Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_10.,
суддів ОСОБА_11., ОСОБА_12.,
при секретарі за участю прокуроразахисника ОСОБА_13., ОСОБА_14., ОСОБА_6
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 22 січня 2015 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 000611, за касаційною скаргою заступника прокурора Херсонської області на ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 10 червня 2014 року за обвинуваченням

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки та мешканки АДРЕСА_1, такої, що судимостей не мала.

Вироком Білозерського районного суду Херсонської області від

10 червня 2014 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 13 серпня 2014 року, ОСОБА_7 засуджено: за

ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі

50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за ч. 1 ст. 364 КК України без призначення покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів

ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді штрафу у розмірі

50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України від 08 квітня 2014 року

№ 1185-VII «Про амністію в 2014 році» ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання у виді штрафу.

Згідно з судовими рішеннями ОСОБА_7 визнано винуватою у тому, що вона, обіймаючи посаду начальника відділу державної виконавчої служби Білозерського районного управління юстиції Херсонської області, будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, зловживаючи своїм службовим становищем, умисно з корисливих мотивів шляхом обману заволоділа грошовими коштами ОСОБА_8 за таких обставин.

22 серпня 2013 року у денний час ОСОБА_7 у своєму службовому кабінеті, розташованому по вул. Карла Маркса, 85 в смт. Білозерці Херсонської області, достовірно знаючи, що нею особисто ніякі заходи вживатися не будуть, оскільки вона не зможе вплинути на виконання провадження іншого державного виконавця, на прохання

ОСОБА_8 пообіцяла не вживати певний час (1 рік) заходи із забезпечення виконання рішень суду у зведеному виконавчому провадженні, яке знаходилося у провадженні державного виконавця ОСОБА_9, про стягнення з ОСОБА_8 грошових коштів, за що останній повинен сплатити їй 5000 грн. На таку пропозицію ОСОБА_8 погодився та 28 серпня 2013 року приблизно о 12.25 год. у тому ж кабінеті передав ОСОБА_7 4000 грн, при цьому вона обіцяних заходів не вжила.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати оскаржувану ухвалу апеляційного суду, та призначити новий розгляд провадження у суді апеляційної інстанції у зв'язку з істотними порушеннями процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженої.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав касаційну скаргу і просив її задовольнити, захисника, яка вважала оскаржуване судове рішення законним та обґрунтованим, а скаргу такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу прокурора слід задовольнити.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими згідно з ст. 94 цього Кодексу. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви й підстави для його ухвалення.

За ч. 2 ст. 419 КПК України при залишенні апеляції без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції має бути зазначено підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необгрунтованою.

Як убачається з ухвали апеляційного суду, зазначених вимог закону в цій справі належним чином не було виконано.

З матеріалів справи видно, що прокурор у своїй апеляційній скарзі наводив доводи щодо неправильності вироку суду, стверджуючи, що кваліфікація дій засудженої є неправильною. Крім цього, у своїй скарзі він звертав увагу на істотні порушення процесуального закону, а також на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої.

Однак, апеляційний суд, усупереч ст. 419 КПК України, залишаючи апеляційну скаргу прокурора без задоволення, не надав вичерпної відповіді, на яких підставах, передбачених процесуальним чи матеріальних законами, він визнав наведені в цій апеляції доводи неспроможними.

Суд апеляційної інстанції фактично не проаналізував доводів особи, яка подала апеляційну скаргу, щодо незаконності оскаржуваного вироку і не дав оцінки стосовно їх обґрунтованості чи відсутності такої, а фактично просто навів перелік доказів, якими підтверджується вина ОСОБА_7 у вчиненні протиправного діяння та погодився з висновком районного суду про те, що дії винної необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 364 КК України.

Так, прокурор, у своїй апеляційній скарзі, стверджував про помилковість твердження суду про те, що ОСОБА_7 отримала гроші за обіцянку не вчиняти дії, які вона особисто не могла і не повинна була вчинити, оскільки вчинення виконавчих дій у виконавчому проваджені щодо ОСОБА_8 було не в її компетенції, тому що це провадження заходилося на виконанні у іншого державного виконавця.

При цьому, обґрунтовуючи свою позицію, прокурор посилався на показання безпосереднього хабародавця - ОСОБА_8, і на сукупність законів та нормативних актів, які встановлюють обсяг повноважень ОСОБА_7 як начальника відділу державної виконавчої служби Білозерського районного управління юстиції Херсонської області.

Також, прокурор, стверджуючи, що дії винної особи належить кваліфікувати за ст. 358 КК України, акцентував увагу суду на тому, що відповідно до вимог кримінального закону відповідальність за одержання хабара настає не тільки за умови, що посадова особа одержала його за виконання чи невиконання таких дій, які вона могла або повинна була виконати з використанням наданої їй влади або організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов'язків, але й у тому випадку коли винна особа хоч і не мала повноважень вчинити відповідні дії, але через своє посадове становище могла вжити заходів до їх вчинення іншими посадовими особами, тобто мала повноваження давати вказівки та контролювати діяльність інших осіб.

Однак, усупереч вимог ст. 419 КК України, суд апеляційної інстанції такі доводи прокурора залишив без належної уваги, і, залишаючи апеляційну скаргу прокурора без задоволення, жодним чином не спростував наведених у ній доводів щодо неправильної кваліфікації дій ОСОБА_7, обмежившись загальним висновком про правильність застосування кримінального закону, не провівши при цьому детального аналізу повноважень винної особи, які вона мала, у зв'язку з її посадовим становищем та її конкретних дій в межах пред'явленого органами досудового розслідування обвинувачення, що дало б обґрунтовані підстави для висновку щодо правильності та законності оскаржуваного вироку суду.

Таким чином, з урахуванням вимог ст. 419 КПК України, а також з огляду на зміст апеляційної скарги прокурора та сукупності доводів, які були наведені у вказаному документі, які судом апеляційної інстанції були проігноровані та не були належним чином спростовані чи підтверджені в оскаржуваній ухвалі, рішення апеляційного суду не можна вважати законним та обґрунтованим.

Отже, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню, а у справі належить призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції, під час якого суд повинен урахувати наведене в цій ухвалі, ретельно перевірити всі доводи прокурора, наведені у його апеляційній скарзі, щодо правильності рішення суду першої інстанції щодо ОСОБА_7, ґрунтуючись на положеннях кримінального закону, конкретних обставинах протиправного діяння та сукупності наявних у справі доказів, після чого ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення відповідно до вимог процесуального та матеріального законів.

Керуючись статтями 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційну скаргу заступника прокурора Херсонської області задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 13 серпня

2014 року за обвинуваченням ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд провадження в суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ОСОБА_10 __________________ОСОБА_11_________________ОСОБА_12