Справа №487/8891/14-к 28.07.2015 28.07.2015 28.07.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
28 липня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Коблево Березанського району Миколаївської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
- визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8
обвинувачений ОСОБА_5
захисник ОСОБА_6 .
Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
В своїх апеляційний скаргах апелянти просять:
- обвинувачений ОСОБА_5 - скасувати вирок суду, оскільки він не скоював злочин, за який його засуджено;
- захисник ОСОБА_6 - скасувати вирок та ухвалити новий, яким обвинуваченого виправдати за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення;
- прокурор скасувати вирок в частині призначеного покарання та ухвалити новий, яким вважати обвинуваченого ОСОБА_5 засудженим за ч.2 ст.345
_________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/784/424/15 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_9
Категорія: ч.2 ст.345 КК України Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_1
КК України на 2 роки позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом повного складання призначеного покарання та покарання призначеного за вироком Березанського районного суду Миколаївської області від 11.08.2014 року, призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України та призначено покарання у виді 2 року позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначеного покарання та покарання призначеного за вироком Березанського районного суду Миколаївської області від 11.08.2014 року, призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Узагальнені доводи апелянтів.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 посилається на те, що не вчиняв злочину за який його засуджено, а працівник міліції ОСОБА_10 перший вдарив його у приміщені суду в підборіддя через раніше виниклі неприязні відносини.

Вказує, що суд безпідставно відмовив в задоволені клопотання захисника про допит свідків, які б підтвердили про застосуванні стосовно нього фізичного насильства під час затримання.

Стверджує, що всі допитані судом свідки надали неправдиві свідчення, оскільки знаходяться у дружніх стосунках.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам та не підтверджуються дослідженими в суді доказами.

Вказує, що дії працівників міліції щодо затримання та доставлення обвинуваченого до відділу міліції були неправомірними, оскільки матеріали провадження не містять доказів про скоєння ним правопорушення, а саме відсутня постанова суду за наслідками розгляду протоколу про адміністративне правопорушення складеного 17.04.2014 року працівниками міліції.

Стверджує, що матеріали провадження не містять доказів, що ОСОБА_5 до зустрічі з працівниками міліції діяв протиправно, а тому, на його думку, обвинувачений діяв в межах необхідної оборони відносно працівників міліції, які незаконно позбавили його свободи.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеність його вини, просить скасувати вирок з мотивів невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

Вважає, що суд приймаючи рішення про можливість призначення обвинуваченому покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складення призначених покарань, не вмотивував своє рішення та невірно зазначив принцип за яким необхідно призначити остаточне покарання обвинуваченому.

Зазначає, що суд не взяв до уваги та належним чином не врахував те, що обвинувачений свою вину не визнав, щиро не покаявся у вчиненому і не усвідомив протиправність своєї поведінки, вчинив злочин проти працівника міліції при виконані ним службових обов`язків, вчинив злочин під час розгляду судом іншого кримінального провадження стосовно нього, а також думку потерпілого, який просив призначити обвинуваченому більш суворе покарання.

Вважає, що призначене покарання шляхом часткового складання призначених покарань, не сприятиме його виправленню та не буде запобігати вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

До початку розгляду провадження апеляційним судом від прокурора, якій подав апеляційну скаргу, надійшла заява про відмову від неї в порядку ст. 403 КПК України, а тому вказана апеляційна скарга не розглядається.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 17.04.2014 року о 15 годині 15 хвилин в с. Березанка Березанського району Миколаївської області слідчий СВ Березанського РВ УМВС України в Миколаївській області лейтенант міліції ОСОБА_10 разом з ДІМ Березанського РВ УМВС України в Миколаївській області старшим лейтенантом міліції ОСОБА_11 , під час перебування в наряді СОГ Березанського РВ УМВС, виконуючи свої службові обов`язки, отримавши повідомлення від оперативного чергового Березанського РВ УМВС підполковника міліції ОСОБА_12 про перебування в приміщенні Березанського районного суду Миколаївської області мешканця с. Коблево Березанського району Миколаївської області ОСОБА_5 , який поводив себе зухвало та агресивно, виражаючись на адресу суду та правоохоронних органів нецензурною лайкою, при цьому порушував громадський порядок та загальноприйняті норми та правила поведінки в суспільстві, прибули на місце події.

Перебуваючи в середині приміщення Березанського районного суду, працівники міліції, а саме ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , вжили заходів щодо припинення порушення громадського порядку, а саме голосно вимагали від ОСОБА_5 припинити протиправні дії. Незважаючи на це, ОСОБА_5 , усвідомлюючи те, що ОСОБА_11 та ОСОБА_10 являються співробітниками міліції та виконують свої службові (професійні) обов`язки, знаходяться у форменому одязі МВС України, протидіючи законним вимогам працівників правоохоронних органів, шляхом нанесення одного удару головою в область лобної частини голови ОСОБА_10 , умисно вчинив насильство щодо працівника правоохоронного органу, яке виразилось у завданні тілесних ушкоджень у вигляді закритої черепно-мозкової травми із струсом головного мозку, садни в області лоба, садни на шиї зліва та забою на обличчі зліва, які за своїм ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч.2 ст.345 КК України, як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи наведені в своїх апеляційних скаргах, думку прокурора, якій не погодився з вимогами апеляційних скарг обвинуваченого та захисника та просив залишити їх без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, дослідивши додатково надані документи, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 в скоєнні вказаного у вироку кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, за обставин встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, аналіз яких наведений у вироку.

В апеляційній скарзі обвинувачений стверджував, що не бив працівника міліції ОСОБА_10 , а останній навпаки першим вдарив його у приміщені суду в підборіддя.

Однак такі доводи ОСОБА_5 являються неспроможними та спростовуються доказами наведеними у вироку.

Так, з показань потерпілого ОСОБА_10 , наданих в судовому засіданні вбачається, що він, будучи слідчим СВ Березанського РВ УМВС України в Миколаївській області, 17 квітня 2014 року заступив на чергування. Під час чергування, біля 15 години, оперативний черговий по райвідділу повідомив, що надійшло повідомлення про те, що в суді має факт хуліганських дій, тому він разом з працівниками міліції ОСОБА_11 та ОСОБА_13 направилися до приміщення суду.

В приміщенні суду він почув, що на другому поверсі, не реагуючи на зауваження, чоловік голосно висловлюється нецензурною лайкою в присутності працівників суду та інших осіб. Піднявшись, він та інші працівники міліції підійшли до ОСОБА_5 , попросили його заспокоїтися та пройти для складання адміністративного протоколу. На першому поверсі ОСОБА_5 став чинити опір, схопив його за одяг та висловлювався нецензурною лайкою, а потім в холі суду головою наніс удар в лобну частину голови. Після цього ОСОБА_5 був доставлений до райвідділу.

Аналогічні показання в частині заподіяння обвинуваченим ОСОБА_5 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , надали свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які підтвердили показання потерпілого та зазначили, що особисто бачили, як ОСОБА_5 в холі суду наніс удар головою в голову потерпілого ОСОБА_10 .

Зазначені вище показання потерпілого та свідків є послідовними та узгоджуються не тільки між собою, а з іншими дослідженими матеріалами провадження, а саме:

-рапортом начальника СДІМ Березанського РВ УМВС капітана міліції ОСОБА_16 від 17.04.2014 року, згідно якого при спробі працівниками міліції припинити протиправні дії ОСОБА_5 , останній висловлювався лайкою на адресу працівників міліції, хватав їх за формений одяг, штовхав, спричинивши тілесні ушкодження одному із співробітників райвідділу;

-заявою потерпілого ОСОБА_10 на адресу прокурора Березанського району Миколаївської області про спричинення йому ОСОБА_5 в приміщенні холу Березанського районного суду тілесних ушкоджень;

-довідкою Березанської ЦРЛ, виданою потерпілому ОСОБА_10 про те, що він був оглянутий 17 квітня 2014 року о 19 годині та у нього встановлені тілесні ушкодження: ЗЧМТ, струс головного мозку, садна лоба, кожного покрову лівої половини шиї, забою лівої нижньої щелепи та даними з фото таблиці з зображенням тілесних ушкоджень у потерпілого;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 24.06.2014 року та фототаблиці до нього за участю потерпілого ОСОБА_10 , який в приміщенні суду показав яким чином обвинувачений ОСОБА_5 заподіяв йому тілесні ушкодження.

Згідно висновку експерта №655 від 15.05.2014 року, у потерпілого ОСОБА_10 наявні тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми із струсом головного мозку, садна в області лоба, садна на шиї зліва та забою на обличчі зліва.

Вказані тілесні ушкодження могли виникнути незадовго до моменту звернення за медичною допомогою, в результаті впливу тупих твердих предметів та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

Наведені докази у своїй сукупності спростовують доводи обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що він не наносив потерпілому ОСОБА_10 удари в голову та не спричиняв вищевказаних тілесних ушкоджень.

Матеріали провадження не містять будь-яких даних, які вказували на те, що потерпілий ОСОБА_10 перший вдарив обвинуваченого у приміщені суду в підборіддя, і таких даних стороною захисту також не надано.

Твердження обвинуваченого про те, що суд безпідставно відмовив в задоволені клопотання захисника про допит свідків, які б підтвердили про застосуванні стосовно нього фізичного насильства під час затримання, є безпідставними, оскільки сторона захисту просила викликати свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 лише для встановлення факту наявності між обвинуваченим та потерпілим тривалих неприязних стосунків.

А тому суд обґрунтовано відмовив в задоволені даного клопотання, оскільки вказані обставини не стосуються обвинувачення пред`явленого ОСОБА_5 .

Доводи обвинуваченого про те, що всі допитані свідки надали суду неправдиві свідчення, оскільки знаходяться між собою у дружніх стосунках, є його припущеннями та не ґрунтуються на матеріалах провадження.

Що стосується твердження захисника про те, що матеріали провадження не містять доказів, що ОСОБА_5 до зустрічі з працівниками міліції діяв протиправно, а тому його незаконно позбавили свободи, є необґрунтованими.

Так, свідок ОСОБА_15 , яка працює старшим секретарем Березанського районного суду, вказала, що під час розгляду кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_5 вона почула крики і вийшла зі свого кабінету. При цьому побачила ОСОБА_5 , який дуже голосно лаявся та висловлювався нецензурною лексикою по відношенню до присутніх, у зв`язку з чим до суду були викликані працівники міліції.

Вказані показання свідка в частині агресивного поводження обвинуваченого до осіб присутніх в приміщені суду та нецензурні висловлювання на їх адресу, також підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Крім того, свідок ОСОБА_19 , секретарь Березанського районного суду, також зазначила, що раніше до 17 квітня 2014 року неодноразово чула, як обвинувачений ОСОБА_5 зривав судові засідання, сварився, та висловлювався нецензурною лексикою по відношенню до працівників суду.

Відповідно до закону, право на необхідну оборону, виникає лише у випадках захисту, за яких особа змушена негайно заподіяти шкоду посягаючому, з тим, щоб відвернути або припинити його посягання, тобто ефективно здійснити захист.

Як вбачається з матеріалів провадження, ініціатором конфлікту був сам обвинувачений ОСОБА_5 , який спочатку агресивного поводився до осіб присутніх в приміщені суду та нецензурно висловлювання на їх адресу, а в подальшому умисно заподіяв працівнику міліції ОСОБА_10 тілесні ушкодження.

В матеріалах справи відсутні дані про те, що обвинувачений під час подій 17 квітня 2014 року діяв з метою захисту своїх прав та інтересів або прав і інтересів інших осіб і захищався від незаконних посягань працівників міліції.

За таких обставин, підстав вважати, що ОСОБА_5 знаходився в стані необхідної оборони та у зв`язку з цим завдав потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження, не має.

Не знайшли свого підтвердження й доводи захисника про те, що дії працівників міліції щодо затримання та доставлення обвинуваченого до відділу міліції були неправомірними, оскільки матеріали провадження не містять доказів про скоєння ним правопорушення, а саме відсутня постанова суду за наслідками розгляду протоколу про адміністративне правопорушення складеного 17.04.2014 року працівниками міліції.

Як вбачається з матеріалів провадження, дільничним Березанського РВ старшим лейтенантом міліції ОСОБА_13 17.04.2014 року було складено адміністративний протокол стосовно ОСОБА_5 , за те, що він в приміщені суду чинив злісну непокору законній вимозі працівника міліції при виконані ним службових обов`язків, хапав за формений одяг, ображав нецензурною лайкою, відмовлявся виконувати вимоги співробітників міліції та порушував громадський порядок.

17.04.2014 року Березанський районний суд Миколаївської області розглянув вказаний протокол та встановивши, що в діях ОСОБА_5 наявний склад злочину, у зв`язку з чим, на виконання ст. 253 КУпАП, обґрунтовано передав адміністративний матеріал прокурору Березанського району Миколаївської області для вирішення питання про внесення зазначеної обставини до єдиного реєстру досудового розслідування.

18.04.2014 року вказані обставини були внесені до ЄРДР за попередньою правовою кваліфікацією за ч.2 ст.345 КК України.

Вказані обставини свідчать про правомірність дій працівників міліції щодо затримання та доставлення обвинуваченого до відділу міліції.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку доказам в їх сукупності і обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.345 КК України, як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника апеляційний суд не вбачає.

Разом з тим вирок суду підлягає зміні з наступних підстав.

Як вбачається з наданих матеріалів вирок Бережанського районного суду Миколаївської області від 11.08.2014 року щодо ОСОБА_5 скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 11 червня 2015 року та призначено новий розгляд у суді першої інстанції.

За таких обставин відсутні підстави для призначення покарання ОСОБА_5 за правилами ч.4 ст.70 КК України.

Виходячи з наведеного, вирок суду, на підставі ч.2 ст.404 КПК України, в частині призначеного ОСОБА_5 покарання підлягає зміні відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 408 КПК України.

З наведених вище підстав з резолютивної частини вироку необхідно виключити вказівку про застосування судом при призначенні покарання ОСОБА_5 правил ч.4 ст.70 КК України.

Також із вступної частини вироку підлягає виключенню посилання суду про судимість ОСОБА_5 за вироком Березанського районного суду Миколаївської області від 11.08.2014 року.

Крім того, оскільки під час кримінального провадження відносно ОСОБА_5 за обвинуваченням за ч.2 ст. 345 КК України запобіжний захід йому не обирався, а у вироку визначено початок строку відбування покарання з врахуванням дати винесення вироку - 11.08.2014 року, якій скасовано, то початок строку відбування ним покарання необхідно змінити, та обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Підлягає виключенню з вироку також вказівка суду про зарахування ОСОБА_5 в строк відбування покарання строк тримання його під вартою з з 14.05.2013 р. по 04.06.2013 р. та з 18.04.2014 р. по 11.08.2014 року.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_5 призначене відповідно до вимог ст.ст. 65-67 КК України з урахуванням ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення, який відноситься до злочинів середньої тяжкості та даних про його особу .

Зважив суд і на відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.

Врахувавши всі обставини та дані про особу обвинуваченого, суд призначив ОСОБА_5 покарання в межах, передбачених санкцією ч.2 ст.345 КК України.

Виходячи із принципів необхідності і достатності покарання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що призначене покарання в такому розмірі є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому підстав для зміни покарання не має.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 532 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

На підставі ч.2 ст. 404 КПК України вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 квітня 2015 року стосовно ОСОБА_5 в частині призначеного покарання змінити.

Виключити з резолютивної частини вироку вказівку про застосування правил ч.4 ст. 70 КК України при призначенні покарання ОСОБА_5 за сукупністю злочинів, передбачених ч.2 ст.345 КК України за даним вироком та ч.2 ст.186 КК України за вироком Березанського районного суду Миколаївської області від 11.08.2014 року.

Вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 2 ст. 345 КК України на 2 роки позбавлення волі.

Виключити з резолютивної частини вироку вказівку суду про зарахування ОСОБА_5 в строк відбування покарання строк тримання під вартою з 14.05.2013 р. по 04.06.2013 р. та з 18.04.2014 р. по 11.08.2014 року.

Виключити із вступної частини вироку посилання суду на судимість ОСОБА_5 за вироком Березанського районного суду Миколаївської області від 11.08.2014 року за ч.2 ст.186 КК України.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 за даним вироком обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

В іншій частині зазначений вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді: