У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати Верховного Суду України у кримінальних
справах у складі:

Головуючого

Верещак
В.М.,

суддів

Гошовської
Т.В., Заголдного В.В.,

за участю
прокурора

Сушко Т.М.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 18 жовтня 2007 року кримінальну
справу за касаційним поданням заступника прокурора Волинської області на вирок
Луцького міськрайонного суду від 24 липня 2006 року,

в с т а н о в и л а:

Зазначеним
вироком :

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, раніше не судимий,

- засуджений за ч. 2 ст. 364 КК України на 5
років позбавлення волі без позбавлення права обіймати
організаційно-господарські та адміністративно-розпорядчі посади,

-
за ст. 388 КК України на 2 роки позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України
ОСОБА_1 остаточно призначено до відбування 5 років позбавлення волі без
позбавлення права обіймати організаційно-господарські та
адміністративно-розпорядчі посади.

На підставі ст.75 КК України
ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з
іспитовим строком 2 роки.

Постановлено
стягнути з ОСОБА_1 на користь закритого акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" в особі
філії "Волинське головне регіональне управління" 27 577 грн. 11 коп.
матеріальної шкоди.

ОСОБА_1 визнаний
винним у тому, що він, будучи головою сільськогосподарського виробничого
кооперативу "Джерела" Луцького району на протязі 2003-2004 років
допустив порушення ряду нормативних актів, які регламентують порядок відчуження
заставного та описаного майна, та порядок ведення бухгалтерського обліку в
кооперативі, чим заподіяв матеріальні збитки Волинському головному
регіональному управлінню комерційного банку "Приватбанк", які є
тяжкими наслідками.

В апеляційному порядку справа не
переглядалася.

У касаційному
поданні та доповненнях до нього заступник прокурор Волинської області просить
вирок щодо ОСОБА_1 в частині засудження за ст. 388 КК України скасувати, а
справу закрити на підставі п. 2 ст. 6 КПК України, в решті вирок скасувати в
зв'язку з неправильним застосуванням закону та істотним порушенням
кримінально-процесуального закону, а також м'якістю призначеного покарання, а
справу направити на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, думку
прокурора, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційного
подання, колегія суддів вважає, що касаційне подання підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Так, ОСОБА_1 було
засуджено за вчинення злочину, передбаченого ст. 388 КК України в редакції 2001
року, як за вчинення умисних дій, що виразилась у приховуванні майна, на яке
накладено арешт та яке було описано.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 арештоване майно не приховував, а реалізував його.

Відповідальність за такі дії передбачена об'єктивною
стороною ч. 1 ст. 388 КК України, в редакції статті від 3 березня 2005 року.
Проте, ОСОБА_1 вчиняв ці дії на протязі 2003-2004 років, а отже, відповідно до ст. 5
КК України, кримінальний закон не має зворотної дії у часі.

Враховуючи наведене вирок Луцького міськрайонного суду від 24
липня 2006 року в частині засудження ОСОБА_1 за ст.388 КК України підлягає
скасуванню, а справа закриттю на п.2 ст.6 КПК України.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України
особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє
для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню
тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом'якшують і
обтяжують покарання. Ці вимоги закону судом не дотримані.

Засуджуючи ОСОБА_1 за вчинення
злочину, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України та призначаючи йому покарання в
межах санкції цієї норми суд не призначив останньому обов'язкового покарання у
вигляді права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю. При цьому
положення ст. 69 КК України щодо ОСОБА_1 судом не застосовувалися.

Крім того, судом першої інстанції
допущені порушення вимог ч. 5 ст. 334 КПК України. Так вироком Луцького
міськрайонного суду цивільний позов ЗАТ КБ "Приватбанк" в особі філії
"Волинське головне регіональне управління" задоволений частково. При
цьому, судом першої інстанції, при вирішенні цивільного позову в кримінальній
справі та питання про відшкодування матеріальних збитків, не було зазначено
мотивів його часткового, а не повного задоволення.

Тому вирок Луцького міськрайонного суду від 24
липня 2006 року в частині засудження ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 364 КК України
підлягає скасуванню, а справа направленню на новий судовий розгляд.

Керуючись ст. 395,396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційне подання заступника прокурора Автономної Республіки Крим
задовольнити.

Вирок Луцького міськрайонного суду
від 24 липня 2006 року щодо ОСОБА_1 у
частині засудження за ст.388 КК України скасувати, а справу закрити на п.2 ст.6
КПК України; у частині засудження за ч. 2 ст. 364 КК України - скасувати, а
справу направити на новий судовий розгляд.

Судді:

Верещак В.М.
Гошовська Т.В.
Заголдний В.В.