АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/216/15 Справа № 703/7003/14-к Категорія: ч. 2 ст. 121 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого-суддіОСОБА_2 ,
суддів при секретаряОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянула відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_7 , прокурора Смілянської міжрайонної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30 грудня 2014 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українку, громадянку України, уродженка та жителька АДРЕСА_1 , маючу сина ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судима,

засуджена за ч. 2 ст. 121 КК України на 9 років позбавлення волі.

Вирішено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в сумі 491 грн. 92 коп. за проведення експертизи.

Вирішено питання про речові докази в порядку ст. 100 КПК України.

ОСОБА_7 визнана винною в тому, що вона 29 жовтня 2014 року близько 01 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно та цілеспрямовано нанесла ОСОБА_10 один удар ножем в нижню частину живота, чим заподіяла йому тілесні ушкодження у вигляді сліпого проникаючого колото-різаного поранення живота зліва з ушкодженням стінки тонкого кишечника, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до категорії тяжких, що спричинило смерть потерпілого.

В апеляційній скарзі та доповненні до неї обвинувачена ОСОБА_7 , мотивуючи про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та її особі через його надмірну суворість, просить скасувати вирок і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Звертає увагу, що в ході досудового розслідування справи та в суді давала покази про те, що дійсно вдарила ножем ОСОБА_10 , однак не мала умислу заподіювати йому тяжкі тілесні ушкодження, а діяла виключно для самозахисту, в межах необхідної оборони, оскільки останній почав її душити, а тому її дії необхідно кваліфікувати за ст. 36 КК України необхідна оборона. На її думку, судом не враховано, що тілесне ушкодження потерпілому було заподіяно вночі 29.10.2014 року, а помер останній 30.10.2014 року і з урахуванням цього не з`ясовано експертом питання: до якої категорії відносились тілесні ушкодження в момент їх заподіяння і чи могли вони заподіяти смерть при наданні своєчасної медичної допомоги.

Також звертає увагу, що при призначенні їй покарання судом не було враховано її позитивну характеристику за місцем проживання, що на її утриманні перебуває баба 1938 року народження та малолітній син 2002 року народження. Вважає безпідставними висновки суду про зловживання нею алкогольних напоїв, оскільки вона ні в лікаря нарколога ні в лікаря психіатра на обліку не перебуває.

Стверджує про фальсифікацію справи та про наявність допущених порушень як органом досудового розслідування, так судом, оскільки до матеріалів кримінального провадження не долучено знаряддя, яким було заподіяно тілесні ушкодження потерпілому і не встановлено яким предметом було заподіяно тілесне ушкодження, час та механізм його заподіяння, а посилання суду на те, що ушкодження було заподіяно ножем, є припущенням, яке не може бути покладено в основу обвинувального вироку. Також заявила, що у вироку не вірно зазначено початок строку покарання з 01.11.2014 року, хоча фактично вона була затримана 29.10.2014 року.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи, які суд визнав доведеними і правильність кваліфікації дій, порушує питання про скасування вироку через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості. Просить ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України на 9 років 6 місяців позбавлення волі. Зазначає, що судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченій не в повній мірі враховано, що ОСОБА_7 вчинила правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких в стані алкогольного сп`яніння, раніше притягувалась до кримінальної відповідальності за злочин проти життя та здоров`я, вину у вчиненому не визнала, активно намагалась ввести суд в оману, не розкаялась і не попросила вибачення у потерпілої.

Заслухавши доповідь судді, - доводи обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченої з доповненнями до неї в повному обсязі з посиланням при цьому на суворість призначеного покарання, а апеляційну скаргу прокурора заперечили, - доводи прокурора про задоволення апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні та залишення без задоволення апеляційних вимог обвинуваченої, заслухавши останнє слово обвинуваченої ОСОБА_7 , вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченої підлягає до часткового задоволення, а апеляційна скарга прокурора до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Висновки суду щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який вона засуджена, відповідають фактичним обставинам справи, які ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному їх дослідженні, яким суд дав обґрунтовану і правильну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України.

Так, винуватість ОСОБА_7 у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, підтверджується перевіреними судом та наведеними у вироку доказами.

Під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_7 показала, що 28 жовтня 2014 року коли вона перебувала у своєї матері ОСОБА_11 в с. Яблунівка Смілянського, після спільного з потерпілим ОСОБА_10 вживання алкогольних напоїв, увечері в ході сварки та конфлікту з ОСОБА_10 , коли останній напав на неї та матір на кухні, взяла в руки кухонний ніж і тримала його попереду себе з метою самозахисту, а вдарила ОСОБА_10 лише дерев`яною качалкою по голові, після чого останній заспокоївся і ліг спати, а ввечері ІНФОРМАЦІЯ_3 помер.

Також вона показала, що, будучи затисненою між сервантом і столом, була обмежена в наданні йому супротиву та намагалася рукою знайти якийсь предмет, їй під руку попався ніж, який знаходився на столі. Обороняючись, вона схопила ніж та нанесла ним один удар ОСОБА_10 в нижню частину живота, а потім, коли мати дала їй качалку, вона вдарила потерпілого і качалкою по голові. До ранку та на протязі наступного дня вітчим не скаржився на болі в животі, відмовлявся від пропозицій викликати лікаря чи з`їздити до медичної установи. Ствердила, що не мала умислу заподіювати ОСОБА_10 тілесні ушкодження, а діяла виключно для самозахисту.

Пізніше ОСОБА_7 , дещо змінила свої показання, зазначивши, що вдарила вітчима лише качалкою.

Не дивлячись на часткове визнання ОСОБА_7 , а в подальшому невизнання своєї вину у вчиненні кримінального правопорушення, її винуватість підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, перевіреними судом першої інстанції та наведеними у вироку доказами.

Зокрема, показами потерпілої ОСОБА_12 , даних нею в суді першої інстанції, про те, що її батько ОСОБА_10 проживав зі своєю другою дружиною ОСОБА_11 в с. Велика Яблунівка Смілянського району. Донька ОСОБА_11 . ОСОБА_7 часто приходила до них і вони разом вживали алкогольні напої. 30.10.2014 року їй зателефонувала ОСОБА_11 та повідомила, що її батько помер. Приїхавши на місце події в хаті вона побачила мертвого батька в якого на животі була рана і кров, а ОСОБА_11 та ОСОБА_7 були в стані алкогольного сп`яніння.

Аналогічні показання дав суду і свідок ОСОБА_13 , який, крім цього пояснив, що бійки між ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_7 виникали саме за ініціативою останньої, яка постійно виявляла агресію і провокувала конфлікти.

Як вбачається з показань свідка ОСОБА_11 , даних нею в судовому засіданні, про те, що звечора 28.10.2014 року вона разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_7 вживали алкогольні напої. Потім ОСОБА_10 забрав з собою спиртне і кудись пішов. Повернувся він близько 1 години ночі і через таку його поведінку у них виникла сварка в ході якої він напав на ОСОБА_7 та став її душити у зв`язку з чим вона відштовхнула його від доньки. Чи наносила ОСОБА_7 удар ножем ОСОБА_10 вона не бачила, бачила лише як вона вдарила його качалкою по голові, після чого він заспокоївся і ліг спати. Ввечері наступного дня ОСОБА_10 помер.

Допитана судом свідок ОСОБА_14 показала, що 28.10.2014 року вона як медичний працівник виїжджала на виклик в с. Велика Яблунівка, оскільки у потерпілого були проблеми з серцем. Прибувши на місце в будинку побачила мертвого чоловіка похилого віку у якого в нижній частині живота була проникаюча не свіжа рана. На її запитання що трапилося дружина загиблого ( ОСОБА_11 ) відповіла, що він сам себе зарізав. При цьому, і дочка і матір перебували в стані алкогольного сп`яніння.

Згідно протоколу огляду місця події від 30.10.2014 року, в будинку АДРЕСА_2 виявлено труп чоловіка зі слідами насильницької смерті.

Проведеною по справі судово-медичною експертизою № 259 від 08.12.2014 року встановлено, що смерть ОСОБА_10 наступила від сліпого проникаючого колото-різаного поранення живота зліва з ушкодженням стінки тонкого кишечника, яке ускладнилось розвитком перитоніту та некрозом із гнійним запаленням тканин і внутрішніх органів порожнини тазу. Дане тілесне ушкодження виникло від знаряддя, що володіє властивостями плаского колючо-ріжучого і має гостру ріжучу кромку (лезо) та обух, можливо ножа. Смерть ОСОБА_10 знаходиться у прямому причинному зв`язку з даним ушкодженням.

07.11.2014 року в ході проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 , остання показала як саме нанесла тілесне ушкодження ОСОБА_10 ..

Як вбачається з висновку судово-медичної експертизи №276 від 10.12.2014р., тілесні ушкодження, виявлені на трупі ОСОБА_10 , могли бути спричинені за обставин, які вказала ОСОБА_7 під час проведеного з її участю слідчого експерименту.

31.10.2014 року під час слідчого експерименту свідок ОСОБА_11 розказала і показала як ОСОБА_7 заподіяла тілесні ушкодження ОСОБА_10 .

В ході огляду місця події 04.11.2014 року ОСОБА_11 видала футболку, штани та светр, які належать ОСОБА_7 .

Як вбачається з висновку судово-медичної експертизи № 246 від 04.11.2014 року у ОСОБА_7 виявлено ушкодження у виді рани лівого передпліччя, яке, як пояснила експерту, вона нанесла собі сама ножем близько 10 днів до моменту експертного огляду. Інших тілесних ушкоджень, в тому числі характерних для обставин боротьби чи самооборони, не виявлено.

Згідно акта судово-психіатричної експертизи № 584 від 12.11.2014р., ОСОБА_7 будь-яким психічним захворюванням чи недоумством не страждає, а виявляє психічні і поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю з синдромом залежності. Вона розуміла характер своїх дій та могла керувати ними. Під час спілкування з лікарями експертами ОСОБА_7 визнавала факт нанесення удару ножем в живіт ОСОБА_10 .

Аналіз наведених доказів в їх сукупності з доказами, на які маються посилання у вироку суду, свідчить про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за який вона засуджена і її дії за 2 ст. 121 КК України кваліфіковано правильно.

На момент скоєння злочину ОСОБА_7 не перебувала в стані необхідної оборони, оскільки реального посягання ні на її життя та здоров`я, ні на здоров`я та життя її матері не було.

Доводи обвинуваченої про те, що ОСОБА_10 вчинив щодо неї насилля, душив її за шию та намагався зґвалтувати, спростовуються висновком судово-медичної експертизи про те, що при огляді ОСОБА_7 у неї було виявлено лише ушкодження лівого передпліччя, яке, як вона пояснила, нанесла собі сама, інших характерних для обставин боротьби чи самооборони, у останньої не виявлено.

Посилання обвинуваченої ОСОБА_7 на те, що вона не причетна до скоєного злочину, що вона захищала себе і матір від неправомірних дій потерпілого, тобто діяла виключно з метою самозахисту, об`єктивно не підтверджені та спростовуються доказами наявними в матеріалах кримінального провадження, дослідженими в судовому засіданні, які є послідовними, узгоджуються між собою та спростовують її доводи, а тому, з урахуванням зміни обвинуваченою своїх показань розцінюються колегією суддів як обраний спосіб захисту від пред`явленого їй обвинувачення.

В ході апеляційного розгляду, з метою перевірки доводів обвинуваченої, ухвалою колегії суддів Смілянській міжрайонній прокуратурі доручено проведення перевірки заяви ОСОБА_7 щодо її затримання 29.10.2014 року та незаконного утримання в ІТТ при Смілянському МВ УМВС України в Черкаській області до обрання слідчим суддею відносно неї запобіжного заходу 01.11.2014 року.

Як вбачається з матеріалів проведеної перевірки, 01.11.2014 року слідчим суддею Смілянського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. На підставі даної ухвали, цього ж дня, о 17 годині остання поміщена до ІТТ при Смілянському МВ УМВС України в Черкаській області, що підтверджується записами Книги обліку осіб, що поміщені в ІТТ при Смілянському МВ УМВС України, покамерними списками, поясненнями чергових по ІТТ ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які перебували на чергуванні 29.10. та 01.11.2014 року, про те, що ОСОБА_7 в проміжок часу з 29.10. по 31.10.2014 року в приміщенні ІТТ не перебувала.

З урахуванням зазначеного, достеменно встановлено, що ОСОБА_7 була затримана 01.11.2014 року і з цього часу поміщена до ІТТ при Смілянському МВ УМВС України в Черкаській області, тому твердження останньої щодо її затримання 29.10.2014 року не заслуговують на увагу.

Доводи обвинуваченої про те, що органом досудового розслідування та судом не встановлено яким предметом потерпілому було заподіяно тілесне ушкодження, час та механізм його заподіяння, спростовуються висновком судово-медичної експертизи № 259 від 08.12.2014 року, з якої вбачається, що смерть ОСОБА_10 наступила від сліпого проникаючого колото-різаного поранення живота зліва з ушкодженням стінки тонкого кишечника, яке ускладнилось розвитком перитоніту та некрозом із гнійним запаленням тканин і внутрішніх органів порожнини тазу і виникло від знаряддя, що володіє властивостями плаского колючо-ріжучого і має гостру ріжучу кромку (лезо) та обух, можливо ножа.

При цьому, ОСОБА_7 під час досудового розслідування стверджувала про нанесення потерпілому тілесного ушкодження ножем, а в ході проведення слідчого експерименту за її участю, показала механізм його заподіяння.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №276 від 10.12.2014р., тілесні ушкодження, виявлені на трупі ОСОБА_10 , могли бути спричинені за обставин, які вказала ОСОБА_7 під час проведеного, з її участю, слідчого експерименту.

Про нанесення тілесних ушкоджень потерпілому кухонним ножем ОСОБА_7 зазначала також і в ході судового розгляду провадження, в тому числі і апеляційного, тому її доводи про зазначені обставини є неспроможними.

Також, не знайшли свого підтвердження і посилання обвинуваченої, щодо часу настання смерті потерпілого ОСОБА_10 , оскільки згідно висновку експертизи № 295, проведеної 31.10.2015 року щодо ОСОБА_10 , смерть останнього, згідно ступеню прояву трупних явищ, настала не більше 24 годин до моменту дослідження трупа в морзі.

Покарання суд першої інстанції призначив обвинуваченій, виходячи з вимог ст.ст. 50, 65 КК України з врахуванням характеру і ступеню суспільної небезпечності вчиненого нею правопорушення, особи обвинуваченої, яка за місцем проживання характеризується посередньо, те, що вона вчинила злочин на грунті пияцтва та алкоголізму, обставин, що пом`якшують її покарання, те, що вона є інвалідом 3 групи та обтяжують його - скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння та відносно особи похилого віку, і обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання у межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі.

Твердження прокурора, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання не в повній мірі враховано, що вона вчинила тяжке правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, раніше притягувалась до кримінальної відповідальності за злочин проти життя та здоров`я, вину у вчиненому не визнала, активно намагалась ввести суд в оману, не розкаялась і не попросила вибачення у потерпілої, є безпідставними, оскільки дані обставини в повній мірі були враховані судом при призначенні покарання обвинуваченій, яке є достатнім для її виправлення і запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Разом з цим, висновок суду першої інстанції про те, що обвинувачена ОСОБА_7 не піклується про свого малолітнього сина та не приймає участі в його вихованні через зловживання нею тривалий час алкогольним напоями, не підтверджений жодними доказами по справі і тому, вказана обставина наявність на утриманні малолітньої дитини, визнається колегією суддів як пом`якшуюча покарання обставина.

Наявність вказаної обставини як пом`якшуючої, з урахуванням обставин, встановлених судом першої інстанції на виконання ст. 65 КК України, дає підстави для пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України, у зв`язку з чим вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області підлягає зміні в частині призначеного останній покарання.

Також, колегія суддів звертає увагу на неприпустимість використання у вироку суду некоректних слів або висловлювань, зокрема «паразитичний спосіб життя», оскільки подібні висловлювання принижують честь та гідність особи і є недоречними.

Керуючись ст.ст. 404, 405, ч.1 п.1 ст. 407, ст. 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :
апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30 грудня 2014 року відносно ОСОБА_7 змінити.

Пом`якшити ОСОБА_7 покарання і вважати її засудженою за ч. 2 ст. 121 КК України на 8 (вісім) років позбавлення волі.

В решті вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30 грудня 2014 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та прокурора Смілянської міжрайонної прокуратури ОСОБА_9 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції вступає в законну силу з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою ОСОБА_7 в той же строк з моменту отримання її копії.

Головуючий :

Судді :