Провадження № 1-в/317/163/2015
Справа № 317/1738/15-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2015 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участі:

засудженого ОСОБА_3

захисника засудженого ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника органу виконання покарань ОСОБА_6

розглянувши в судовому засіданні в режимі відеоконференції з Біленьківською виправною колонією № 99 УДПтС України в Запорізькій області в приміщенні Запорізького районного суду Запорізької області клопотання захисника засудженого ОСОБА_3 ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , росіянина, уродженця с. Войково Первомайського району АР Крим, громадянина Російської Федерації, який мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

ВСТАНОВИВ:

Захисник ОСОБА_4 звернувся до Запорізького районного суду Запорізької області з клопотанням про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_3 , засудженого 07.08.2006 р. Симферопільським районним судом АР Крим за ч. 1 ст. 115 КК України до позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років.

Початок строку: 11 травня 2006 року

Кінець строку: 11 травня 2018 року

Клопотання мотивоване тим, що засуджений ОСОБА_3 довів своє виправлення та відбув більш ніж 3/4 строку покарання, призначеного вироком суду а також тим, що за весь період відбування покарання ОСОБА_3 постійно сумлінно працював в установі на різних посадах слюсар, сантехнік, бригадир, музикант, за час відбування покарання отримав повну середню освіту та середню спеціальну освіту. Зазначає, що за період відбування покарання засуджений має 4 заохочення, також має одне погашене стягнення сувору догану, а також догану від 14.05.2015 р.

В судове засідання захисник ОСОБА_4 з`явився, клопотання підтримав, просив задовольнити, надав пояснення аналогічні тим, що викладені у клопотанні.

Засуджений ОСОБА_3 в судовому засіданні просив суд задовольнити клопотання його захисника, та звільнити його умовно-достроково з підстав, визначених в клопотанні. Зазначив, що під час перебування у колонії він постійно працював на різних посадах, інколи отримував заробітну плату. На теперішній час працює в оркестрі. Зазначив, що не оскаржував стягнення, оскільки вважав, що в цьому немає сенсу, пізніше зазначив, що не знав про таке право. Судові витрати за вироком суду не відшкодував, тому що його прізвища не було в списках, які вивішуються у колонії. Факт перебування з голим торсом пояснив тим, що потребує лікування, допустив, що його могли бачити у такому вигляді. На питання прокурора чому він не звертався до дерматолога, який здійснював прийом у колонії зазначив, що не знав про такий прийом, також зазначив, що не знав про можливість лікування в установі.

В судовому засіданні представник адміністрації колонії висловив думку, щодо відсутності підстав для задоволення клопотання, адже засуджений ОСОБА_3 не став на шлях виправлення. Зазначив, що в характеристиці допущена помилка, оскільки засуджений ОСОБА_3 не безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, а відмовлявся їх виконувати. Конкретизувати які саме роботи та коли у судовому засіданні не зміг. Послався на те, що засуджений останнім часом не приймає участі в програмах диференційованого виховного впливу.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, пославшись на те, що засуджений на шлях виправлення не став, в 2015 році не працює, має два стягнення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши засудженого ОСОБА_3 , його захисника ОСОБА_4 , представника адміністрації колонії, висновок прокурора, суд вважає, що в клопотанні слід відмовити з наступних підстав.

У відповідності до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Строк, визначений ч. 3 ст. 81 КК України, необхідний для умовно-дострокового звільнення, засуджений ОСОБА_3 відбув.

Водночас, суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання. Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

Згідно наданої суду характеристики, підписаної начальником відділення СВПС Біленьківської ВК № 99, узгодженої з заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи і затвердженої начальником установи, ОСОБА_3 під час знаходження у Сімферопольському слідчому ізоляторі характеризувався посередньо, вимоги режиму утримання не порушував, заохочень та стягнень не мав. Покарання в Біленьківській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області відбуває з 16.11.2006 р., характеризується негативно, допустив три порушення вимог режиму відбування покарання, які виразились у зберіганні заборонених предметів та у порушенні форми одягу, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника відділення, одне стягнення погашене у встановленому законом порядку, два не зняті та не погашені у встановленому законом порядку. За сумлінну поведінку та ставлення до праці має сім заохочень правами начальника відділення СВПС та три заохочення правами начальника установи. На виробництві не працевлаштований. У відношенні до персоналу установи грубості не проявляє, вимоги персоналу установи виконує під наглядом. Відповідно до ст. 65 КВК України участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не приймає. Участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу не приймає. У роботі самодіяльних організацій не приймає. Провину у скоєному злочині визнає, розкаюється, але робить це з метою отримання поблажливості.

17.05.2012 р. комісією установи відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст.ст. 100, 101 КВК України у вигляді зміни умов тримання, а саме переведення до колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання, як такому, що не стає на шлях виправлення.

15.05.2014 р. комісією установи відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 КК України у вигляді заміни невідбутої частини строку покарання більш м`яким.

За вироком суду судові витрати в дохід держави у сумі 376,62 грн. не відшкодовані.

Відповідно до довідки про заохочення та стягнення засуджений ОСОБА_3 має 10 заохочень, мав одне стягнення, яке погашене у встановленому законом порядку, а також догану за порушення форми одягу, накладеної 19.06.2015 р., яка не знята та не погашена. Крім того, має попередження за порушення форми одягу, застосоване 14.05.2015 р.

Поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання, в тому числі, що безпосередньо передує вирішенню питання про умовно-дострокове звільнення, не була стабільно позитивною та активною, про що свідчить те, що він не заслуговував на заохочення в період з 19.10.2011 по 27.06.2013 р.р., мав за цей час стягнення, яке на даний час погашене. Також не має заохочень в період з 10.07.2014 р. по теперішній час, має два стягнення за останній час. З січня 2015 року не працевлаштований. Посилання ОСОБА_3 на те, що він працевлаштований в оркестрі не відповідають дійсності, оскільки відповідних посад в установі немає, а участь в оркестровій діяльності має дозвільний характер.

У ході судового засідання засуджений ОСОБА_3 неодноразово бездоказово посилався на незаконні дії та вимоги адміністрації установи, де він відбуває покарання, заявляв невдоволення тим, що його залучають до виконання робіт у той час, коли дана установа не є виправно-трудовою. Також висловлював невдоволення тим, що незважаючи на те, що гроші на його утримання виділяються державою з його заробітної плати проводились утримання, пов`язані з його знаходженням в установі. Крім того, засуджений заперечував факти вчинення ним винних дій, за які до нього застосовувались дисциплінарні стягнення, при цьому зазначав різні причини, чому дані стягнення не оскаржені у встановленому законом порядку.

Суд вбачає у поведінці ОСОБА_3 , у тому числі й у судовому засіданні, прояви зневажливого ставлення до працівників установи, безвідповідального ставлення до встановленого в установі режиму відбування покарання. Так, під час проведення судового засідання засуджений намагався вручити посадовій особі установи листи, зафіксувавши це за допомогою відеоконференцзв`язку.

На фоні вищевикладених обставин, сумнівним та передчасним виглядають твердження захисника засудженого та самого засудженого про те, що ОСОБА_3 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та перевиховання і заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

При визначених обставинах, на теперішній час суд не знаходить достатньо підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_3 , оскільки встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не свідчать про його виправлення та перевиховання.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Запорізький районний суд Запорізької області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1