Єдиний унікальний № 500/3059/15-к
Провадження № 1-кп/500/303/15
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
ВИРОК

Іменем України
03 червня 2015 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,
обвинувачений ОСОБА_4 ,

потерпіла ОСОБА_5 ,
розглянувши в місті Ізмаїлі Одеської області у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0001164, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лощинівка Ізмаїльського району Одеської області, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

встановив:
06 травня 2015 року, о 17:15 годині, ОСОБА_4 , умисно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, знаходячись в супермаркеті «Таврія-В», розташованому за адресою: м. Ізмаїл Одеської області, просп. Суворова, 181, таємно викрав мобільний телефон марки «Samsung GT-18552» у корпусі чорного кольору вартістю 410 грн., який знаходився на касовому траспортері та який належить ОСОБА_5 , чим заподіяв останній матеріальну шкоду на вищевказану суму, після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винним в обсязі пред`явленого йому обвинувачення. В ході судового розгляду він детально розповів про обставини злочину та щиро розкаявся в його вчиненні, не піддавши сумніву обставини, викладені в обвинувальному акті, зокрема характеристики та вартість викраденого ним майна. Так, обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що на початку травня 2015 року, він, перебуваючи в супермаркеті «Таврія-В» в м. Ізмаїл, побачив на касовому транспортері мобільний телефон, та таємно викрав його. Потім телефон він вимкнув, а SIM-картки викинув. Вдома він увімкнув телефон, а через день до нього прийшли працівники міліції, яким він наступного дня після цього віддав телефон. Зобов`язався протягом місяця відшкодувати потерпілій завдану їй шкоду своїми діями.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також те, що він не піддавав сумніву обставини, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції обвинуваченого, у суду також не виникає сумнівів в добровільності позиції інших учасників судового провадження. У зв`язку з цим згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого ОСОБА_4 та потерпілої ОСОБА_5 , а також дослідженням документів, що стосуються особи обвинуваченого. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку.

Крім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини, його вина у вчиненні зазначеного злочину також підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_5 , яка в судовому засіданні пояснила, що 06.05.2015 р. о 17:15 год. вона в супермаркеті «Таврія-В» на касовому транспортері, коли розрахувалась, залишила телефон та відразу його зникнення не помітила. Вже вдома вона виявила, що телефону у неї не було. На відеозаписі в магазині не було видно хто його забрав, виявила вона де він знаходиться за допомогою карти Google, а також бачила через програму Viber хто ним користується, тому вона звернулася до міліції та надала усю відому їй інформацію. Через декілька днів працівники міліції знайшли її телефон та повернули його. З обвинуваченим вона домовилася про відшкодування їй шкоди, у зв`язку з вчиненим злочином, який обіцяв розрахуватися з нею, тому вона на даний час не висунула вимогу про стягнення.

Таким чином, суд вважає, що зазначені докази є належними, допустимими та достовірними, а в сукупності вони є достатніми та взаємопов`язаними для ухвалення обвинувального вироку.

Тому, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 у вчиненні ним злочину, та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин середньої тяжкості.

ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується позитивно.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , суд не вбачає.

Суд також враховує те, що у обвинуваченого ОСОБА_4 знаходяться на утриманні двоє власних малолітніх дітей, а також двоє неповнолітніх дітей його дружини від попередніх шлюбів.

З урахуванням вказаних обставин, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що призначення більш м`якого покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 125 КК України, ніж громадські роботи, буде недостатнім, і тому з метою виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових злочинів йому необхідно призначити покарання саме у виді громадських робіт. Разом з тим, суд приходить до висновку, що в даному випадку таке покарання, як громадські роботи, буде достатнім, таке покарання повністю досягне мети його застосування та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, у зв`язку з чим суд не вбачає необхідності для призначення більш суворого виду покарання з числа передбачених за вчинений злочин.

Судом встановлено, що згідно даним Реєстру матеріалів досудового розслідування ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не затримувався та під вартою не тримався, запобіжні заходи відносно нього не застосовувалися, і клопотання про це не подавалися.

Керуючись ст. ст. 369 371, 373 375 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді громадських робіт строком на сто годин.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, а обвинуваченому та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1