Справа № 548/162/14-к
Провадження №1-кп/548/2/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 червня 2015 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області

в складі: головуючого - судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

з участю прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілої - ОСОБА_4 ,

представника потерпілих - адвоката - ОСОБА_5 ,

захисників - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Хорольського районного суду Полтавської області кримінальне провадження № 0000024 по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпропетровськ, громадянки України, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , українки, розлученої, освіта вища, працюючої старшим оперуповноваженим з ОВС відділу фізичного захисту оперативного управління ГУ Міндоходів у Харківській області, раніше не судимої,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_8 порушила правила безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_9 за слідуючих обстановин.
Так, 05.07.2013 року близько 07 години 00 хвилин на 220 км автошляху "Київ-Харків" ОСОБА_8 , керуючи технічно-справним автомобілем "HYUNDAI" модель "ACCENT 1.4 4АТ2", д.н.з. НОМЕР_1 , перевозячи в салоні автомобіля на передньому пасажирському сидінні пасажира - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рухалася в напрямку м. Київ. ОСОБА_8 не обрала безпечну швидкість руху та не врахувала дорожню обстановку, внаслідок чого ОСОБА_8 не впоралася з керуванням і з`їхала в кювет, через що відбулося перевертання автомобіля. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_9 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 68 від 24.07.2013 року трупа ОСОБА_9 , смерть останнього наступила від крововиливів в мозок та під його оболонки внаслідок перелому кісток основи черепа, які явились результатом тупої травми голови. Вищеописані тілесні ушкодження утворилися в короткий проміжок часу незадовго до смерті, яка наступила майже миттєво.

Відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи № 898 від 04.10.2013 року, за вказаних дорожніх обставин водій автомобіля марки Хюндай Акцент д. н. з. НОМЕР_1 ОСОБА_8 повинна була діяти відповідно до п. 12.1 "Правил дорожнього руху України", який гласить, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, тобто за вказаних дорожніх обставин водій автомобіля марки Хюндай Акцент ОСОБА_8 мала технічну можливість запобігти даній дорожньо-транспортній пригоді, шляхом дотримання нею вимог п. 12.1 "Правил дорожнього руху України". За вказаних дорожніх обставин дії водія автомобіля Хюндай Акцент ОСОБА_8 не відповідали вимогам п. 12.1 "Правил дорожнього руху України" і з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою.

Своїми умисними діями ОСОБА_8 порушила п. 12.1 "Правил дорожнього руху України", а саме: під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахувала дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_8 свою вину в скоєному з л о ч и н і, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України, не визнала та показала суду, що о 4 годині ранку 05 липня 2013 року вона разом із ОСОБА_9 виїхали з м. Харкова в напрямку м. Києва на автомобілі під її керуванням. В автомобілі ОСОБА_9 повідомив їй, що він всю ніч не спав, а тому він буде спати. Обвинувачена ОСОБА_8 показала суду, що ранок був ясний, сонячний, а дорога суха. Проїхавши один із населених пунктів на території Хорольського району, за 100 м вона побачила, що на середині зустрічної смуги руху, а не на розмітці, стоїть чоловік, тримаючи на поводку собаку. Побачивши цього чоловіка з собакою, вона зняла ногу з педалі газу. Обвинувачена ОСОБА_8 показала, що той чоловік з собакою бачив її. Десь за 45-50 м собака різко потягла свого господаря в сторону руху автомобіля. Обвинувачена ОСОБА_8 показала, що якби вона обігнала цього чоловіка зліва, то він би міг попасти під колеса її автомобіля, а тому вона зробила маневр вправо, і більше нічого не пам"ятає. Коли обвинувачна ОСОБА_8 прийшла до свідомості, то автомобіль був в кюветі, а біля неї були працівники ДАІ та карета швидкої допомоги, яка відвезла її до лікарні.

Обвинувачена ОСОБА_8 визнала цивільні позови потерпілих частково, а саме в частині завдання моральної шкоди малолітньому ОСОБА_10 . Цивільний позов потерпілої-цивільного позивача ОСОБА_4 не визнала, оскільки не вважає, що останній завдана моральна шкода, оскільки ОСОБА_4 не проживала в останній час із загинувшим ОСОБА_9 , який перебував у цивільному шлюбі з іншою жінкою.

Не дивлячись на невизнання обвинуваченою ОСОБА_8 своєї вини в скоєному кримінальному правопорушенні, її вина повністю підтверджується такими доказами:

- показаннями потерпілої - цивільного позивача, вона ж є представником малолітнього потерпілого - цивільного позивача ОСОБА_10 , - ОСОБА_4 , яка показала суду, що внаслідок ДТП, що сталася 05.07.2013 року, загинув її чоловік ОСОБА_9 , який їхав в якості пасажира в автомобілі під керуванням ОСОБА_8 . Потерпіла ОСОБА_4 показала суду, що для неї є великим горем втрата чоловіка, який був люблячим чоловіком та гарним батьком їхнього спільного малолітнього сина ОСОБА_11 . Загибель чоловіка залишила в її серці невиліковну рану. Вона тривалий час не могла приймати їжу, спати, і лише відповідальність за малолітнього сина, повернула її до життя, оскільки крім неї, про нього тепер нікому піклуватися. Потерпіла показала суду, що смерть її чоловіка повністю змінила уклад її життя, так як чоловік дуже багато часу приділяв вихованню сина, двічі на день возив його на тренування з плавання, купував для сина збалансовані продукти харчування в зв"язку із навантаженнями із-за заняттям спортом. Чоловік слідував за здоров"ям сина, відвідував із сином лікарів, купував необхідний для тренування одяг, електронні прилади, крім того, контролював його поведінку, коло спілкування, в тому числі в соціальних мережах. Потерпіла ОСОБА_4 показала суду, що після смерті чоловіка, всі ці життєві клопоти і труднощі лягли лише на неї. Їй через занятість на роботі важко встигати виконувати все вище перелічене, що негативно відображається як на її внутрішньому стані, так і на поведінці малолітнього сина, у якого погіршилися оцінки в гімназії та поведінка. Потерпіла показала суду, що вона має сильне фізичне та психологічне переживання, часто буває знервованою, незважаючи на прийняття заспокійливого. Виходячи із вищенаведеного, потерпіла ОСОБА_4 оцінює нанесену їй моральну шкоду в розмірі 200 000 гривень, а нанесену малітньому ОСОБА_10 моральну шкоду оцінює вона в 300 000 гривень.

- показаннями судового експерта ОСОБА_12 , який підтвердив свій висновок № 898 від 04.10.2013 року, та пояснив, що за вказаних у постанові слідчого дорожніх обставин водій автомобіля марки Хюндай Акцент д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_8 повинна була діяти відповідно до вимог п. 12.1 "Правил дорожнього руху України", тобто під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен врахувувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. Отже, водій ОСОБА_8 , керуючи своїм автомобілем, повинна була вибрати таку швидкість, щоб змогти контролювати рух свого транспортного засобу. За вказаних дорожніх обставин водій автомобіля марки Хюндай Акцент ОСОБА_8 мала технічну можливість запобігти даній дорожньо-транспортній пригоді, шляхом дотримання нею вимог п. 12.1 "Правил дорожнього руху України"; за вказаних дорожніх обставин дії водія автомобіля Хюндай Акцент ОСОБА_8 не відповідали вимогам п. 12.1 "Правил дорожнього руху України" і з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з пригодою. Ці висновки дані на вихідні дані, надані слідчим в його постанові без врахування наявності на дорозі перешкоди у вигляді чоловіка з собакою, оскільки у вихідних даних, якими керувався експерт, такої інформації не було. Інформація про перешкоду на дорозі у вигляді чоловіка із собакою була лише у поясненнях ОСОБА_8 . В даному випадку, а саме коли була рухаюча небезпека на дорозі, ОСОБА_8 мала здійснити екстренне гальмування.

Експерт ОСОБА_12 при повторному допиті показав, що при екстреному гальмуванні, якщо автомобіль не обладнаний сучасною АБС, на поверхні залишається слід гальмування. Крім того, експерт вказував, що у вихідних даних, які йому були надані для проведення експертизи, не було даних про наявність на дорозі пішохода із собакою та даних про технічну несправність автомобіля Хюндай. А також на дослідження не надавався протокол слідчого експерименту.
- показаннями свідка ОСОБА_13 , який показав суду, що в 2013 році він працював сільським головою П-Багачанської сільської ради Хорольського району і йому відомо про ДТП, яке сталося 05.07.2013 року на автотрасі в районі бувшого хутора Кальбиха. Того дня на цій дорозі велися ремонтні роботи, де він був до того, як сталася ДТП. Приїхавши в сільську раду, до нього зателефонували працівники міліції, які повідомили, що на автотрасі сталася ДТП. Прибувши через 30 хвилин на місце події, він побачив автомобіль, який лежав під лісосмугою. На трасі і по обочині були сліди гальмування, які йшли в праву сторону від дороги. Неподалік в іншому автомобілі сиділа Серветник. Свідок вказував, що поблизу від автоаварії осіб із собаками не було. І найближче житло від місця, де сталася ДТП, знаходиться за 3 км. Як голова сільської ради, він добре знає, що в селі в трьох господарів є три собаки, які є домашніми тваринами та утримуються або у вольєрі, або на цепу. Найближче, а саме кілометрів за 5, проживає один із власників собаки - ОСОБА_14 , який є пенсіонером. Свідок вказував, що після цієї події йому ніхто з мешканців села не повідомляв, що вони були свідками автопригоди;

- показаннями свідка ОСОБА_15 , який показав суду, що він працював заступником начальника слідчого відділення Хорольського РВ УМВС. 05.07.2013 року вранці він в якості слідчого в складі слідчо-оперативної групи негайно виїхав на місце ДТП, де було виявлено на дорозі тормозний шлях, сліди перекидання автомобіля та сам автомобіль марки Хюндай Акцент, який знаходився в кюветі. На місці ДТП здійснювалися фотографування та відеозйомка в радіусі 300 м. На місці ДТП було зафіксовано відсутність водія ОСОБА_8 , якого, забрала карета швидкої допомоги, а на передньому сидінні пасажира був чоловік без ознак життя. При огляді в автомобілі було виявлено відкритий багажник, в якому знаходилося жіноче взуття, а папери були розкидані навколо автомобіля. Із документів було встановлено, що це працівники податкової інспекції Харківської області. Через деякий час на місце події прибули працівники прокуратури, які займалися подальшим оформленням ДТП. Свідок ОСОБА_15 показав суду, що ОСОБА_8 було роз`яснено зміст с. 63 Конституції України. Ним особисто опитано ОСОБА_8 та записано з її слів пояснення, які нею прочитано та з якими вона погодилася. Свідок ОСОБА_15 показав суду, що під час опитування Серветник вела себе адекватно, усвідомлювала свої дії, давала свої свідчення, відповідала на запитання. Свідок ОСОБА_15 показав, що при опитуванні ОСОБА_8 вона говорила про те, що якась собака перебігла дорогу, але про людину вона нічого не говорила, а також оскільки місце ДТП знаходиться за межами населеного пункту, тобто навколо лісосмуга та поля, то ніяких мешканців там не було;

- показаннями свідка ОСОБА_16 , який показав суду, що він працював заступником начальника Хорольського РВ УМВС України в Полтавській області. 05.07.2013 року близько 6 години ранку він у складі слідчо-оперативної групи виїхав на місце ДТП, що сталася на трасі Київ-Харків, де вже перебували працівники Лубенської ДАІ. По прибуттю за місце ДТП було встановлено, що дійсно відбулася ДТП, автомобіль Хюндай Акцент був біля лісосмуги в кюветі і спереді на пасажирському сидінні знаходився чоловік без ознак життя. Водія в салоні автомобіля не було. Через 1 годину 30 хвилин на місце ДТП Серветник привіз чоловік, який представився її чоловіком. Неподалік біля місця події знаходилися дорожні працівники, які були опитані з приводу ДТП та пояснили, що аварії вони не бачили. Свідок ОСОБА_16 показав суду, що на місці події він не бачив ні тварин, ні осіб з собаками, оскільки це була 6 година ранку, то і автомобілі рідко їздили. Крім того, навколо місця події є лісосмуга, поблизу закладів громадського харчування немає та до найближного населеного пункту - 2-3 км. Про ДТП було повідомлено прокурору Хорольського району та заступнику прокурора Полтавської області та було прийнято рішення про здійснення слідства прокуратурою Хорольського району;

- показаннями свідка ОСОБА_17 , який показав суду, що працює старшим слідчим прокуратури Полтавської області та здійснював досудове розслідування по даному кримінальному провадженню. 20.11.2013 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру. На час повідомлення про підозру був висновок автотехнічної експертизи від 04.10.2013 року, в якому були вказані порушення ОСОБА_8 ПДР, та який є основним доказом вини ОСОБА_8 в ДТП. Про наявність на дорозі перешкоди, а саме людини з собакою відомо лише з показань ОСОБА_8 , а тому про перевірку цих обставин ним було надано доручення на ім`я начальника Хорольського РВ УМВС України в Полтавській області, щоб виявити та опитати жителів найближчих населенних пунктів, а саме, можливих очевидців даної ДТП, власників тварин і зокрема собак, згідно описів ОСОБА_8 . Результатами виконання доручення щодо свідчення Серветник про навність на дорозі перешкоди у виді людини з собакою не підтвердилися, а тому у вихідні дані при призначенні автотехнічної експертизи дані обставини не були включені. Свідок ОСОБА_17 показав суду, що він, як слідчий, виконав всі вимоги діючого КПК;

- показаннями свідка ОСОБА_18 , який показав суду, що на час розслідування даного кримінального провадження він працював слідчим прокуратури Хорольського району і в складі слідчо-оперативної бригади виїжджав на місце ДТП для його оформлення, яке він проводив разом зі старшим слідчим ОСОБА_19 , експертом-автотехніком та іншими особами, які зазначені в протоколі огляду місця події. Свідок вказував, що на місці події було проведено огляд місця ДТП, про що ним було складено протокол огляду, в якому вказані всі дорожні знаки, в зоні дії яких відбулося ДТП. Протокол огляду було підписано ним та іншими учасниками слідчої дії. До протоколу огляду долучено схему місця ДТП, складену слідчим ОСОБА_19 ,. Свідок показав, що було проведено фото та відео місця ДТП експертом-автотехніком за допомогою фотоапарату ОСОБА_20 , що відображено в протоколі огляду, з долученням до нього фототаблиці. Свідок ОСОБА_18 показав суду, що під час проведення огляду місця події з участю осіб, які зазначені в протоколі огляду, ним була отримана інформація про те, що Серветник знаходиться в лікарні м. Лубни. Через деякий час до нього підійшов чоловік, як пізніше йому стало відомо, що це колишній чоловік ОСОБА_21 , який повідомив, що він забрав ОСОБА_21 з лікарні, і вона знаходиться в його автомобілі на задньому сидінні. Серветник сиділа на задньому сидінні, головою до дверцят. Представившись Серветник, вони з ОСОБА_22 задали питання їй з приводу дорожньо-транспортної пригоди. Свідок показав, що він дав вказівку ОСОБА_22 відібрати у Серветник пояснення. В той час коли ОСОБА_22 відбирав у Серветник пояснення, він, оскільки було задіяно багато працівників міліції, ДАІ і фактично була перекрита дорога ОСОБА_23 , продовжував проводити слідчу дію. Свідок ОСОБА_18 вказував, що після того, як заступник начальника слідчого відділу ОСОБА_22 записав все те, що розповіла Серветник, він підійшов до автомобіля, в якому знаходилася Серветник та зачитав при ній її пояснення, які вона власноручно підписала. Після цього ці пояснення були підписані ним.

Крім того, свідок ОСОБА_18 вказував, що ним, як слідчим, по даному кримінальному провадженню, 06.09.2014 року було винесено постанову про призначення авто-технічної експертизи. Підстави призначення цієї експертизи були добуті в ході досудового слідства. Свідок вказував, що працівники ДАІ не були вказані в протоколі огляду, оскільки, в силу своїх службових обов`язків, вони займалися обслуговуванням транспортних засобів, щоб не сталася ще одна ДТП, так як одна з двох смуг дороги, була перекрита, оскільки на ній були сліди гальмування та осип скла;

- показаннями свідка ОСОБА_24 , який показав суду, що він у складі оперативно-слідчої групи виїжджав на місце ДТП, яка мала місце 05.07.2013 року на трасі Київ-Харків;

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 05.07.2013 року, схемою до нього, додатком № 1 до протоколу огляду місця ДТП, фототаблицею до протоколу, в яких зазначено обставини та місце ДТП з участю автомобіля Хюндай Акцент д. н. з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_8 , зазначено слідову інформацію в місці події, а також огляд трупа пасажира ОСОБА_9 (а.с. 166-250 том 1, а.с. 1-3 том 2);

- висновками судово-медичної експертизи № 68 та додаткової судово-медичної експертизи № 68 трупа ОСОБА_9 , в яких вказані тілесні ушкодження, що є на тілі трупа ОСОБА_9 , а також вказано причину його смерті (а.с. 13, 120-121 том 2);

- рапортами оперативного чергового Хорольського РВ УМВС України, відповідно до якого 05.07.2013 року о 6 годині 55 хвилин надійшло повідомлення від диспетчера швидкої допомоги Хорольської ЦРЛ про те, що на 220 км автошляху Київ-Харків сталася ДТП (а.с. 23, 24, 25 том 2);

- висновком автотехнічної експертизи № 898 від 04.10.2013 року, яким підтверджується вина водія автомобіля Хюндай Акцент д. н. з. НОМЕР_1 ОСОБА_8 в цій ДТП, і дії водія ОСОБА_8 з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди (а.с. 171-172 том 2);

- протокол проведення слідчого експертименту від 13.01.2014 року, схемою до протоколу проведення слідчого експерименту, в ході якого, як і під час огляду місця події, зафіксовано сухе асфальтне покриття, видимість на даній ділянці дороги до 300 м та відсутність інших транспортних засобів (а.с. 48-54 том 03);

- іншими матеріалами справи в їх сукупності.

Суд не бере до уваги висновок та показання, дані в судовому засіданні експертом ОСОБА_25 , оскільки суд, допитавши обвинувачену ОСОБА_8 , потерпілу ОСОБА_4 , свідків, дослідивши матеріали кримінального провадження і належним чином їх оцінивши, приходить до висновку про те, що не було добуто належних та допустимих доказів того, що на проїжджій частині автодороги у момент скоєння ДТП з участю водія ОСОБА_8 був пішохід разом з собакою.

Суд приходить до висновку про те, що висновки судово-автотехнічних експертиз № 898 від 04.10.2013 року та № 595 від 03.02.2014 року не можуть суперечити один одному, оскільки в їх основу покладені різні вихідні дані.

Суд вважає вищенаведені докази обґрунтованими та правдивими.

Дослідивши та належним чином оцінивши зібрані по даному кримінальному провадженню докази в їх сукупності, суд вважає вину обвинуваченої ОСОБА_8 доведеною.

Враховуючи сукупність вищевказаних доказів, допитавши обвинувачену ОСОБА_8 , потерпілу ОСОБА_4 , всіх свідків, слідчого, а також дослідивши та давши належну оцінку всім зібраним по справі доказам, суд вважає вірною кваліфікацію органами досудового слідства дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України.

Отже, своїми діями, що виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху, як особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_9 , ОСОБА_8 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України, суд, керуючись вимогами ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної ОСОБА_8 та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Пом`якшуючими відповідальність обставинами відносно обвинуваченої ОСОБА_8 , відповідно ст. 66 КК України, суд вважає її великий жаль з приводу скоєного та добровільне часткове відшкодування малолітньому ОСОБА_10 завданої шкоди.

Невизнання ОСОБА_8 своєї вини в скоєному, суд оцінює як відсутність її каяття в скоєному кримінальному правопорушенні.

Обтяжуючих відповідальність обставин відносно обвинуваченої ОСОБА_8 , відповідно ст. 67 КК України, немає.

Суд враховує, що обвинувачена ОСОБА_8 як за місцем роботи так і за місцем проживання характеризується позитивно, злочин скоїла з необережності; суд враховує стан здоров`я обвинуваченої ОСОБА_8 , зокрема, що в результаті ДТП вона отримала тілесні ушкодження. Суд враховує відношення ОСОБА_8 до скоєного, те, що відразу після ДТП нею частково відшкодовано завдану шкоду малолітньому потерпілому ОСОБА_10 . Суд враховує сімейний стан обвинуваченої ОСОБА_8 , а саме те, що вона має пристарілу матір ОСОБА_26 , 1934 року народження, яка також проживає в місті Харкові та є непрацездатною; а також суд враховує думку потерпілих, які наполягають на суворій мірі покарання обвинуваченій ОСОБА_8 .

При обранні міри покарання для обвинуваченої ОСОБА_8 суд враховує, що диспозиція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає два види наслідків це спричинення смерті потерпілого або заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, а оскільки від скоєного ОСОБА_8 злочину наступили тяжкі наслідки смерть потерпілого ОСОБА_9 , то суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченої ОСОБА_8 можливе лише в місцях позбавлення волі.

Суд вважає за необхідне призначити обвинуваченій ОСОБА_8 покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, але не в мінімальних розмірах, передбачених санкцією цієї статті і не може бути застосована ст. 75 КК України, яка передбачає звільнення від відбуття покарання з випробуванням.

Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що обвинуваченій ОСОБА_8 слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі та призначити додаткове покарання у вигляді позбавлення її права керування транспортними засобами, оскільки саме таке покарання буде необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів і справедливим по відношенню до потерпілих, як того вимагає п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Заслухавши обвинувачену ОСОБА_8 , яка вказувала, що у неї на утриманні знаходиться її пристаріла мати ОСОБА_26 , 1934 року народження, яка є непрацездатною та надала суду документи, що підтверджують наявність в обвинуваченої ОСОБА_8 матері ОСОБА_26 , 1943 року народження, а також те, що обвинувачена ОСОБА_8 має рідну сестру ОСОБА_27 , яка з 1982 року є мешканкою м. Москва і громадянкою Росії, яка на даний час є інвалідом ІІІ групи, на підтвердження чого ОСОБА_8 надала суду копію довідки МСЕ-2012 за № 0232952 про те, що її сестрі ОСОБА_27 встановлено ІІІ групу інвалідності вперше 12 серпня 2014 року; суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування на даний час амністії до обвинуваченої ОСОБА_8 , оскільки доказів про те, що ОСОБА_27 на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року була непрацездатною ні обвинувачена ОСОБА_8 , ні її захисники суду не надали.

Згідно п. є ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року звільняються від відбування покарання у вигляді позбавлення волі та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджені за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України: особи, які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.

А тому суд вважає, що на даний час відсутні підстави для застосування для ОСОБА_8 амністії, що не позбавляє ОСОБА_8 права звернутися в послідучому до суду із клопотанням про застосування до неї Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року.

Разом з тим, суд при обранні міри покарання враховує, що обвинувачена ОСОБА_8 має пристарілу матір, в якої на території нашої держави України немає інших дітей, крім обвинуваченої ОСОБА_8 .

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до п. 6 вищезазначеної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдану шкоду. Оскільки, обвинувачена ОСОБА_8 на законних підставах, маючи посвідчення водія та технічний паспорт на автомобіль, керувала автомобілем, то саме вона, а не інші особи повинна нести відповідальність за завдану нею шкоду. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 року № 4 - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Судом встановлено та доведено в повному обсязі зібраними по кримінальному провадженню доказами вину обвинуваченої ОСОБА_8 в скоєному злочині, безпосередній причинний зв`язок між неправомірними діями обвинуваченої ОСОБА_8 та завданою обом потерпілим моральною шкодою, а тому її слід стягнути з обвинуваченої ОСОБА_8 на користь потерпілих, виходячи з принципів виваженості, розумності та справедливості, врахувавши ті моральні страждання, які переніс кожен з потерпілих від злочину.

Суд враховує, що в обох потерпілих в результаті злочину були порушені нормальні життєві зв"язки, вони тепер мають життєві незручності, перенесли великі душевні страждання, негативні емоції і переживання. Суд враховує, що малолітній потерпілий ОСОБА_10 втратив батька, який був його годувальником, щоденно допомагав йому, щоб він встигав не лише навчатися, а і два рази на день кожного дня займатися плаванням, а також те, що батько сприяв його дисциплінованості. Враховуючи вищенаведене, а також майновий та фінансовий стан обвинуваченої ОСОБА_8 , яка частково відшкодувала завдану злочином шкоду малолітньому потерпілому ОСОБА_10 в сумі, що становить близько 60 000 гривень, суд приходить до висновку про необхідність і доцільність частково задовольнити позови потерпілих про стягнення моральної шкоди.

Судові витрати по даному кримінальному провадженню за проведення автотехнічних експертиз становлять 2 814, 92 грн., які слід стягнути на користь держави з обвинуваченої ОСОБА_8 .

Оскільки на даний час залишається невідшкодованою завдана обом потерпілим моральна шкода і суд частково задовольняє позови обох потерпілих, тому з метою забезпечення виконання вироку в частині часткового задоволення цивільних позовів ОСОБА_4 та ОСОБА_4 , як законного представника її малолітнього сина - ОСОБА_10 , про відшкодування моральної шкоди, не слід скасовувати арешт, накладений 08.07.2013 року слідчим суддею Хорольського районного суду Полтавської області на автомобіль"HYUNDAI" модель "ACCENT 1.4 4АТ2", д.н.з. НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , що належить на праві власності ОСОБА_8 та який на даний час знаходиться на зберіганні в Хорольському РВ УМВС України в Полтавській області.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу відносно обвинуваченої ОСОБА_8 не слід застосовувати, оскільки відповідно до вимог ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи під час судового провадження застосовуються судом за клопотанням прокурора, але такого клопотання не було.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України. На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 31, 176, 369 371, 373, 374, 376, 393, 395 КПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», п. п. 4, 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 02 липня 2004 року "Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів", п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 року № 4, суд -

З А С У Д И В :
ОСОБА_8 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити їй покарання у виді 3 (трьох) років 10 місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно обвинуваченої ОСОБА_8 не застосовувати до вступу вироку в законну силу.

У часткове задоволення цивільного позову щодо відшкодування моральної шкоди стягнути із обвинуваченої ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_4 55 000 (п`ятдесят п`ять тисяч) гривень.

У часткове задоволення цивільного позову щодо відшкодування моральної шкоди стягнути із обвинуваченої ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_4 , як законного представника її малолітнього сина - потерпілого ОСОБА_10 115 000 (сто п`ятнадцять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_8 судові витрати за проведення автотехнічних експертиз в сумі 2 814, 92 (дві тисячі вісімсот чотирнадцять гривень дев`яносто дві копійки) грн. в дохід держави.

Речовий доказ по кримінальному провадженню: автомобіль"HYUNDAI" модель "ACCENT 1.4 4АТ2", д.н.з. НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , які знаходиться на зберіганні в Хорольському РВ УМВС України в Полтавській області, - залишити на зберіганні в Хорольському РВ УМВС України в Полтавській області.

Згідно зі ст. 376 ч. 6 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку суду мають право отримати після подачі відповідної заяви про це до суду.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Хорольський районний суд Полтавської області.

Головуючий ОСОБА_1