ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
5-3155кМ14 У х в а л а
30 жовтня 2014 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого - судді ОСОБА_30,
суддів -ОСОБА_31, ОСОБА_32,
з участю прокурора - ОСОБА_33
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 на вирок Шаргородського районного суду Вінницької області від 25 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 2 квітня 2014 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 25 грудня 2013 року

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, раніше судимого:

21 квітня 2000 року Барським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 140 КК України (1960 року) до покарання в виді позбавлення волі на строк 2 роки;

1)
8 липня 2005 року за ч. 2 ст. 186; ч. 1 ст. 162 КК України (2001 року), на підставі ст. 70 КК України, до покарання в виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців;

2) 12 жовтня 2007 року Жмеринським міським судом Вінницької області за ч. ч. 3, 4 ст. 185; ч. 1 ст. 390 КК України, на підставі ст. 70 КК України, до покарання в виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців,

звільненого 5 грудня 2011 року умовно-достроково на 1 рік 1 місяць 5 днів,засуджено:

за ч. 3 ст. 185 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і 6 місяців;

1)
за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки і 6 місяців;

2) за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України - до покарання у виді позбалення волі на строк 5 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_1 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з кофіскацією всього майна, яке є його власністю. На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Жмеринського міського суду Вінницької області від 12 жовтня 2007 року і остаточно призначено ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років і 6 місяців.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_3 та ОСОБА_4, щодо яких судові рішення не оскаржуються.

Стягнуто із ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, у рівних частинах, у рахунок відшкодування матеріальної шкоди:

на користь ОСОБА_5 - 8250 гривень;

1)
на користь ОСОБА_6 - 2081 гривень 43 копійки;

2) на користь ОСОБА_7 - 3852 гривні;

3) на користь ОСОБА_8 - 290 гривень;

4) на користь Комунальної установи «Мурованокуриловецький районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» ‒ 270 гривень;

5) на користь ОСОБА_9 - 191 гривню.

Вирішено питання про судові витрати і речові докази.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він, маючи не зняті і не погашені у встановленому законом порядку судимості за вчинення крадіжок і грабежів, знову скоїв умисні корисливі злочини за наступних обставин.

20 січня 2012 року, близько 17 години, ОСОБА_1 за попередньою змовою з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 повторно вчинив крадіжку з приміщення фельдшерсько-акушерського пункту (далі - ФАП) Комунальної установи «Мурованокуриловецький районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги», розташованого по вулиці Київській у селі Плоске Мурованокуриловецького району Вінницької області. При цьому ОСОБА_1, з метою викрадення чужого майна, проник у приміщення через незачинену віконну квартирку, відчинив зсередини вхідні двері та впустив ОСОБА_3 і ОСОБА_4 З даної установи засуджені таємно викрали медичні інструменти, що належали ФАП, та особисте майно ОСОБА_9 загальною вартістю 461 гривня 25 копійка.

У цей же вечір, близько 21 години, ОСОБА_1 за попередньою змовою з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 повторно вчинив крадіжку з магазину «ІНФОРМАЦІЯ_4», який розташований у цьому ж АДРЕСА_4 і належить приватному підприємцю ОСОБА_7 При цьому ОСОБА_1 і ОСОБА_4, з метою викрадення чужого майна, проникли в приміщення магазину шляхом злому замка на вхідних дверях, а ОСОБА_3 спостерігав за навколишньою обстановкою. З даного магазину засуджені таємно викрали майно ОСОБА_7 загальною вартістю 1742 гривні, завдавши матеріальної шкоди на вказану суму.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 20 січня 2012 року, близько 23 години 30 хвилин, ОСОБА_1 за попередньою змовою з ОСОБА_3 і ОСОБА_10 повторно вчинив крадіжку з приміщення цеху обслуговування споживачів № 3 Центру поштового зв'язку № 4 Вінницької дирекції Українського Державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта», розташованого по вулиці Леніна в селі Лучинчик Мурованокуриловецького району Вінницької області. При цьому ОСОБА_1, ОСОБА_3 і ОСОБА_4, з метою викрадення чужого майна, через віконний отвір проникли на веранду приміщення, а звідти, шляхом злому замка на вхідних дверях, - до цеху обслуговування споживачів. З зазначеного приміщення засуджені таємно викрали майно ОСОБА_11 вартістю 330 гривень, завдавши матеріальної шкоди на вказану суму.

В подальшому, близько 2 години, 21 січня 2012 року ОСОБА_1 за попередньою змовою з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 повторно вчинив крадіжку з приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_5», що розташований у цьому ж АДРЕСА_5 і належить приватному підприємцю ОСОБА_6 При цьому ОСОБА_1 і ОСОБА_4, з метою викрадення чужого майна, зірвавши шифер, через отвір на даху та горище проникли в приміщення магазину, а ОСОБА_3 спостерігав за навколишньою обстановкою. З даного магазину ОСОБА_1 і ОСОБА_4 таємно викрали майно ОСОБА_6 загальною вартістю 2340 гривень, яке через отвір на горищі передали ОСОБА_3

Одразу після скоєння цієї крадіжки, близько 4 години, 21 січня 2012 року ОСОБА_1, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 повернулися в село Плоске до приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_4», куди проникли через двері, залишені відчиненими після попередньої крадіжки, і за попередньою змовою групою осіб повторно таємно викрали майно ОСОБА_7 загальною вартістю 2145 гривень.

В ніч з 28 на 29 січня 2012 року ОСОБА_1, ОСОБА_3 і ОСОБА_4, знаходячись по АДРЕСА_1 повторно за попередньою змовою групою осіб вчинили закінчений замах на незаконне заволодіння транспортним засобом - автомобілем марки «ВАЗ-2107», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_12 З цією метою ОСОБА_1 і ОСОБА_4 проникли на територію домогосподарства ОСОБА_12 та викотили звідти автомобіль, після чого всі втрьох намагалися запустити двигун, однак не змогли цього зробити й залишили транспортний засіб на проїзній частині. Таким чином, засуджені вчинили всі дії, які вважали необхідними для реалізації свого злочинного умислу, однак злочин не було закінчено з причин, які не залежали від їх волі.

Цієї ж ночі у цьому ж селі ОСОБА_1, ОСОБА_3 і ОСОБА_4, за попередньою змовою групою осіб, повторно вчинили крадіжку з приміщення кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_3», розташованого по АДРЕСА_2. При цьому ОСОБА_3 і ОСОБА_4 спостерігали за навколишньою обстановкою, а ОСОБА_1, з метою заволодіння чужим майном, проник через заґратоване вікно у приміщення кафе-бару, звідки таємно викрав майно ОСОБА_5 загальною вартістю 146800 гривень і через віконний отвір передав викрадене ОСОБА_3

Окрім наведеного, в цю ж ніч у цьому ж селі ОСОБА_1, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 повторно, за попередньою змовою групою осіб, вчинили незакінчений замах на крадіжку з проникненням у приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2», який розташований по АДРЕСА_3 і належить приватному підприємцю ОСОБА_13 При цьому засуджені за допомогою сокири намагалися зламати замок на вхідних дверях магазину, однак не змогли цього зробити, та, побоюючись викриття, залишили місце події. Таким чином, ОСОБА_1, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 не вчинили всіх дій, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, з причин, що не залежали від їх волі.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 2 квітня 2014 року вирок Шаргородського районного суду Вінницької області від 25 грудня 2013 року щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.В касаційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2, посилаючись на істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, порушує питання про скасування судових рішень і закриття кримінальної справи щодо ОСОБА_1 у зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину. В обґрунтування наведеного зазначає, що висновок суду про винуватість засудженого у вчиненні злочинів грунтується виключно на його початкових показаннях під час досудового слідства, які отримані без участі захисника, тобто з порушенням права на захист, і є недопустимими доказами.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.Як вбачається з оскаржуваного вироку, він постановлений з дотриманням вимог ст. ст. 323-324, 334 КПК України (1960 року), є законним і обґрунтованим. Крім іншого, в ньому належним чином викладено формулювання обвинувачення, пред'явленого ОСОБА_1 і визнаного судом доведеним, висновки суду про винуватість засудженого у вчинені злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185; ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185; ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України, вмотивовано на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, що підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, яким суд дав належну оцінку. Перевіряючи в ході судового слідства доводи сторони захисту про недоведеність участі ОСОБА_1 у таких злочинах, суд першої інстанції зробив детальний аналіз зібраних у справі доказів в їх сукупності, на підставі чого обґрунтовано спростував відповідні доводи і дійшов правильних висновків про скоєння ОСОБА_1 крадіжок та замахів на крадіжку і на незаконне заволодіння транспортним засобом у співучасті з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 В обґрунтування прийнятого рішення суд послався на показання ОСОБА_3, ОСОБА_1 і ОСОБА_4 як підозрюваних та обвинувачених, у тому числі під час відтворень обстановки і обставин події та на очних ставках між собою, в яких кожен із них докладно і послідовно повідомляв обставини вчинення всіх злочинів на території сіл Плоске, Лучинчик та Рахни-Лісові за участю ОСОБА_1, роль останнього, способи проникнення в приміщення і вилучення звідти товарно-матеріальних цінностей, характерні особливості навколишньої обстановки, перелік викраденого майна, порядок його розподілу, місця, де ділили таке майно і залишили частину з нього.

Зокрема, з таких показань вбачалося, що при крадіжках з приміщень ФАП у селі Плоске, відділення поштового зв'язку у селі Лучинчик та кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_3» у селі Рахни-Лісові саме ОСОБА_1 проникав у приміщення через віконні отвори та впускав туди інших співучасників або ж відшукував викрадене майно самостійно і передавав його ОСОБА_3 і ОСОБА_4 Крім цього, ОСОБА_1 і ОСОБА_4 шляхом віджиму зламували замки на вхідних дверях магазину «ІНФОРМАЦІЯ_4» та веранди відділення поштового зв'язку. При крадіжці з магазину «ІНФОРМАЦІЯ_5» у селі Лучинчик ОСОБА_1 і ОСОБА_4, зірвавши шифер, проникли на горище, а звідти, проломивши отвір у стелі, - в приміщення магазину, де викрали товар і передали його через горище ОСОБА_3 Після вчинення злочинів ОСОБА_1 узяв собі, зокрема, ноутбук, викрадений з кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_3», брюки та зимові черевики, викрадені з магазину «ІНФОРМАЦІЯ_4». Проникнувши в салон автомобіля «ВАЗ-2107», ОСОБА_1 викрав звідти сумку з продуктами харчування, потім вони з ОСОБА_10 викотили автомобіль за межі домоволодіння та всі втрьох намагалися завести двигун, однак їм це не вдалося. Після крадіжки з кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_3» ОСОБА_1, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 за допомогою знайденої там сокири намагалися зламати двері ще одного магазину, проте не змогли цього зробити та, побоюючись викриття, залишили місце події (т. 1, а. с. 75, 86-88, 105-107, 111-117, 139-156, 161-165, 179-180, 190-191, т. 2, а. с. 114-117, 123-126, т. 3, а. с. 112-134, 139-159, 172-174, 183-185, 237-239, т. 4, а. с. 3-22, 29-31, 198, т. 5, а. с. 73-77, 85-88).

Наведені свідчення узгоджувалися з: даними явок з повинною ОСОБА_1, ОСОБА_3 і ОСОБА_4; показаннями в судовому засіданні потерпілих ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_14, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_6, оголошеними судом на підставі ст. 306 КПК України (1960 року) показаннями потерпілої ОСОБА_9, показаннями свідків ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, даними заяв потерпілих про злочин та інвентаризаційних описів товарно-матеріальних цінностей - щодо фактів крадіжок, замахів на крадіжку з магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2» і на незаконне заволодіння транспортним засобом, а також переліку викраденого майна.

Повідомлені засудженими під час досудового слідства обставини об'єктивно підтверджені даними: протоколів огляду місця події - щодо обстановки на місцях злочинів та виявлення у вказаних ОСОБА_1 і ОСОБА_3 місцях частини викраденого майна; протоколів добровільної видачі ОСОБА_1 черевиків та вилучення в нього брюк, викрадених у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_4»; протоколу вилучення у ОСОБА_1 ноутбука, викраденого з кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_3»; протоколу виїмки з території кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_3» сокири, за допомогою якої засуджені намагалися пошкодити вхідні двері магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2»; висновків судово-трасологічних експертиз - щодо способів злому замків на дверях магазинів «ІНФОРМАЦІЯ_4» і відділення поштового зв'язку, а також іншими доказами, зміст яких докладно наведений у вироку (т. 1, а. с.7-16, 62-64, 90, 139-146, 161-165, 190-196, т. 2, а. с. 5-22, 26-33, 103, 131-133, 135, 137-146, 183-197, 245-252, т. 3, а. с. 5-14, 24-29, 61-64, 90, 94, 96, 100, 232, т. 7, а. с. 215-217, 219-220, 223-зворот-224, 226-зворот-229).

У своїх показаннях у судовому засіданні ОСОБА_3 і ОСОБА_1 стверджували, що всі злочини ОСОБА_3 вчинив самостійно, без участі ОСОБА_1 і ОСОБА_4, під час досудового розслідування ОСОБА_3 обмовив ОСОБА_1 з особистих мотивів, а ОСОБА_1 давав початкові показання зі слів працівників міліції внаслідок застосування недозволених методів слідства (т. 7, а. с. 230). Такі свідчення були ретельно перевірені судом і в частині непричетності до злочинів ОСОБА_1 обгрунтовано спростовані наведеними вище доказами у своїй сукупності і взаємозв'язку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 і ОСОБА_3 3 березня 2012 року кожний окремо написали явки з повинною і дали показання як підозрювані про вчинення ними крадіжки з приміщення ФАП у селі Плоске і замаху на незаконне заволодіння автомобілем у селі Рахни-Лісові. До цього часу потерпілі від вказаних злочинів ОСОБА_9 і ОСОБА_12 з заявами до правоохоронних органів не зверталися і показань не давали, а тому обстановка і обставини зазначених подій зафіксовані не були і працівники міліції не володіли такою інформацією (т. 1, а. с. 105-107, 227, т. 2, а. с. 114-117, т. 3, а. с. 90, 94).

При цьому ОСОБА_1 детально повідомив час, місце, спосіб та інші істотні обставини скоєння злочинів, які в подальшому були підтверджені іншими зібраними у справі доказами та могли бути відомі лише засудженому як особі, що вчинила відповідні дії (т. 1. а. с. 105-107, т. 2, а. с. 114-117, 190-191, 227, т. 3, а. с. 98-99, т. 5. а. с. 32, т. 6, а. с. 268). Саме у вказаних ОСОБА_1 місцях у ході оглядів місця події 5 березня 2012 року було виявлено та вилучено викрадені з ФАП речі і документи: у приміщенні недіючої автобусної зупинки - донорські посвідчення і стерильні рукавиці, а в будівлі колишнього хімскладу - медичні інструменти (т. 3, а. с. 61-64).

Свідчення ОСОБА_3 у судовому засіданні про те, що викрадене з магазину «ІНФОРМАЦІЯ_5» майно він витягував через горище самостійно, підіймаючись по полицях прилавку, судом обґрунтовано спростовані, враховуючи значну вагу такого майна (близько 30 кілограмів). Крім цього, відповідно до протоколу огляду місця події обстановка на полицях під отвором у стелі порушена не була, товар залишався розкладеним рівномірно та системно, що свідчило про неможливість вчинення крадіжки вказаним ОСОБА_3 способом.

З аналогічних підстав суд не прийняв до уваги показання ОСОБА_3 про переміщення ним без сторонньої допомоги з кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_3» значного обсягу речей, у тому числі предметів електроніки, які потребують обережного поводження, через заґратоване вікно, розташоване на відстані 1,2-1,4 метри від землі. В судовому засіданні ОСОБА_3 не міг вказати обстановку всередині кафе-бару, уточнити механізм проникнення в це приміщення і вилучення майна, що спростовувало його твердження про проникнення до кафе-бару ним особисто (т. 7, а. с. 230).

Допитані судом як свідки поняті при відтвореннях обстановки і обставин події з ОСОБА_1, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 - ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, а також потерпілі ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_11, свідки ОСОБА_17, ОСОБА_15, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, що були присутні при проведенні таких слідчих дій, підтвердили самостійність і добровільність показань кожного з засуджених про участь ОСОБА_1 у вчиненні всіх злочинів та відповідність фактичного перебігу процесуальних дій зафіксованому у відповідних протоколах (т. 7, а. с. 215-218, 219-зворот-221, 224-зворот-226).

Крім цього, за доводами засуджених про застосування щодо них недозволених методів слідства проведено перевірку прокуратурою Мурованокуриловецького району Вінницької області на підставі судового доручення, за результатами якої відповідні доводи не знайшли свого підтвердження. Постановою слідчого прокуратури від 31 січня 2013 року кримінальне провадження за фактом перевищення службових повноважень з застосуванням насильства щодо ОСОБА_1, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 посадовими особами Мурованокуриловецького РВ УМВС України у Вінницькій області закрито у зв'язку з відсутністю в їх діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України (т. 6, а. с. 239-240). Зазначена постанова у встановленому законом порядку не скасована.

Доводи касаційної скарги про отримання показань ОСОБА_1 під час досудового слідства з порушенням права на захист не ґрунтуються на вимогах кримінально-процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів справи, під час досудового слідства ОСОБА_1, а також ОСОБА_3, який давав аналогічні показання, перед кожним допитом роз'яснювалися під підпис передбачені ст. ст. 43, 43-1 КПК України (1960 року) права підозрюваного і обвинувачено, в тому числі право на захист. Від послуг захисника ОСОБА_1 і ОСОБА_3 на відповідних стадіях процесу добровільно відмовилися, власноруч зазначивши, що це не пов'язано з їх матеріальним становищем. Оскільки згідно зі ст. 45 КПК України (1960 року) участь захисника у справах даної категорії не є обов'язковою, такі відмови були прийняті слідчим з дотриманням порядку, передбаченого ст. 46 КПК України (1960 року) (т. 1, а. с. 65-69, 72-74, 76-81, 83-85, 102-104, 108-110, 136-138, 174-175, 182-183, 186, т. 2, а. с. 110-112, 113, 118-121, т. 3, а. с. 108-111, 136-139, 164-167, 175-178, 206-209).

Крім цього, ОСОБА_4 у своїх показаннях як підозрюваного, в тому числі під час відтворення обстановки і обставин події, даних за участю захисника, повідомляв ці ж самі обставини вчинення ним злочинів за попередньою змовою з ОСОБА_1 і ОСОБА_3 (т. 3, а. с. 186-192, 237-239, т. 4, а. с. 3-22, 29-31).

Враховуючи викладене, суд дійшов правильних висновків про те, що право ОСОБА_1 і ОСОБА_3 на захист під час досудового слідства порушено не було, та обґрунтуовано поклав їх початкові показання у статусі підозрюваних та обвинувачених в основу вироку як допустимі і достовірні докази.Колегія суддів апеляційного суду, перевіряючи справу за апеляціями засудженого ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_2 на вирок місцевого суду, ретельно перевірила викладені в них доводи, аналогічні наведеним у касаційній скарзі.

За результатами апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції дійшов висновку про законність і обґрунтованість вироку, виклавши своє рішення в ухвалі, яка відповідає вимогам ст. 377 КПК України (1960 року).Колегія суддів суду касаційної інстанції в ході перевірки доводів касаційної скарги захисника вважає обґрунтованими висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, за які його засуджено, та правильною кваліфікацію його дій за ч. 3 ст. 185; ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185; ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 289 КК України.

Вирішення судом питання про призначення ОСОБА_1 покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України і в касаційній скарзі не оспорюється.

Призначене ОСОБА_1 покарання суд касаційної інстанції вважає таким, що за своїм видом і розміром є необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, касаційна скарга має бути залишена без задоволення, а судові рішення - без зміни.Керуючись ст. ст. 394-396 КПК України (1960 року), п. 11, 15 розділу XI КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок Шаргородського районного суду Вінницької області від 25 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 2 квітня 2014 року щодо ОСОБА_1 - без зміни.

С у д д і:

ОСОБА_30 ОСОБА_31 ОСОБА_32