АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 211/4341/14-кСуддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/116/К/15Суддя-доповідач ОСОБА_2
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
розглянула 26 березня 2015 року у відкритому судовому засіданні в м.Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_8 на вирок Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 23.12.2014р. яким
ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м.Кривого Рогу, українка, громадянка України, раніше не судима
засуджена за ч.1 ст.172 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850грн; за ч.2 ст.172 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1275грн.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів остаточно призначено покарання у виді штрафу у розмірі 1275грн.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 відшкодування моральної шкоди по 1000грн кожній.
Вироком суду ОСОБА_8 визнана винною в тому, що вона на підставі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця № 537491 від 11.03.2002р., здійснюючи підприємницьку діяльність, пов`язану з наданням перукарських, манікюрних та педікюрних послуг в перукарні Шанель в приміщенні №38 будинку АДРЕСА_1 , використовувала працю найманих працівників ОСОБА_9 в період з 12.01.2014р. по 28.04.2014р. в якості перукаря, ОСОБА_10 з 10.03.2014р. по 26.04.2014р. в якості майстра манікюрних та педікюрних послуг.

ОСОБА_8 , допустивши ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до виконання трудових обов`язків, діяла умисно, в порушення положень ст.ст.2,21,24,24-1,47,48,51 Кодексу законів про працю України, а також п.2 Порядку реєстрації трудової угоди між працівником та фізичною особою, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 08.06.2001р. №260, відповідно до якого працівники реалізують передбачене ст.43 Конституції України право на працю шляхом укладення трудової угоди про роботу з фізичною особою. Крім цього, дотримання письмової форми являється обов`язковим при укладанні трудової угоди з фізичною особою, після чого фізична особа зобов`язана в тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладену в письмовій формі трудову угоду в державній службі зайнятості за місцем проживання. Однак ОСОБА_8 в порядку, встановленому Міністерством праці та соціальної політики України, трудові відносини в письмовій формі з найманими працівниками не уклала, в центрі зайнятості не зареєструвала.

Крім цього, ОСОБА_8 , умисно приховуючи фактичне виконання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 трудових обов`язків в якості найманих працівників за вказаний період часу в перукарні Шанель, не перераховувала загальнообов`язкові платежі за вищевказаних працівників до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань в Україні, до Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, в Управління Пенсійного фонду України, чим грубо порушила вимоги ст.ст.4,35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування на випадок безробіття», ст.ст.5,6,8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві у професійних захворювань, які привели до втрати працездатності», ст.8 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», ст.11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також грубо порушила вимоги ст.253 Кодексу законів про працю України, відповідно до якої особи, що працюють за трудовою угодою на підприємствах, установах, організаціях не залежно від форм власності, виду діяльності і господарювання чи у фізичної особи, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Таким чином, ОСОБА_8 не забезпечила вказані загальнообов`язкові державні страхування потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , позбавила їх за період роботи трудового стажу, від розміру якого залежить розмір допомоги по безробіттю, на випадок звернення за призначенням такої допомоги, а також позбавила права на трудовий і страховий стаж для нарахування пенсії за віком, чим створила потерпілим умови соціальної незахищеності, порушила порядок ведення і видачі трудових книжок найманим працівникам ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , не здійснювала ведення книг нарахування та видачі заробітної плати, чим грубо порушила вимоги ст.48 Кодексу законів про працю України, ст. ст. 1,5,12,15,30 Закону України «Про оплату праці», в яких вказані вимоги по оплаті праці найманих працівників, п.4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993р. №301 і Інструкцію про порядок ведення трудових книжок, затверджену спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993р., відповідно до яких трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, установі, організації чи у фізичної особи.

ОСОБА_8 не проводила інструктажі по охороні праці, техніці безпеки, виробничій санітарії, гігієні праці, протипожежній безпеці з ОСОБА_9 „ ОСОБА_10 , тим самим грубо порушила вимоги ст.ст.29,153 Кодексу законів про працю України, відповідно до яких проведення з працівниками таких інструктажів є обов`язковим при прийомі на роботу, та в період роботи.

Таким чином, ФОП ОСОБА_8 , використовуючи в перукарні Шанель в приміщенні №38 будинку АДРЕСА_1 працю найманих працівників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , грубо порушила положення ст.ст.43,46 Конституції України, якими гарантовано право громадян на працю та соціальний захист, ст.ст.2,21, 24, 24-1,47,48,51,253 КЗпП України, якими регламентовано гарантії працівників при використанні їх праці роботодавцем, ст.ст.1,5,12,15,30 Закону України «Про оплату праці», в яких вказано вимоги по оплаті праці найманих працівників, ст.ст.4,35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування на випадок безробіття», ст.ст.5,6,8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві у професійних захворювань, які привели до втрати працездатності», ст.8 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», ст.11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Крім того, ОСОБА_8 , організовуючи свою підприємницьку діяльність в перукарні Шанель, використовувала працю найманого працівника ОСОБА_11 в період з 10.01.2014р. по 09.04.2014р. в якості перукаря, яка має дитину віком до чотирнадцяти років ОСОБА_12 2002р. народження, чим порушила положення ст.ст.2,21,24,24-1,47,48,51 КЗпП України, а також п.2 Порядку реєстрації трудової угоди між працівником та фізичною особою, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 08.06.2001р. №260, відповідно до якого працівники реалізують передбачене ст.43 Конституції України право на працю шляхом укладення трудової угоди про роботу з фізичною особою. Крім цього дотримання письмової форми являється обов`язковим при укладанні трудової угоди з фізичною особою, після чого фізична особа зобов`язана в тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладену в письмовій формі трудову угоду в державній службі зайнятості за місцем проживання. Однак ОСОБА_8 в порядку, встановленому Міністерством праці та соціальної політики України, трудові відносини в письмовій формі з найманим працівником ОСОБА_11 не уклала, в центрі зайнятості не зареєструвала.

Крім цього, ОСОБА_8 , умисно приховуючи фактичне виконання ОСОБА_11 трудових обов`язків в якості найманого працівника за вказаний період часу в перукарні Шанель, не відраховувала загальнообов`язкові платежі за вищевказаного працівника до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань в Україні, до Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, в Управління Пенсійного фонду України, чим грубо порушила вимоги ст.ст.4,35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування на випадок безробіття», ст.ст.5,6,8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві у професійних захворювань, які привели до втрати працездатності», ст.8 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», ст.11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також грубо порушила вимоги ст.253 КЗпП України, відповідно до якої особи, що працюють за трудовою угодою на підприємствах, установах, організаціях не залежно від форм власності, виду діяльності і господарювання чи у фізичної особи, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, чим не забезпечила загальнообов`язкове державне страхування ОСОБА_11 , позбавила її за період роботи трудового стажу, від розміру якого залежить розмір допомоги по безробіттю, на випадок звернення за призначенням такої допомоги, а також позбавила права на трудовий і страховий стаж для нарахування пенсії за віком, чим створила потерпілій умови соціальної незахищеності.

ОСОБА_8 порушила порядок ведення і видачі трудових книжок ОСОБА_11 , не здійснювала ведення книг нарахування та видачі заробітної плати, чим грубо порушила вимоги ст.48 Кодексу законів про працю України, ст.ст.1,5,12,15,30 Закону України «Про оплату праці», в яких вказано вимоги по оплаті праці найманих працівників, п.4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993р. №301 і Інструкцію про порядок ведення трудових книжок, затверджену спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993р., відповідно до яких трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, установі, організації чи у фізичної особи, не проводила інструктажі з охорони праці, техніці безпеки, виробничій санітарії, гігієні праці, протипожежній безпеці з ОСОБА_11 , тим самим грубо порушила вимоги ст.ст.29,153 КЗпП України, відповідно до яких проведення з працівником таких інструктажів є обов`язковим при прийомі на роботу, та в період роботи.

Таким чином, ФОП ОСОБА_8 використовуючи в перукарні Шанель працю найманого працівника ОСОБА_11 , грубо порушила положення ст.ст.43,46 Конституції України, якими гарантовано право громадян на працю та соціальний захист, ст.ст.2,21,24,24-1,47,48,51,253 Кодексу законів про працю України, якими регламентовано гарантії працівників при використанні їх праці роботодавцем, ст.ст.1,5,12,15,30 Закону України «Про оплату України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві у професійних захворювань, які привели до втрати працездатності», ст.8 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», ст.11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати і закрити провадження у зв`язку з неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи. В обґрунтування посилається на те, що суд не взяв до уваги того, що вона мала мету здати в оренду робочі місця особам для їх власних потреб. Доказів того, що ОСОБА_13 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 звертались з проханням про прийняття їх на роботу та надання трудових книжок, проходження медичного огляду та надання санітарних книжок та інших документів суду надано не було.
Судом не було прийнято до уваги, що в період з 6.03.2014р. по 25.04.2014р. свідки зазначають, що бачили її в салоні перукарні та віддавали їй гроші, але вона знаходилась у м.Києві, про що свідчать надані нею проїзні документи.
Також вказано, що вона порушила ст.8 ЗУ «Про податок з доходів фізичних осіб», хоча цей закон втратив чинність з 01.01.2014р. і порушити його норми у 2014 році вона, не могла.
Покази свідка ОСОБА_14 не являються підтвердженням її вини, і чи взагалі він під час керування маршрутним автобусом міг придавати значення стороннім діям та запам`ятовувати дати, оцінки судом не дано. Свідок ОСОБА_15 зазначила, що знає потерпілих лише як випускників навчального закладу «Орхідея», а про їх працевлаштування їй нічого не відомо.
Доказів вчинення інкримінованого їй правопорушення, крім показів потерпілих, з якими у неї виникли неприязні відносини на грунті оренди робочих місць, суду не надано.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, обвинувачену ОСОБА_8 та її захисника, які підтримала апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши аргументи апеляційної скарги, зіставивши їх з наявними матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_8 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_8 в скоєні злочинів, передбачених ч.1 та ч.2 ст.172 КК України, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються наведеними у вироку доказами, які судом були досліджені повно та об`єктивно.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом дослідженні всі обставини, які могли мати значення для справи. Неповноти та істотних порушень вимог кримінально-процесуального законодавства перевіркою матеріалів провадження не виявлено. Докази, зібрані в справі, є допустимі та достатні.

Судом проведений детальний аналіз обставин скоєння злочину, за результатами якого суд прийшов до правильного висновку про правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.1,2 ст.172 КК України.

Посилання ОСОБА_8 в скарзі на те, що вона не приймала на роботу потерпілих, безпідставні, оскільки, як правильно вказав суд у вироку, не визнаючи себе винною та посилаючись на те, що вона здавала в оренду потерпілим приміщення, ОСОБА_16 не надала цьому ніякого підтвердження. А той факт, що вона раніше здавала приміщення в оренду ОСОБА_17 , не спростовує докази обвинувачення ОСОБА_16 , зібрані в даному провадженню.

Посилаючись у скарзі на допущену судом першої інстанції неповноту судового розгляду, обвинувачена не вказала, в чому саме полягає неповнота та які обставини залишились не дослідженими судом.

Піддаючи сумніву покази свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , обвинувачена посилається на те, що ОСОБА_18 не міг пам`ятати ті факти, про які свідчив, а ОСОБА_19 нічого не відомо про працевлаштування потерпілих. Але ці твердження не можуть бути прийняті колегією суддів. Свідки при допиті в суді були приведені до присяги та попереджені про кримінальну відповідальність. Тому підстав вважати свідчення ОСОБА_18 неправдивими у колегії суддів немає.

Свідок ОСОБА_19 підтвердила, що ОСОБА_16 брала у неї номери телефонів потерпілих, що підтверджує і покази потерпілих про те, що ОСОБА_16 їм дзвонила з пропозицією працевлаштування в її перукарні «Шанель».

Підстав для обмови потерпілими ОСОБА_16 , на що обвинувачена посилається, колегія також не вбачає.

Проїзних документів, які б підтвердили період відсутності обвинуваченої ОСОБА_8 в м.Кривому Розі, на що вона посилається в скарзі, в матеріалах провадження теж немає.

Призначене судом покарання ОСОБА_8 відповідає вимогам ст..65 КК України та ніким не оскаржується.

Керуючись ст.405, 407 КПК України колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 23 грудня 2014 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді апеляційного суду ОСОБА_2

Дніпропетровської області

ОСОБА_4

ОСОБА_3

__________________________________________________________________________________

провадження №11-кп/774/116/К/2015 Суддя 1 інстанції ОСОБА_1

категорія ст.172 ч.1,2 КК України Доповідач суддя ОСОБА_2