Справа
№-11-1216 2007р.
Головуючий у 1 інстанції - Шатковський С. В.
Категорія - ст. 162 ч.1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2007р.
Апеляційний суд Київської області в складі:

головуючого -
Миколюка О.В.,

суддів -
Шевченка О.В., Капічон О.М. ,

з участю
прокурора - Чупринської Є.М. ,

засуджених
ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянув
у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляціями засуджених
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вирок Макарівського районного суду Київської області від
09.08.2007 року щодо ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,
уродженця с. Б.Криниця Радомишльського району Житомирської області, не одруженого, мешканця АДРЕСА_1, не працюючого, неодноразово судимого,

-
засудженого за ст. 162 ч.1 КК України - до двох років обмеження
волі, за
ст. 296 ч.3 КК України - до двох
років шести місяців позбавлення волі. На підставі ст. 70
КК України покарання засудженому призначено за сукупністю злочинів шляхом
часткового складання призначених покарань у вигляді трьох років позбавлення
волі.

Відповідно
до вимог ст. 71 КК України до покарання
призначеного за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за
вироком Макарівського районного суду Київської області від 24.10.2005 року та
постанови цього ж суду від 26.09.2006 року і остаточне покарання засудженому
ОСОБА_1 визначено у вигляді трьох років шести місяців позбавлення волі.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, уродженця с Борщів Радомишльського району Житомирської області , українця,
гр. України, освіта середня, не одруженого, мешканця АДРЕСА_2, не працюючого, військовозобов'язаного, не маючого нагород, відповідно вимог ст. 89 КК України не судимого, засудженого

·
за ст. 162 ч.1 КК
України - до двох років обмеження волі,

·
за ст. 296 ч.2 КК України - до двох років
позбавлення волі.

На
підставі ст. 70 КК України остаточне покарання засудженому
призначено за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених
покарань у вигляді двох років шести місяців позбавлення волі.

Відповідно
до вимог ст. 96 КК України до ОСОБА_2

застосоване
примусове лікування від алкоголізму в місцях

позбавлення
волі.

Як
вбачається з вироку, 08.09.2006
року, в період часу з 06 до 08 год.,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, перебуваючи
в стані алкогольного сп'яніння, діючи групою осіб за попередньою змовою та
керуючись єдиним умислом на незаконне проникнення до житла, незаконно проникали до квартир ОСОБА_3 і
ОСОБА_4, чим порушили їх Конституційне
право на недоторканість житла,
передбачене ст. 30 Конституції
України.

Знаходячись
за адресою: АДРЕСА_3, з метою порушення
недоторканості житла, без дозволу
власника ОСОБА_3, шляхом злому запірного
пристрою вхідних дверей, ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 проникли до її квартири НОМЕР_1. На вимогу ОСОБА_3 залишити квартиру, не реагували. Продовжуючи свої злочинні
дії, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від квартири
ОСОБА_3 пройшли до квартири громадянина ОСОБА_4, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4. Шляхом
злому запірного пристрою вхідних дверей,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проникли без відома і дозволу господаря до його
квартири, чим знову порушили
недоторканість житла.

Крім
того, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння та
діючи разом, 08 вересня 2006 року, в період часу з 06 до 08 знаходячись за
адресою: АДРЕСА_3, грубо порушували
громадський порядок, не давали мешканцям
зазначеної квартири, а саме ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 спати. Виражаючи явну неповагу до суспільства, безпідставно чіплялися до ОСОБА_3, вимагали від неї іти з ними для розлиття
спиртних напоїв. На відмову, ОСОБА_1
став погрожувати фізичною розправою над нею та її співмешканцем, а ОСОБА_2 підтримував дії ОСОБА_1, вимагаючи від неї підкоритися та йти з ними.
Побоюючись побиття, ОСОБА_3 пройшла
разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_4. Знаходячись за вказаною
адресою, ОСОБА_1 продовжував хуліганські
дії, чіплявся до потерпілої, висловлювався на її адресу брутальною лайкою, примушував вживати алкоголь. Потім, бажаючи вступити з потерпілою в статеві
зносини, ОСОБА_1 дав зрозуміти ОСОБА_2, щоб він пішов та залишив потерпілу наодинці з
ним, а сам почав показувати свій
статевий орган та наносив їй удари по обличчю та тулубу, заподіявши тілесні ушкодження у вигляді
забоїв м'яких тканин із синцями в області обличчя і тулуба, які згідно висновку судово-медичної
експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень.

ОСОБА_2, продовжуючи свої хуліганські дії, знову повернувся до квартири ОСОБА_3 за
вищевказаною адресою, де із хуліганських
спонукань, грубо порушуючи громадський
порядок, став чіплятися до ОСОБА_5, який на той час знаходився у квартирі та спав. Став
вимагати від нього, щоб той більше не
співмешкав

з
ОСОБА_3, і пішов з її квартири та з
метою самовиразу вдарив два рази по тулубу ОСОБА_6

В
апеляції засуджений ОСОБА_2, не згідний
з вироком суду, вважає, що справа сфальсифікована, його вина у вчиненому не доведена у зв'язку з
чим просить справу направити на додаткове розслідування. Звертає увагу на
те, що суд не врахував стан його
здоров'я, так як на даний час у нього хвора
нога і він потребує лікування хірургічним втручанням.

Засуджений
ОСОБА_1, не оспорюючи доведеності вини та
юридичної кваліфікації, просить вирок
суду змінити і призначити більш м'яке покарання, мотивуючи тим, що суд не в повній мірі взяв до уваги дані
про його особу, і те, що він повністю визнав себе винним, розкаявся у скоєному, стверджує,
що в подальшому не буде вчиняти злочинів, оскільки став на шлях виправлення.

Заслухавши
доповідача, міркування прокурора, який заперечував проти задоволення
апеляцій, думку засуджених ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, які підтримали апеляції, дослідивши матеріали справи та обговоривши
доводи апеляцій, апеляційний суд
вважає, що апеляції не підлягають
задоволенню, виходячи зі наступного.

Як
встановлено перевіркою матеріалів справи,
судовий розгляд у ній проведено з дотриманням вимог
кримінально-процесуального законодавства,
спрямованих на всебічне, повне і
об'єктивне дослідження обставин справи.

Висновки
суду щодо доведеності винності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні зазначених у
вироку злочинів є обґрунтованими.

Доводи
апеляції ОСОБА_2 про те, що справа
сфальсифікована, його вина у вчиненому
не доведена є безпідставними.

Як
вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2
та ОСОБА_1 в ході досудового слідства, а
останній і в судовому засіданні повністю визнали себе винними по пред'явленому
обвинуваченню та дали розгорнуті покази про те,
що вони 08.09.2006 року, в період
часу з 06 до 08 год., перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, незаконно проникали до квартир ОСОБА_3 і
ОСОБА_4, а також скоїли хуліганські дії.

Ці
обставини підтвердили допитані в судовому засіданні потерпілі ОСОБА_3, ОСОБА_5, свідки ОСОБА_6,
ОСОБА_7, що саме засуджені
незаконно проникли до квартир та вчинили хуліганські дії за обставин, які викладені у вироку суду.

Крім
визнавальних показань засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в ході досудового слідства
і ОСОБА_1 в судовому
засіданні, показань потерпілих і
свідків, об'єктивність яких сумнівів не
викликає, суд поклав в основу вироку й
дані, що містяться у протоколах огляду
місця події від 9.09.2006 року, з яких
видно, що вхідні двері квартири АДРЕСА_3
та кв.АДРЕСА_4 мають пошкодження (а.с. 3,
6).

Суд
також обгрунтовано послався на висновок судово-медичної експертизи № 168 від
11.09.2006 року з якого видно, що у
ОСОБА_3 виявлені забої м'яких тканин із синцями в області обличчя і
тулуба, які відносяться до категорії
легких тілесних ушкоджень ( а.с. 28).

Таким
чином, суд перевіривши зібрані у справі
докази, дійшов правильного висновки щодо
доведеності винності засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчинених ними злочинах і
належним чином умотивував своє рішення,
яке, на думку апеляційного суду, є переконливим та законним.

Злочинні
дії ОСОБА_1 за ст. ст.
162 ч.1, 296 ч.3 КК України, а ОСОБА_23а
ст. ст. 162 ч.1,
296 ч.2 КК України судом кваліфіковані вірно.

Наведені
в апеляції ОСОБА_1 доводи, не є
достатніми для визнання їх такими, які
істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які давали б підстави для призначення йому більш
м'якого покарання.

При
призначенні покарання засудженим суд врахував ступінь небезпечності вчинених
ними злочинів, дані про їх особи, обставини що пом'якшують та обтяжують
відповідальність і призначив їм покарання,
відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України.

Разом з
тим, суд неправильно застосував до
засудженого ОСОБА_2 ч.1 ст. 96 КК України щодо примусового лікування його
від алкоголізму.

Оскільки, відповідно до вимог зазначеної статті, примусове лікування може бути застосоване
судом, незалежно від призначеного
покарання, до осіб, які вчинили злочини та мають хворобу, що становить небезпеку для здоров'я інших
осіб, а алкоголізм не входить до цього
переліку хвороб, тому таке рішення, в порядку
ст. 365 КПК України, апеляційний суд виключає з вироку суду.

На
підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 365, 366 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

апеляції
засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 -залишити без задоволення.

Вирок
Макарівського районного суду Київської області від 09.08.2007 року щодо ОСОБА_1
залишити без зміни, а щодо ОСОБА_2 -
змінити. В порядку ст. 365 КПК України виключити з вироку ст. 96
КК України щодо застосування до нього примусового лікування від алкоголізму.