Справа № 750/3606/14 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/16/2015
Категорія - ч. 4 ст. 368 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000019 від 20 січня 2014 року, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Красилівка Бахмацького району Чернігівської області, українця, громадянина України, розлученого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого в силу ст.89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, за апеляційними скаргами прокурора та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 жовтня 2014 року,

за участю прокурора ОСОБА_8 , ОСОБА_9

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 жовтня 2014 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України (в редакції від 18.04.2013 року) і призначено йому покарання у виді 2 років обмеження волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням функцій представника влади чи місцевого самоврядування, а також обіймати постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконувати такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом строком на 3 роки, та штрафу у сумі 10000 гривень.

Відповідно до ст. 72 КК України додаткове покарання ОСОБА_6 у вигляді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням функцій представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймати постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконувати такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом строком на 3 роки виконувати самостійно.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 постановлено обчислювати з моменту приведення вироку у виконання.

Запобіжний захід у виді застави до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 2459,28 грн. процесуальних витрат.

Арешт, накладений на майно: грошові кошти в сумі 800 грн., квартиру АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_6 , скасовано.

Питання про речові докази вирішено в порядку статті 100 КПК України.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_6 , працюючи з 01 серпня 2009 року на посаді заступника директора Департаменту агропромислового розвитку-начальника управління організаційно-кадрової роботи, врегулювання відносин власності, юридичного, інформаційно-комп`ютерного та господарського забезпечення Чернігівської обласної державної адміністрації, будучи державним службовцем 4 категорії 7 рангу, та маючи відповідно до Положення про управління організаційно-кадрової роботи, врегулювання відносин власності, юридичного, інформаційно-комп`ютерного та господарського забезпечення Департаменту агропромислового розвитку Чернігівської обласної державної адміністрації, затвердженого 14.02.2013 року, та розподілу обов`язків директора та заступників директора Департаменту агропромислового розвитку Чернігівської ОДА, затвердженого наказом директора Департаменту 01.02.2013 року, повноваження на здійснення заходів щодо врегулювання земельних і майнових відносин між колишніми членами колективних сільськогосподарських підприємств та їх правонаступниками в реформованих сільськогосподарських, міжгосподарських підприємствах агропромислового розвитку області (надання консультативної допомоги, виготовлення проектів документів), роздержавлення і приватизації майна в галузях агропромислового виробництва, розроблення типових форм установчих та інших документів для юридичних осіб системи агропромислового комплексу області, одержав від громадянки ОСОБА_10 120000 грн. за наступних обставин.

Влітку 2013 року на підставі звернення ОСОБА_10 щодо надання допомоги у вирішенні майнового спору між власниками майнових паїв та Приватного сільськогосподарського підприємства імені Щорса, директором якого вона являється, заступник директора Департаменту агропромислового розвитку начальник управління організаційно-кадрової роботи, врегулювання відносин власності, юридичного, інформаційно-комп`ютерного та господарського забезпечення Чернігівської ОДА ОСОБА_6 , відповідно до своїх службових повноважень, брав участь в загальних зборах власників майнових паїв колективного сільськогосподарського підприємства, за результатами яких прийнято рішення, яким частково визначено майно, що підлягає виділенню власникам майнових паїв та залагоджено виниклий конфлікт.

ОСОБА_6 , використовуючи повноваження, надані йому як службовій особі органу державної влади уповноваженого на реалізацію державної аграрної політики, в ході неодноразових зустрічей із ОСОБА_10 у с. Старі Боровичі Щорського району Чернігівської області та у приміщенні службового кабінету № 309, розташованого в адміністративній будівлі Департаменту агропромислового розвитку, за адресою: м.Чернігів, проспект Миру, буд.14, повідомив ОСОБА_10 , що вона повинна сплатити йому 120000 грн. боргу покійного чоловіка, а він візьме участь у врегулюванні майнових конфлікту на її користь, та підготує проекти документів з цього приводу, оскільки ні ОСОБА_10 , ні члени КСП не мали необхідних для цього знань.

Також ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_10 , що для використання наданих йому службових повноважень для вирішення майнового спору між власниками майнових паїв на користь ОСОБА_10 шляхом особистої участі в засіданні майнової комісії по розподілу майна колишнього КСП, останній, після вступу у спадщину свого чоловіка ОСОБА_11 , необхідно написати заяву на ім`я директора Департамента агропромислового розвитку, вказавши в ній суть питання.

Після цього, 31.01.2014 року ОСОБА_10 , знаходячись у службовому кабінеті ОСОБА_6 , написала відповідну заяву, датовану, за вказівкою останнього, 29.01.2014 року, яку в подальшому зареєстровано в журналі вхідної документації № Г/20 від 31.01.2014 р.

03.02.2014 року, близько 15-50 год., ОСОБА_10 прибула до службового кабінету № 309, розташованого в адміністративній будівлі Департаменту агропромислового розвитку Чернігівської ОДА в м. Чернігові, по проспекту Миру, буд. 14, де передала ОСОБА_6 обумовлену раніше суму грошових коштів в розмірі 120000 грн. Останній запевнив ОСОБА_10 , що в строк до 05.02.2014 року здійснить виїзд в с. Старі Боровичі Щорського району Чернігівської області, де з метою вирішення спірних питань на користь останньої зустрінеться із власниками майнових паїв колишнього колективного сільськогосподарського підприємства імені Щорса. При цьому ОСОБА_6 надав ОСОБА_10 підготовлені проекти документів щодо врегулювання майнових відносин між власниками майна КСП.

Не погоджуючись з рішенням суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий, яким ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах виконавчої влади та місцевого самоврядування, на підприємствах, установах та організаціях державної і комунальної власності, пов`язані із здійсненням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки та з конфіскацією майна. На підставі ст. 54 КК України призначити додаткове покарання у виді позбавлення 4 категорії 7 рангу державного службовця.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що висновки суду про доведеність вимоги обвинуваченого про сплату ОСОБА_10 120000 грн. саме як боргу цивільно-правового характеру та про недоведеність призначення грошових коштів одержаних ОСОБА_6 від ОСОБА_10 в сумі 120000 грн. як неправомірної вигоди ґрунтуються лише на показаннях обвинуваченого та не підтверджується жодним документом, а також не доведені і показаннями свідків. Показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 свідчать про існування між ОСОБА_6 і ОСОБА_11 грошових відносин, але конкретних умов надання і повернення грошей нікому з них не відомо; сама ОСОБА_10 та її син про наявність такого боргу нічого не знали. Вважає, що за умов не доведення існування самого боргу, виключається можливість доведення спрямованості умислу ОСОБА_6 на його одержання.

Не погоджуючись з вироком суду захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 за відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначає, що дії ОСОБА_6 по можливому одержанню від ОСОБА_10 120 000 грн. не можна визнавати як вимога в розумінні кримінального права, оскільки, дійсно, за відсутності документального підтвердження таких зобов`язань з боку ОСОБА_10 або її померлого чоловіка, ОСОБА_6 залишалось лише переконувати ОСОБА_10 іншими доказами не кримінального характеру в порядку позасудового врегулювання спірних правовідносин. Вказує, що головний свідок обвинувачення ОСОБА_10 неодноразово змінювала свої показання, не була послідовна у питанні призначення коштів, які вона вручила обвинуваченому у його робочому кабінеті. Зазначає, що висновки суду про те, що дії обвинуваченого спрямовані на одержання від ОСОБА_10 зазначених у вироку коштів, були пов`язані з його службовою діяльністю, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Дії обвинуваченого, які суд першої інстанції визнав встановленими, якщо вони навіть відповідають дійсності, не можуть утворювати склад злочину, у вчиненні якого ОСОБА_6 визнано винним. Крім того, у вироку відсутні будь-які обґрунтування призначення покарання у виді обмеження волі. Вказує, що при призначенні покарання ОСОБА_6 є раніше не судимою особою, даних про те, що він характеризується негативно, у справі немає, він працює і займається суспільно-корисною працею. Також зазначає, що в разі відсутності підстав для закриття даного кримінального провадження, при призначенні покарання просить врахувати те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, характеризується позитивно, працевлаштований та займається суспільно-корисною працею, обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості та призначити менш суворе покарання, в тому числі і із застосуванням ст. 75 КК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора обвинувачений та його захисник просять апеляційну скаргу прокурора в частині ухвалення нового вироку залишити без задоволення.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які просили задовольнити подану ними апеляційну скаргу та закрити кримінальне провадження в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, а апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив апеляційну скаргу адвоката залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав та показав, що з 2002-2003 років перебував у дружніх стосунках з ОСОБА_11 . У 2003 році на прохання останнього він надав 2000 доларів США на розвиток господарства, але даний внесок юридично оформлений не був. Також в 2009 році він позичав ОСОБА_11 5000 доларів США. Гроші були надані під умовою, що за ним у господарстві буде закріплено 40 голів худоби. За ці гроші ОСОБА_11 викупив майнові сертифікати на 40 корів. Після смерті ОСОБА_11 він неодноразового допомагав його дружині ОСОБА_10 розібратися у ситуації навколо боргів ПСП, і повідомив її про наявність боргу перед ним. Після продажу ОСОБА_10 поголів`я корів, частина яких належала йому, вони домовились, що ОСОБА_10 сплатить йому по 3000 грн. за корову, всього 120000 грн. Крім того, він позичав ОСОБА_15 на лікування 12000 грн., які передавав останньому його водій ОСОБА_16 . Також він їздив на збори власників майнових сертифікатів, а потім готував документи для виділення майна проекти протоколів зборів, актів прийому-передачі майна. ОСОБА_10 погодилась віддати заборговані кошти, і за ввесь час їх спілкування повернула частину боргу, а 120000 грн., що були передані в лютому 2014 року, це була інша частина боргу ОСОБА_11 . Повернення цих коштів він не ставив за умову повернення документів та ніяких грошей за допомогу у виділенні майна пайовикам він у ОСОБА_10 не вимагав. Наполягав на тому, що ніякого злочину не скоював

Проте, не дивлячись на не визнання ОСОБА_6 своєї вини його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, підтверджується іншими доказами у кримінальному провадженні.

Допитана в судовому засіданні апеляційного суду свідок ОСОБА_10 показала, що її чоловік був власником і директором приватного сільськогосподарського підприємства. В травні 2013 року він помер. В червні місяці 2013 року ОСОБА_6 приїжджав у господарство, оскільки він з покійним чоловіком вів справи підприємства та у нього знаходилась документів про право власності, в тому числі і про купівлю майнових паїв. На цій зустрічі, крім неї, були присутній її син та гол. бухгалтер підприємства, на якій вони обговорювали питання боргів підприємства. Гол. бухгалтер показала список осіб, кому підприємство винне кошти. Крім того, ОСОБА_6 просив повернути борг підприємцю ОСОБА_12 та підприємцю з м. Біла Церква, що вона в подальшому і зробила. Вона не пам`ятає, чи говорив ОСОБА_6 про борги перед ним. В подальшому вона звернулася до ОСОБА_6 за допомогою для з`ясування незрозумілих їй питань по розподілу майна з пайовиками ПСП. В липні 2013 року на її прохання ОСОБА_6 частково уладнав спір між пайовиками. В листопаді-грудні 2013 року спірна ситуація повторилась, і вона знову звернулась за допомогою до ОСОБА_6 , який їй повідомив, що вирішить спір, якщо вона надасть йому 120000 грн. Крім того, влітку 2013 року та в грудні 2013 року вона передавала ОСОБА_6 по 4000 грн.. Також ОСОБА_6 говорив їй, що йому належить 40 голів корів. Боргів за лікування покійного чоловіка ні вона, ні її чоловік перед ОСОБА_6 не мали, оскільки вони мали гроші на його лікування Поголів`я корів, які були у ПСП, вона продала, оскільки не мала кормів, грошима від продажу сплатила борги.

Також свідок ОСОБА_10 показала, що вона не знає за що 03.02.2014 року вона віддала ОСОБА_6 120 000 грн., але вказала, що вважає, що віддала їх за повернення документів по придбаним майновим паям, які перебували у ОСОБА_6 та за виготовлення ОСОБА_6 проектів документів.

В судовому засіданні апеляційного суду свідок ОСОБА_17 , син ОСОБА_10 , показав, що після смерті батька в конторі КСП була зустріч матері, головного бухгалтера та ОСОБА_6 , під час якої, у його присутності, ОСОБА_6 говорив матері про борг батька перед підприємцями та перед ним за лікування батька. ОСОБА_6 брав участь у діяльності КСП та у врегулюванні конфліктів. У 2013-2014 роках він отримував електронною поштою від обвинуваченого проекти документів щодо виділення майна КСП пайовикам. На зборах членів КСП виступав ОСОБА_6 , виступ якого був направлений на задоволення інтересів обох сторін, як КСП так і пайовиків. Упередженості щодо однієї зі сторін конфлікту у виступах Кочерги він не бачив. Зі слів матері йому відомо, що гроші вона передала ОСОБА_6 за передачу документів, які були у нього.

Також свідок ОСОБА_17 в суді апеляційної інстанції заявив, що він не знає про борги ПСП перед ОСОБА_6 , проте відповідно до технічного запису судового процесу свідок ОСОБА_17 у суді 1 інстанції вказував, що зі слів матері йому відомо про наявність боргу перед ОСОБА_6 , а також вказував, що він та його мати не знали про наявність вдома значної суми грошей, яку знайшли за підказкою ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_18 , працівник відділу Департаменту агропромислового розвитку Чернігівської обласної державної адміністрації, в судовому засіданні апеляційного суду показав, що в 2013-2014 роках його безпосереднім керівником був ОСОБА_6 . За дорученням обвинуваченого восени 2013 року та на початку 2014 року він відправляв у електронному вигляді документи, в тому числі і в у м. Щорс, зміст яких йому не відомий.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_19 , сільський голова Староборовицької сільської ради, показала, що протягом 2010-2014 років під час проведення зборів членів КСП, директором якого був ОСОБА_11 , на яких вирішувалось питання про виділ в натурі майна деяким власникам майнових сертифікатів, був присутній ОСОБА_6 , який займався всією документацією КСП. Останнього вона сприймала як приватну особа, хоча на зборах його представляли як посадову особу Чернігівської облдержадміністрації. На зборах ОСОБА_6 пропонував варіанти вирішення спорів, а пайовики самостійно приймали рішення, без будь-якого тиску з боку обвинуваченого. У ОСОБА_6 та ОСОБА_11 були дружні стосунки, він захищав його інтереси. Зі слів ОСОБА_11 їй відомо, що документи виготовляв ОСОБА_6 . Після смерті ОСОБА_11 його дружина також зверталася до ОСОБА_6 з метою врегулювання конфліктів.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні апеляційного суду показав, що займається розведенням великої рогатої худоби. У 2010 році обвинувачений запропонував сприяти у закупівлі худоби за помірними цінами. Він дав ОСОБА_6 3000 доларів США для передачі власнику одного господарства у Щорському районі Чернігівської області для придбання корів. Однак, у 2013 році повідомив, що даний власник помер, а його дружина продала корів іншому покупцеві.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні апеляційного суду показав, що з 2010 року по 2014 рік працював водієм Чернігівської облдержадміністрації. ОСОБА_6 з ОСОБА_11 перебували у гарних стосунках, останній часто приїжджав до обвинуваченого. ОСОБА_11 вирощував поголів`я худоби, що частково належало обвинуваченому, про що йому відомо зі слів ОСОБА_11 . Також він за дорученням обвинуваченого відвозив 10000 грн. ОСОБА_11 на лікування. Після смерті ОСОБА_11 його дружина пообіцяла повернути борг, частину якого віддала восени 2013 року.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні апеляційного суду показав, що був власником майнових паїв КСП ім. Щорса. Йому відомо про дружні стосунки покійного ОСОБА_11 з ОСОБА_6 . Зі слів ОСОБА_6 , йому відомо про спільну справу з ОСОБА_11 , а також про наявність боргу ОСОБА_11 перед ОСОБА_6 . За життя, на протязі останніх 3 років, ОСОБА_11 мав перед ним борг в сумі 90 000 грн. за придбані у нього майнові паї. Оскільки дія договору про передачу коштів за придбані ОСОБА_11 майнові паї закінчилась, а ОСОБА_6 був присутнім при його укладенні, він звертався до ОСОБА_6 з проханням посприяти у поверненні боргу. Після його звернення до ОСОБА_6 дружина покійного повернула йому борг.

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_21 показав, що був присутній при передачі ОСОБА_6 грошових коштів ОСОБА_11 . Їх кількості та призначення йому не відомо.

Свідок ОСОБА_22 , колишня дружина обвинувачена, суду першої інстанції показала, що у період шлюбу вони підтримували дружні стосунки з сім`єю ОСОБА_23 . ОСОБА_11 запропонував їм вкласти 2000 доларів США у статутний фонд його приватного сільськогосподарського підприємства, що і було зроблено. У 2010 році ОСОБА_6 , незважаючи на її заперечення, позичив 5000 доларів США ОСОБА_11 у зв`язку з фінансовими труднощами.

Беручи до уваги наведені вище показання обвинуваченого та свідків, а також враховуючи, що свідок ОСОБА_10 поряд з іншим зазначала, що не знала призначення коштів, переданих обвинуваченому /віддала їх за повернення ОСОБА_6 документів по придбаним майновим паям, за виготовлені ОСОБА_6 проекти документів/, колегія суддів погоджується з критичним ставленням суду першої інстанції до показань останньої щодо одержання ОСОБА_6 від неї саме неправомірної вигоди в розмірі 120000 грн.

Також аналізуючи показання свідків колегія суддів приходить до переконання, що вони прямо і побічно свідчать про обізнаність ОСОБА_6 у фінансово-господарській діяльності КСП ім. Щорса, директором та власником якого був ОСОБА_11 , в тому числі і борговими зобов`язаннями останнього з пайовиками та іншими підприємцями, а також вказують на опосередковану участь обвинуваченого у діяльності підприємства ОСОБА_11 , зокрема і у наданні останньому грошових коштів, що на думку колегії суддів, свідчить про існування між ОСОБА_6 та ОСОБА_11 грошових відносин, про існування яких також йде мова і у апеляційній скарзі прокурора.

Відповідальність за одержання хабара настає лише за умови, що посадова особа одержала його за виконання чи невиконання таких дій, які вона могла або повинна була виконати з використанням наданої їй влади або організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або хоч і не мала повноважень вчинити відповідні дії, але через своє посадове становище могла вжити заходів до їх вчинення іншими посадовими особами (абзац перший пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №5 «Про судову практику у справах про хабарництво»). Склад цього злочину має місце лише в тих випадках, коли посадова особа одержала хабар для себе особисто, або в інтересах близьких їй осіб. Дача і одержання хабара тісно пов`язані з намірами осіб, що вчинили ці злочини. Хабар має місце в тому випадку, коли умови незаконного отримання посадовою особою матеріальних цінностей, хоча спеціально і не обговорювалися, але винний усвідомлював, що йому дають хабар з метою задоволення тих чи інших інтересів хабародавця чи третіх осіб.

Відповідно з ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до п.п. 1, 10 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться верховенство права і презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви стосовно доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи покази обвинуваченого ОСОБА_6 , який стверджує, що його дії були направлені на отримання грошових коштів, які був винен йому покійний ОСОБА_11 , покази наведених свідків, а також наведені положення Конституції України та Законів України колегія суддів прийшла до висновку, що обвинуваченням не доведено, що одержання ОСОБА_6 коштів було пов`язано з отриманням саме неправомірної вигоди.

Відповідно до ст. 364 КК України, вчинення службового зловживання шляхом використання посадовою особою даних йому повноважень може бути за умови, якщо таке діяння було обумовлено його службовим становищем та пов`язане із здійсненням ним своїх службових обов`язків. Даний злочин є умисний, при цьому для його здійснення необхідна наявність в діях винної особи певних мотивів.

Показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_17 , ОСОБА_24 , ОСОБА_19 , ОСОБА_25 свідчать про зацікавленість ОСОБА_6 у вирішенні майнового конфлікту на користь ОСОБА_10 та про те, що виконання своїх службових обов`язків обвинувачений пов`язав з передачею йому грошових коштів. Про це також свідчать самі дії обвинуваченого. Так, після отримання заяв про допомогу у вирішенні майнового спору щодо КСП ім.Щорса ОСОБА_6 в порушення ст.16-1 Закону України «Про державну службу», ст.15 Закону України «Про правила етичної поведінки» та Загальних правил поведінки державного службовця не доповів про наявність у нього особистого майнового інтересу (на значну суму) у майні даного КСП чи фізичної особи, не повідомив про це інших заявників; особисто провів роботу про врегулюванню даного конфлікту, хоча Департамент агропромислового розвитку Чернігівської обласної державної адміністрації мав інших фахівців з цього напрямку; запропонував варіант розподілу майна, що влаштовував ОСОБА_10 , проводив роботу по підготовці проектів документів щодо виділення майна власникам майнових сертифікатів тривалий час; мав багаторазові зустрічі наодинці з ОСОБА_10 , в тому числі у м. Чернігові, хоча окрім неї заявниками були ще принаймні 14 осіб, остаточно передав документи про право власності на майнові паї та підготовлені ним проекти документів ОСОБА_10 тільки і безпосередньо після отримання від неї 120000 грн. Тобто, дії ОСОБА_6 здійснювалися саме всупереч інтересам служби.

Оцінивши всі докази у кримінальному провадженні колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 з ч. 4 ст. 368 КК України на ч. 1 ст. 364 КК України, як зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з корисливих мотивів використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, яке заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом правам, свободам та інтересам потерпілого, а також завдало істотної шкоди авторитету та престижу державної установи Чернігівської обласної державної адміністрації.

Невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини колегія суддів розцінює як захисну версію з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 94 КПК України, суд оцінив зібрані у кримінальному провадженні докази і дав у вироку аналіз усіх доказів, які підтвердили винуватість обвинуваченого. При цьому суд на виконання вимог закону мотивував у вироку прийняття одних і відхилення інших доказів та поклав в основу вироку лише належні та допустимі докази, досліджені в судовому засіданні.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції повно та об`єктивно досліджені обставини кримінального провадження і є безпідставними доводи апелянтів про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі про необґрунтованість та безпідставність перекваліфікації дій ОСОБА_6 з ч. 4 ст. 368 КК України на ч. 1 ст. 364 КК України, на думку колегії суддів не заслуговують на увагу у спростовуються вище вказаними доказами, які узгоджуються між собою.

Також колегією суддів не приймає до уваги і доводи захисника про те, що дії ОСОБА_6 спрямовані на одержання від ОСОБА_10 коштів не були пов`язані з його службовою діяльністю, оскільки зазначене відповідає фактичним обставинам провадження та підтверджується доказами, зібраними у кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд, у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу винного, який раніше не судимий, його сімейний та майновий стан, стан здоров`я, вік, характеризуючи дані та призначив йому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 364 КК України, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Своє рішення щодо виду та розміру покарання суд належно мотивував, воно відповідає вимогам закону щодо мети покарання. Колегія суддів погоджується з таким рішенням і не вбачає підстав для пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання,

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не вбачається, тому вирок суду є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4