судом першої інстанції обґрунтовано відхилено, при цьому, судом враховувалось, що ОСОБА_6 жодним чином не мотивував ці клопотання. Просять апеляційну скаргу як необґрунтовану та немотивовану відхилити.
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення захисника адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, потерпілого ОСОБА_8 та представників останнього адвокатів ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , які вважали вирок законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження, у тому числі ті, клопотання про дослідження, яких було заявлено в апеляційному суді, колегія суддів не вбачає підстав для скасування або зміни постановленого по справі судового рішення.
Доводи апеляційної скарги про те, що вирок є незаконним та необґрунтованим, що викладені у ньому висновки не відповідають фактичним обставинам справи й про порушення судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів відхиляє.
Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 в умисному заподіянні потерпілому ОСОБА_8 легкого тілесного ушкодження, що не потягло за собою короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, ґрунтується на сукупності зібраних відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України доказів, безпосередньо досліджених під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, а також апеляційним судом під час розгляду справи.
Так, з показань обвинуваченого ОСОБА_6 вбачається, що вину в спричиненні потерпілому ОСОБА_8 тілесного ушкодження він не визнавав і показав, що 14.12.2013 року в суботу вдома була несприятлива обстановка, у зв`язку з розлученням із дружиною. Знаходячись удома зробив зауваження сину ОСОБА_8 , щоб не сидів за комп`ютером. Син проігнорував його зауваження, тому під час спілкування він підвищив голос. Після цього син ОСОБА_8 побіг до спортзалу, який знаходиться у них у будинку. Він направився за ним і сказав йому, що треба виконувати вказівки батька. Одразу ж син вибіг із будинку. Під час спілкування із сином ОСОБА_8 ударів йому не наносив, наявний у сина синець виник під час гри в хокей і нанесення йому ударом ключкою.
Винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за встановлених судом першої інстанції та викладених у вироку обставин, підтверджується такими доказами.
Так, показаннями малолітнього потерпілого ОСОБА_8 підтверджено, що 14.12.2013 року його мама поїхала на роботу, а він залишився вдома вчити уроки. Вивчаючи уроки, шукав в Інтернеті твір. У цей момент до кімнати зайшов батько ОСОБА_6 , і в образливій формі наказав іти до спортзали. Під час розмови він запитав у батька в зв`язку із чим він його ображає. На його запитання отримав удар рукою по обличчю. Після цього він одразу ж спустився до спортзалу, де почав плакати. До спортзалу зайшов також батько ОСОБА_6 , який наказав йому йти з хати. Зайшовши до кімнати одягнувся і направився до матері на роботу, при цьому був сильно наляканий. За місцем роботи матері зустрів діда, який його заспокоїв. Крім того, під час апеляційного розгляду справи потерпілий ОСОБА_8 підтвердив, що про нанесення йому удару одразу ж цього дня було повідомлено працівників міліції, які приїжджали до будинку, в якому вони проживали. Потерпілий ОСОБА_8 крім того показав, що у зв`язку з нанесеним йому ударом разом із матір`ю звертався до лікаря ОСОБА_15 , яка його оглядала.
Свідок ОСОБА_15 - дитячий лікар, підтвердила, що у суботу 14.12.2013 року, в першій половині дня їй зателефонувала її знайома ОСОБА_19 та запитала у неї, що робити, оскільки її чоловік ОСОБА_6 побив сина ОСОБА_8 і попросила допомоги. Під час розмови порадила звернутися в приймальне відділення лікарні. У понеділок 16 грудня 2013 року ОСОБА_19 прийшла до неї на прийом із сином, який був хворим. Під час огляду виявила у ОСОБА_8 синяк на обличчі.
Свідок ОСОБА_16 підтвердила, що 14.12.2013 року бачила ОСОБА_19 , яка направлялась з дитиною до лікарні. Під час зустрічі і розмови довідалась, що батько ОСОБА_6 вдарив сина. Побачила на обличчі у ОСОБА_8 синяк.
Свідок ОСОБА_20 мати потерпілого ОСОБА_8 , підтвердила, що очевидцем події спричинення сину тілесного ушкодження, не була. У вказаний у вироку час події син ОСОБА_8 розповів їй про те, що батько ОСОБА_6 наніс йому удар рукою. Під час розмови та огляду сина побачила в останнього на обличчі садно. Крім того, свідок підтвердила, що за півтори тижня до цієї події, сина ключкою під час гри у хокей випадково вдарив хлопець. Тому на обличчі сина був ще один синець, який вже проходив.
Свідок ОСОБА_21 дід потерпілого ОСОБА_8 , підтвердив, що 14.12.2013 року знаходився в офісі доньки в м. Свалява, оскільки там працювали будівельники. Перед обідом до офісу прийшов онук ОСОБА_22 , який почав плакати і повідомив йому, що його батько ОСОБА_6 наніс йому удар. У зв`язку з цим онук був наляканий. На обличчі в онука побачив свіже садно. У цей момент під`їхала донька ОСОБА_20 , яка разом з онуком направилась до лікарів, а також написали заяву до міліції про вчинений злочин.
Свідок ОСОБА_23 - класний керівник потерпілого ОСОБА_13 , підтвердила, що у грудні 2013 року потерпілий мав на обличчі синець. На її запитання звідки у нього ушкодження, він нічого не відповів.
Свідок ОСОБА_24 підтвердила, що працює в сім`ї ОСОБА_25 господаркою. У вказаний у вироку час події була вдома за місцем проживання ОСОБА_6 .. Знаходячись у будинку бачила, як ОСОБА_26 біг по сходах. Ніякого синця у потерпілого не бачила. Крім того, свідок ОСОБА_24 показала, що у потерпілого ОСОБА_8 на обличчі бачила синяк, який виник до часу події.
Малолітній свідок ОСОБА_27 показав, що зимою з потерпілим грали у хокей. Випадково ключкою вдарив ОСОБА_28 по обличчю, у зв`язку із чим виник синяк.
Колегія суддів вважає, що оскільки учасниками процесу висновки суду в частині оцінки вказаних вище доказів не оспорювались, тому відповідно до ст. 404 КПК України не перевіряються, визнаються доведеними та належним чином вмотивованими.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 331 від 16.12.2013 року, у потерпілого ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження у вигляді синця підочної ділянки справа та садна перенісся. Тілесне ушкодження у вигляді синця виникло від дії тупого твердого предмета з обмеженою травмуючою поверхнею по ударному механізму дії, яке за своїм характером не вкладається в час події 14.12.2013 року. Тому при дачі висновку експертом у даній справі до уваги не приймається. Тілесне ушкодження у вигляді садна виникло від дії тупого твердого предмета з обмеженою травмуючою поверхнею по механізму удар-тертя, яке за своїм характером могло виникнути при обставинах та в строки, вказані освідчуваним 14.12.2013 року й за ступенем тяжкості кваліфікується як легке тілесне ушкодження як таке, що не потягло за собою короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкою втрати працездатності.
Як у суді першої інстанції, так і в апеляційному суду експерт ОСОБА_29 пояснив, що на момент проведення експертизи (16.12.2013 року) у дитини потерпілого ОСОБА_8 на обличчі були синець та садно. Синець був жовто-зеленого кольору, тобто дане ушкодження було спричинено раніше до 14.12.2013 року, а садно (травма перенісся) за характером могло виникнути при обставинах, вказаних потерпілим та вкладалось у час події 14.12.2013 року.
Колегія суддів вважає, що показання потерпілого ОСОБА_8 об`єктивно підтверджуються вказаним вище висновком судово-медичного експерта № 331 від 16.12.2013 року та поясненнями, які судово-медичний експерт ОСОБА_29 давав під час розгляду кримінального провадження.
У справі відсутні які-небудь докази про те, що у потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_23 були підстави для обмови ОСОБА_6 і на такі не вказував, як під час розгляду справи у місцевому суді, так і під час розгляду апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 і не вказується в апеляційній скарзі. Показання потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_23 , на які суд посилається у вироку в підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України кримінального правопорушення, колегія суддів вважає логічними, послідовними, такими, що не містять суперечностей і такими, що відповідають фактичним обставинам справи. Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийняв їх до уваги, надавши їм перевагу та визнавши їх достовірними, і також приймає їх до уваги. У справі відсутні будь-які дані, які би давали підстави вважати, що свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_23 були зацікавлені у результатах розгляду справи, на ці дані не вказували як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду справи обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_7 ..
У кримінальному провадженні також відсутні будь-які дані, які би давали підстави вважати, що судово-медичний експерт ОСОБА_29 був зацікавлений у результатах розгляду справи, на ці дані також не вказували як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду справи обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_7 ..
Колегія суддів також вважає, що місцевим судом обґрунтовано відхилені показання свідка ОСОБА_24 , висновки суду в цій частині належним чином вмотивованими.
З урахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає, що показання обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що потерпілий отримав тілесне ушкодження під час гри у хокей спростовуються вищенаведеними доказами, у тому числі висновком судово-медичного експерта № 331 від 16.12.2013 року, показаннями потерпілого та свідків, на які суд послався у вироку ; обґрунтовано відхилені і також відхиляє їх з указаних вище мотивів.
При оцінці доводів апеляційної скарги враховується, що потерпілий ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду справи неодноразово стверджував про нанесення йому тілесного ушкодження - садна (травми перенісся) саме обвинуваченим ОСОБА_6 ..
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України кримінального правопорушення, як умисне легке тілесне ушкодження, що не потягло за собою короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності.
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України кваліфіковані правильно.
При прийнятті рішення колегія суддів також враховує, що під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження правову допомогу обвинуваченому ОСОБА_6 надавав захисник адвокат ОСОБА_30 .. Указане свідчить про те, що вимоги законодавства про надання обвинуваченому ОСОБА_6 правової допомоги були дотримані. Дотримані вимоги законодавства також і при залученні адвоката ОСОБА_31 для здійснення захисту обвинуваченого ОСОБА_6 , якого останній добровільно залучив як захисника. За клопотанням обвинуваченого ОСОБА_6 у розгляді кримінального провадження в апеляційному суді приймав участь захисник адвокат ОСОБА_7 .. Колегія суддів вважає, що скориставшись правовою допомогою адвокатів ОСОБА_32 та ОСОБА_7 обвинувачений ОСОБА_6 мав можливості заявляти клопотання, надавати докази та вчиняти інші передбачені КПК України процесуальні дії, спрямовані на повне, всебічне та об`єктивне з`ясування обставин кримінального правопорушення, у тому числі оскаржувати рішення посадових осіб органу досудового розслідування (слідчого), вказуючи на неповноту, поверховість та необ`єктивність при розслідуванні кримінальної справи.
Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що при проведенні судово-медичної експертизи не дотримані вимоги закону.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 повідомлений про призначення судово-медичної експертизи та ознайомлений з її висновком. Після ознайомлення з висновком судово-медичної експертизи обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_32 , будь яких клопотань щодо неповноти або поверховості експертних досліджень не подавали, а також не подавали застережень щодо неправильності експертних досліджень чи необ`єктивності експерта. При оцінці доводів апеляційної скарги щодо висновків судово-медичної експертизи та пояснень судово-медичного експерта ОСОБА_29 враховується, що як під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції, так і під час розгляду апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 не вказували у чому саме полягає неповнота при проведенні експертних досліджень, які саме об`єкти не були досліджені або були досліджені неповно, на які питання експерт не дав вичерпних відповідей ; у чому саме полягає неконкретність або невизначеність висновку експерта. Не заявлялись під час апеляційного розгляду справи й клопотання про дослідження нових об`єктів або щодо інших обставин справи ; не вказувалось у чому полягає недостатня обґрунтованість експертних досліджень. Апелянт та його захисник - адвокат ОСОБА_7 не вказували на порушення вимог кримінального процесуального закону при призначенні і проведенні судово-медичної експертизи, які є істотними й які призвели до обмеження права обвинуваченого ОСОБА_6 на захист.
Під час розгляду справи обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 також не вказували на необхідність проведення комісійної судово-медичної експертизи, на те, яких саме спеціалістів з інших галузей необхідно залучити для проведення експертних досліджень. З висновку судово-медичної експертизи вбачається, що при проведенні експертизи досліджувалась медична документація, тому доводи апеляційної скарги в цій частині відхиляються.
При оцінці думки спеціаліста судово-медичного експерта ОСОБА_33 , враховується, що відповідно до ст. 84 КПК України думка спеціаліста не може бути визнана доказом у кримінальному провадженні, що судово-медичний експерт ОСОБА_34 не попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку за ст. 384 КК України, а також те, що учасниками процесу обвинуваченим ОСОБА_6 та його захисником адвокатом ОСОБА_7 не заявлялось клопотання про виклик до апеляційного суду вказаного судово-медичного експерта для проведення експертних досліджень.
При оцінці доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не були досліджені всі обставини справи, колегія суддів враховує, що апелянт не вказує, які саме обставини судом першої інстанції були досліджені не повністю або з порушенням та які саме докази за клопотанням учасників кримінального провадження не досліджувались, а також не вказує які обставини стали відомі обвинуваченому після ухвалення судового рішення й підлягають дослідженню апеляційним судом.
При оцінці тверджень обвинуваченого ОСОБА_6 про фальсифікацію матеріалів кримінального провадження, а саме про вилучення слідчим зі справи письмового клопотання про призначення експертизи фотографій, колегія суддів враховує, що у підтвердження цих доводів апелянт не надав будь-які докази (копії письмових клопотань, скарг до посадових осіб правоохоронних органів). Обвинувачений ОСОБА_6 також не вказував протоколи допиту яких саме свідків відсутні у справі й яких саме свідків необхідно допитати апеляційним судом.
Крім того, з огляду на зміст показань потерпілого та наведених даних висновку експертизи, посилання апелянта на його фото разом із потерпілим як на спростування факту застосування обвинуваченим ОСОБА_6 фізичного насильства до потерпілого ОСОБА_8 є неспроможним, оскільки самі фото, як такі, без проведення відповідних експертиз, не відображають суті стосунків між особами. Також у матеріалах справи відсутня достовірна інформація про те, коли саме й за яких обставин було зроблено ці фото. Колегія суддів вважає, що приєднані до справи фотографії не спростовують висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 та про кваліфікацію його дій.
Колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, судом першої інстанції враховані вимоги ст.ст. 50, 65, 66 КК України.
Так, з вироку вбачається, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину - скоєно злочин невеликої тяжкості, наслідки та обставини, за яких вчинено злочин (форма вини, мотив і мета, спосіб, особу обвинуваченого його вік, сімейний та матеріальний стан, стан здоров`я, позитивну характеристику за місцем проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, працевлаштований; відсутність обставин, що пом`якшують покарання, й обставина, що обтяжує покарання вчинення злочину щодо малолітнього.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що обвинуваченому ОСОБА_6 призначено покарання яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, справедливим.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність, і обґрунтованість ухваленого в кримінальному провадженні судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.
При прийнятті рішення, колегія суддів також враховує, що під час апеляційного розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_6 , будучи особою, щодо якої можуть бути застосовані положення ст. ст. 1, 9 Закону України від 08 квітня 2014 року «Про амністію у 2014 році» зі звільненням його від відбування призначеного йому за ч. 1 ст. 125 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, як особи не позбавленої батьківських прав, яка на день набрання чинності цим Законом 18 квітня 2014 року, мала сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому не виповнилося 18 років, як в усній, так і письмовій формі клопотання (згоду) про застосування щодо нього амністії не подавав. При цьому також враховується, що у розгляді справи приймав участь захисник адвокат ОСОБА_7 ..
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга, яку подав обвинувачений ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, що підстав для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення не має.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу, яку подав обвинувачений ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців із дня її проголошення.
Судді: