Справа №592/7891/13-к Головуючий у суді у 1
інстанції - Корольова Г. Ю.Номер
провадження 11-кп/788/349/13 Суддя-доповідач
- Безверхий О. М. Категорія - Шахрайство
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2013 року колегія суддів з
розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого-судді - Безверхого О. М.,

суддів - Демченка М. О., Рунова В. Ю.,

з участю секретаря судового засідання -
Сисенко Н.В.

з участю учасників кримінального
провадження:

прокурора - Кравцової Л.М.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Суми в порядку
апеляційного розгляду кримінальне
провадження, внесене в Єдиний реєстр
досудових розслідувань № 0001399
від 12 лютого 2013 року за апеляційною
скаргою обвинуваченого ОСОБА_3 на
вирок Ковпаківського районного суду
м. Суми від 04 жовтня 2013 року, яким

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця м.
Суми , раніше судимого:

- 28 травня 2002 року за ст. 289 ч.2, 75
КК України на 2 роки позбавленні волі
з іспитовим строком на 1 рік;

- 03 січня 2003 року за ст.. ст.. 185 ч.3, 296
ч.1, 70, 75 на 3 роки позбавлення волі з
іспитовим строком на 3 роки;

- 04 червня 2004 року за ст..ст. 185 ч.3, 71
КК України на 4 роки позбавлення волі;

- 01 червня 2010 року за ст.. 186 ч.3 КК
України на 5 років позбавлення волі;

- 13 червня 2013 року за ст. 391 КК
України

визнано винним у скоєнні злочину,
передбаченого ч.2 ст. 190 КК України і
призначено йому покарання у виді 1 року
6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України ОСОБА_3
до призначеного покарання частково
приєднано невідбуте ним покарання за
вироком суду від 13 червня 2013 року - 6
місяців і остаточно за сукупністю
злочинів визначено йому покарання у
виді двох років позбавлення волі. Також
ухвалено, що строк відбування йому
покарання відраховується з 19 квітня 2013
року.

Стягнуто з ОСОБА_3:

- на користь ОСОБА_4 відшкодування
збитків в розмірі 3000 грн.;

- на користь ОСОБА_5 матеріальні
збитки в розмірі 800 грн.;

- на користь ОСОБА_6 відшкодування
матеріальної шкоди в розмірі 3000 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку суду ОСОБА_3 було
засуджено за злочинні діяння вчинені
за наступних обставин.

ОСОБА_3, знаходячись у Чорнухинський ВК
№23 Луганської області, вирішив
заволодіти шляхом обману грошовими
коштами, належними іншим особам при
наступних обставинах.

Реалізуючи свій злочинний намір,
направлений на незаконне заволодіння
чужим майном, а саме грошовими коштами,
діючи умисно, повторно, з корисливих
мотивів, він вдень 12 лютого 2013 року
зателефонував раніше не знайомій
ОСОБА_5 на її мобільний телефон та
назвавшись працівником міліції
повідомив останній, що її син ОСОБА_7 за
вчинення ним кримінального
правопорушення нібито потрапив до
відділення міліції і для лікування
потерпілого необхідно перерахувати на
рахунок картки ПАТ КБ «П-Банк» за
НОМЕР_1, який належить ОСОБА_8, гроші в
сумі 6000 грн., ввівши тим самим ОСОБА_5 в
оману, оскільки фактично такого
випадку не було. У подальшому, в цей же
день ОСОБА_5, не маючи сумнівів у
необхідності переказу грошових коштів
на лікування потерпілого, через
термінал ПАТ КБ «Приватбанк»
здійснила переказ грошових коштів в
сумі 800 грн. на вказаний картковий
рахунок банку.

Продовжуючи свою злочинну діяльність,
діючи умисно, повторно, з корисливих
мотивів, з метою заволодіння чужим
майном, а саме грошовими коштами, вдень
28 лютого 2013 року ОСОБА_3 зателефонував
раніше незнайомій ОСОБА_9 на її
мобільний телефон та, назвавшись
працівником міліції, повідомив
останній, що її син за вчинення ним
кримінального правопорушення нібито
потрапив до відділення міліції і для
лікування потерпілого необхідно
перерахувати на рахунок картки ПАТ КБ
«Приватбанк» № НОМЕР_2, який належить
ОСОБА_10, гроші в сумі 3000 грн., ввівши тим
самим ОСОБА_9 в оману, оскільки
фактично такого випадку не було.
Остання в свою чергу зателефонувала
своїй дочці - ОСОБА_6 та повідомила про
даний випадок. У подальшому в цей же
день ОСОБА_6, не маючи сумнівів щодо
необхідності переказу грошових коштів
на лікування потерпілого, через
термінал ПАТ КБ «Приватбанк»
здійснила переказ грошових коштів в
сумі 3000 грн. на вказаний рахунок
картки ПАТ КБ «Приватбанк».

Крім цього, вранці 01 березня 2013 року
ОСОБА_3, реалізуючи свій злочинний
намір на незаконне заволодіння чужим
майном, а саме грошовими коштами, діючи
умисно, повторно, з корисливих мотивів,
зателефонував раніше не знайомій
ОСОБА_11 на її мобільний телефон та,
назвавшись працівником міліції,
повідомив останній, що її онук за
вчинення ним кримінального
правопорушення потрапив до відділення
міліції і для лікування потерпілого
необхідно перерахувати на рахунок
картки ПАТ КБ «Приватбанк» НОМЕР_3, який
належить ОСОБА_12, гроші в сумі 4000 грн.,
ввівши тим самим ОСОБА_11 в оману,
оскільки фактично такого випадку не
було. Остання в свою чергу
зателефонувала своїй дочці - ОСОБА_13 та
повідомила про даний випадок, а ОСОБА_13
в цей же день, не маючи сумнівів щодо
переказу грошових коштів на лікування
потерпілого, через термінал ПАТ КБ
«Приватбанк» здійснила переказ
грошових коштів в сумі 2000 грн. на
вказаний рахунок картки банку.

Не зупиняючись на скоєному, вдень 09
березня 2013 року ОСОБА_3, діючи умисно,
повторно, з корисливих мотивів,
зателефонував раніше незнайомій
ОСОБА_4 на її мобільний телефон та,
назвавшись працівником міліції,
повідомив останній, що її зять за
вчинення ним кримінального
правопорушення нібито потрапив до
відділення міліції і на лікування
потерпілого необхідно перерахувати на
рахунок картки ПАТ КБ «Приватбанк» №
НОМЕР_2, який належить ОСОБА_10, гроші в
сумі 3000 грн., ввівши тим самим ОСОБА_4 в
оману, оскільки фактично такого
випадку не було. Не маючи змоги
перерахувати вказану суму грошей
особисто, остання передала гроші своїй
дочці - ОСОБА_14, щоб та перерахувала їх
на вказаний рахунок і ОСОБА_14 в цей же
день, не маючи сумнівів щодо
необхідності переказу грошових коштів
на лікування потерпілого, через
термінал ПАТ КБ «Приватбанк»,
здійснила переказ грошових коштів в
сумі 3000 грн. на вказаний рахунок
картки.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилається на суворість призначеного
йому покарання. При цьому зазначає, що
злочин скоєний ним є невеликої
тяжкості, він визнав свою вину і
розкаюється у скоєному. Також вказує
на важкий стан свого здоров'я та
наявність у нього тяжких захворювань.
За цих підстав просить змінити вирок
суду, призначивши йому більш м'яке
покарання.

Інші учасники кримінального
провадження апеляційні скарги на
вирок суду не подавали.

Вислухавши доповідача про суть вироку
та подану апеляційну скаргу , думку
прокурора Кравцової Л.М. про
безґрунтовність апеляційної скарги,
перевіривши матеріали кримінального
провадження та обговоривши доводи,
наведені в апеляційній скарзі,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, в порядку часткового
задоволення апеляційної скарги
обвинуваченого та відповідно до вимог
ч. 2 ст. 404 КК України виходячи з
наступного.

Висновок суду про доведеність вини
обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні
злочинних діянь за обставин,
викладених у вироку, підтверджений
зібраними у справі доказами і
відповідає фактичним обставинам
справи, а його злочинні дії за ч. 2 ст. 190
КК України кваліфіковано вірно.
Доведеність вини ОСОБА_3 та
правильність кваліфікації його
злочинних дій в апеляційній скарзі не
оспорюються.

При призначенні покарання ОСОБА_3 за ч. 2
ст. 190 КК України судом в повному обсязі
були дотримані вимоги ст. 65 КК України
і покарання йому призначено з
урахуванням характеру і тяжкості
вчиненого злочину, даних про особу
винного та обставин, що обтяжують
покарання. Зокрема, суд врахував його
сприяння розкриттю злочину, щире
розкаяння у вчиненому, стан його
здоров'я.

Також суд взяв до уваги, що усі
вищеописані злочини ОСОБА_3 були
вчинені до ухвалення відносно нього
попереднього вироку від 13 червня 2013
року, а тому прийняв вірне рішення про
призначення йому за новим вироком
остаточного покарання за сукупністю
злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК
України.

Однак, надалі при призначенні ОСОБА_3
такого остаточного покарання суд у
резолютивній частині вироку невірно
вказав про часткове приєднання йому до
призначеного за цим вироком за ч. 2 ст.
190 КК України покарання у виді одного
року шести місяців позбавлення волі не
відбутого покарання за попереднім
вироком від 13 червня 2013 року у виді
шести місяців позбавлення волі та про
призначення йому остаточно до
відбування покарання у виді двох років
позбавлення волі, оскільки такий
принцип призначення покарання
застосовується за правилами ч. 1 ст. 71 КК
України при призначенні остаточного
покарання за сукупністю вироків.

А при призначенні покарання за
сукупністю злочинів за правилами ч. 1 і 4
ст. 70 КК України остаточне покарання
визначається шляхом або поглинення
менш суворого покарання більш суворим,
або шляхом повного чи часткового
складання призначених покарань.

Тому, у цій частині вирок суду потребує
зміни без погіршення становища
обвинуваченого шляхом правильного
призначення йому на підставі ч. 4 ст. 70
КК України остаточного покарання за
сукупністю злочинів, тобто за правилом
застосування принципу часткового
складання призначених покарань, а саме
при вирішенні що до призначеного йому
за цим вироком покарання у виді одного
року шести місяців позбавлення волі
складається частково у виді шести
місяців не відбута ним частина
покарання за попереднім вироком у виді
шести місяців позбавлення волі й
остаточно йому визначається до
відбування покарання у виді двох років
позбавлення волі.

Крім того, у ч. 4 ст. 70 КК України також
визначено, що в строк покарання,
остаточно призначеного за сукупністю
злочинів, зараховується покарання
відбуте повністю або частково за
попереднім вироком. Але суд цього не
зробив, й невірно зазначив, що строк
відбування покарання ОСОБА_3 за цим
вироком обчислюється з 19 квітня 2013
року.

З матеріалів даного кримінального
провадження вбачається, що ОСОБА_3 за
ухвалою суду був етапований з місця
відбування покарання й запобіжний
захід у виді взяття під варту щодо
нього не застосовувався, а з 19 квітня 2013
року йому обчислюється початок строку
відбування покарання за вироком від 13
червня 2013 року.

Отже, при призначенні остаточного
покарання обвинуваченому ОСОБА_3 за
правилами ч. 4 ст. 70 КК України суд
повинен був зарахувати йому частково
відбуте покарання за попереднім
вироком, а саме за період з 19 квітня 2013
року по 3 жовтня 2013 року, та зазначити
про те, що строк покарання за новим
вироком йому обліковується з 4 жовтня
2013 року. Тому й у цій частині вирок суду
підлягає зміні, оскільки цим не
погіршується становище
обвинуваченого.

Крім того, у вступній частині вироку
помилково вказано про наявність у
обвинуваченого ОСОБА_3 судимості від 28
травня 2002 року за ст. 289 ч. 2, 75 КК
України, оскільки ця судимість є
погашеною, а тому підлягає виключенню.
Також, у вступній частині вироку суд не
повністю зазначив, що згідно вироку від
13 червня 2013 року ОСОБА_3 був засуджений
за ст. ст. 391 , 71 КК України на 1 рік 1
місяць позбавлення волі. А тому це
також підлягає уточненню.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК
України, колегія суддів апеляційного
суду, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Ковпаківського районного суду м.
Суми від 4 жовтня 2013 року відносно
обвинуваченого ОСОБА_3 - змінити в
порядку часткового задоволення його
апеляційної скарги та на підставі ч. 2
ст. 404 КПК України.

Вважати, що на підставі ч. 4 ст. 70 КК
України обвинуваченому ОСОБА_3 шляхом
часткового складання призначених
покарань до призначеного покарання за
ст. 190 ч. 2 КК України у виді 1 року 6
місяців позбавлення волі складено
частково не відбуте покарання за
попереднім вироком суду від 13 червня 2013
року у виді 6 місяців позбавлення волі
та остаточно йому призначено 2 роки
позбавлення волі. В строк цього
остаточного покарання обвинуваченому
ОСОБА_3 зараховано покарання, відбуте
ним за попереднім вироком в період з 19
квітня по 3 жовтня 2013 року. А початок
строку відбування покарання за вироком
суду від 4 жовтня 2013 року обчислюється з
цієї ж дати.

Виключити з вступної частини вироку
зазначення про наявність у
обвинуваченого ОСОБА_3 судимості від 28
травня 2002 року за ст. ст. 289 ч. 2, 75 КК
України та конкретизувати, що згідно
попереднього вироку Перевальського
районного суду Луганської області від
13 червня 2013 року ОСОБА_3 було засуджено
за ст. ст. 391, 71 КК України на 1 рік 1
місяць позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду залишити без
зміни.

СУДДІ:

Безверхий О. М. Демченко М. О.
Рунов В. Ю.