Справа № 1-1108 /
В И Р О К

І М Е
Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада
2008 року.
Білоцерківський міськрайонний суд
Київської області

в складі :

головуючого
_________________судді СЛИВКИ В.В.

при
секретарі_________________КАСЬЯНОВИЧ
Т.В.

з участю прокурора____________ГАЄВСЬКОГО О.М.

захисників___________________
ОСОБА_1. та ОСОБА_2.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу про
обвинувачення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Білої Церкви,
Київської області, українця, громадянина України, позапартійного, з середньою
освітою, всилу ст. 89 КК України не маючого судимості, неодруженого, працюючого
збірником меблів ПП "Різник",
мешканця АДРЕСА_1, і

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Білої
Церкви, Київської області, українця, громадянина України, позапартійного, з
неповною середньою освітою, учня 12-го класу Білоцерківської вечірньої ЗОШ № 1,
не одруженого, засудженого 15.06.2007 року Білоцерківським міськрайонним судом
Київської області за ст.ст. 186 ч.2, 185 ч.3,, 70 КК України до 4-х років
позбавлення волі і на підставі ст. 104 КК України звільненого від відбування
призначеного покарання пз випробуванням та іспитовим терміном 2 роки, не
працюючого, мешканця АДРЕСА_2, -

Обох у вчиненні злочину,
передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України, -

в с т а н о в и в :

16 серпня 2007 року, близько І6 год., неповнолітні ОСОБА_3. та ОСОБА_4.,
проходячи розташованим на вул. Дружби у м. Білій Церкві мостом через річку
Рось, помітивши в руках у неповнолітнього ОСОБА_5., який рухався їм назустріч,
мобільний телефон, вирішили відкрито заволодіти ним.

З цією метою ОСОБА_3. та ОСОБА_4.
підійшли до ОСОБА_5. і, зупинивши його, завели з ним розмову, під час якої
ОСОБА_3. попросив у останнього мобільний телефон нібито для того, щоби
роздивитися його, а коли ОСОБА_5. передав ОСОБА_3. свій мобільний телефон,
марки "Сіменс М-65", вартістю 660 грн., ОСОБА_3. і ОСОБА_4., здійснюючи психологічний тиск на потерпілого з метою
утримання у себе вказаного телефона, почали голузувати з останнього.

Потерпілий став наполягати на
поверненні свого мобільного телефона, однак ОСОБА_3., за моральної підтримки
ОСОБА_4., котрий, знаходячись поряд, спостерігав за навколишньою обстановкою та
продовжував глузувати з ОСОБА_5., застосовуючи фізичне насильство, що не є
небезпечним для життя та здоров”я, обхватив потерпілого руками за тулуб і,
припіднявши та перехиливши через перила мосту,
пригрозив, що скине його з мосту, хоча удійсності такого наміру не мав.

ОСОБА_5., злякавшись погроз
ОСОБА_3., перестав вимагати повернення свого мобільного телефона і підсудні,
відкрито заволодівши вказаним мобільним телефоном зі стартовим пакетом, який
будь-якої цінності для потерпілого не являє, покинули місце події, завдавши
матері неповнолітнього потерпілого - ОСОБА_5., котрій належав указаний телефон,
збитків у сумі 660 грн..

Викрадений у ОСОБА_5. мобільний
телефон ОСОБА_4. та ОСОБА_3. цього ж дня віддали знайомому ОСОБА_4. для
продажу.

Підсудний ОСОБА_3. фактично
повністю визнав себе винним у скоєному і показав, що дійсно 16.08.2007 року,
близько І6 год., разом з ОСОБА_4. проходив мостом через річку Рось. Помітивши неповнолітнього ОСОБА_5., з яким раніше не були знайомі, вони
зупинили його і, намагаючись розговорити останнього, попросили у нього спочатку
цигарку, а потім гроші в сумі 2 грн.. Потім вони запитали в ОСОБА_5. котра
година і той дістав з кишені мобільний телефон. Побачивши телефон він вирішив
забрати його у потерпілого і попросив у останнього дозволу роздивитись його.
Потерпілий передав йому свій мобільний телефон марки "Сіменс М-65" і
він спочатку зробив вигляд, що роздивляється його, а потім поклав телефон собі
до кишені.

ОСОБА_4. весь час стояв поряд і
сміявся з ОСОБА_5..

Потерпілий просив повернути йому
вказаний мобільний телефон, тоді він взяв останнього руками за тулуб, припідняв
його і, притиснувши до перил, пригрозив жартома, що може скинути його з мосту.
Після цього ОСОБА_5. перестав вимагати повернення його мобільного телефона і
він разом з ОСОБА_4. пішов з місця події. При цьому вони пообіцяли потерпілому, що наступного дня
повернуть йому вказаний телефон, однак цього ж дня на пропозицію ОСОБА_4.
поїхали на ринок і там віддали викрадений у потерпілого телефон знайомому
ОСОБА_4. дл япродажу.

Підсудній ОСОБА_4. також
фактично повністю визнав себе винним у скоєному і показав, що після того, як
вони підійшли до ОСОБА_5., ОСОБА_3. спочатку попросив у останнього цигарку,
потім запитав котра година і попросив
подивитися його мобільний телефон. Отримавши від потерпілого телефон ОСОБА_3. поклав його собі до кишені і він, зрозумівши,
що останній вирішив заволодіти ним, фактично приєднався до його дій.

ОСОБА_5. почав вимагати у них
повернути йому телефон, однак ОСОБА_3. обхватив його руками за тулуб і,
припіднявши, притиснув до перил та пригрозив жартома, що скине його з мосту,
після чого потерпілий перестав вимагати повернення телефона і вони пішли з
місця події. При цьому пообіцяли потерпілому, що наступного дня повернуть йому
вказаний телефон. Однак відразу ж поїхали на ринок і там віддали викрадений
мобільний телефон його наглядно знайомому для продажу.

Окрім визнання ОСОБА_3. та ОСОБА_4.
вина підсудних у вчиненому підтверджується зібраними у справі доказами.

Так неповнолітній потерпілий
ОСОБА_5. показав, що вказаного дня, близько 16 год., прямуючи додому,
проходив по мосту через річку Рось у напряму Заріччя, коли до нього підійшли
ОСОБА_3. і ОСОБА_4.. ОСОБА_3. запитав, чи є у нього закурити, потім
запитав чи має він 2 грн., після цього
запитав котра година. Він вийняв з кишені свій мобільний телефон, марки
"Сіменс М-65", вартістю 660 грн., і, подивившись на годинник,
повідомив останньому час. Після цього ОСОБА_3. попросив у нього телефон
подивитися. Спочатку він відмовив підсудному, але той настояв, пригрозивши, що
скине його з мосту, і він віддав свій телефон
останньому до рук. ОСОБА_4. при
цьому стояв поряд, наглядав за всім і глузував з нього.

ОСОБА_3. оглянув телефон і поклав
його до своєї кишені. Зрозумівши, що
підсудні хочуть заволодіти його телефоном, він
почав просити їх повернути його йому. Однак ОСОБА_3. взяв його руками за
тулуб, припідняв і, притиснувши до перил, пригрозив, що скине його з мосту,
якщо він не перестане вимагати повернення телефона, після чого відразу ж
відпустив його. Злякавшись він більше
нічого не говорив підсудним і останні пішли від нього. Він деякий час йшов за
ОСОБА_3. та ОСОБА_4., просив повернути телефон, але підсудні сказали, що
повернуть його наступного біля пам”ятника, якщо він принесе їм пива, і він
пішов додому. Наступного дня взяв пиво і прийшов у визначений час до вказаного
пам”ятника, однак ОСОБА_3. та ОСОБА_4.
до місця зустрічі не прийшли.

Законний представник неповнолітнього
потерпілого - ОСОБА_6. показала, що після того, як син, повернувшись додому,
розповів їй про обставини викрадення у нього мобільного телефона, наступного
дня вони удвох пішли до умовленого місця, однак ні ОСОБА_3., ні ОСОБА_4. туди не прийшли. Після цього вони
звернулисдо міліції. На даний час збитки
їм відшкодовано, претензій до підсудних вони не мають.

Підтвердженням вини ОСОБА_3. та
ОСОБА_4. у скоєному є також:

- протоколи
основного і додаткового огляду місця події - ділянки мосту через річку Рось, де
16.08.2007 року, близько 16 год., підсудні відкрито викрали у потерпілого
ОСОБА_5. мобільний телефон 17.08.2007 р. "Сіменс М-65", вартістю 660
грн. (т. 1 а.с. 5, 212-214);

- письмова заява ОСОБА_5. про
викрадення мобільного телефона у її неповнолітнього сина (т. 1 а.с. 4);

- протоколи впізнання потерпілим
ОСОБА_5. по фотографіях ОСОБА_4. та ОСОБА_3. як осіб, котрі 16.08.2007 року,
близько 16 год., на мосту через річку Рось із застосуванням погроз забрали у
нього мобільний телефон (т. 1 а.с. 25,
26);

-
протоколи відтворення обстановки та обставин події з участю підсудних
ОСОБА_3. та ОСОБА_4., потерпілого ОСОБА_5., котрі на місці події, у присутності
захисників та понятих, добровільно, без будь-якого стороннього тиску, детально
розповіли про обставини заволодіння мобільним телефоном потерпілого і вказали
місце, де сталась указана подія (т. 1
а.с. 82-84, 97-99, 218-220);

- найперші пояснення ОСОБА_3. та
ОСОБА_4. (т. 1 а.с. 9,8) та протоколи допитів їх у якості підозрюваних та
обвинувачених, під час яких останні, добровільно і у повному обсязі визнаючи
себе винними у вчиненому, у присутності своїх захисників та законних
представників детально розповіли про обставини заволодіння мобільним телефоном
потерпілого ОСОБА_5., підтвердили наявність між ними попередньої змови щодо
вчинення зазначеного злочину /т. 1 а.с. 37-38, 46-47, 56-58, 65-67, 80-81,
95-96, 229, 238);

- протоколи
очних ставок між ОСОБА_3. та ОСОБА_5. (т.1 а.с. 72), між ОСОБА_4. та
ОСОБА_5. (т.1 а.с. 73), під час яких потерпілий викрив підсудних у вчиненному
щодо нього, а підсудні його покази підтвердили;

- протокол очної ставки між
ОСОБА_3. та ОСОБА_4., під час якої підсудні викрили один-одного у вчиненні
злочину щодо потерпілого ОСОБА_5. (т. 1 а.с. 71);

- копія вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від
15.06.2007 року, який свідчить про те, що ОСОБА_4. раніше вже скобював злочини,
пов”язані викраденням (як таємним, так і відкритим) чужого майна (т. 1 а.с.
110-111).

Таким чином суд, дослідивши зібрані у
справі докази та належним чином оцінивши їх, дійшов висновку про те, що вина
ОСОБА_3. та ОСОБА_4. у вчиненні інкримінованого їм злочину доведена в судовому
засіданні в повному обсязі пред”явленого обвинувачення, і що дії обох підсудних
вірно кваліфіковані досудовим слідством за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите
викрадення чужого майна - грабіж, поєднаний з насильством, що не є небезпечним
для життя та здоров'я потерплого, вчинений за попередньою змовою групою осіб, а
ОСОБА_4- ще й повторно.

Доводи ОСОБА_3. та ОСОБА_4. про
відсутність, нібито, між ними попередньої змови щодо пограбування ОСОБА_5. спростовуються їх власними показами на
досудовому слідстві, де останні у присутності своїх захисників стверджували, що
зазделегідь прийняли рішення про заволодіння мобільним телефоном потерпілого,
після того, як помітили його у останнього в руках /т. 1 а.с. 37-38, 46-47,
56-58, 65-67, 80-81, 95-96, 229, 238/, а також показами потерпілого, котрий
ствердив, що до зустрічі з підсудними тримав телефона в руках, а після того, як
помітив останніх - сховав його до кишені, звідки дістав указаного телефона вже на вимогу підсудних. Тому суд зазначені доводи підсудних оцінює критично і
вірить їх показам на досудовому слідстві.

Обираючи підсудним покарання суд
враховує характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, пом”якшуючі
та обтяжуючі їх відповівдальність обставини, особистості підсудних.

ОСОБА_3. не судимий, злочин скоїв
будучи неповнолітнім, фактично повністю визнав себе винним та щиросердно
розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно
відшкодував потерпілому завдані збитки, є потерпілим наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС.

Наведені обставини суд визнає
такими, що пом”якшують відповідальність підсудного.

ОСОБА_3. працевлаштований, по роботі
і за місцем проживання характеризується
позитивно.

Наданий суду досудовий звіт Білоцерківського міжрайонного відділу
кримінально-виконавчої інспекції та аналіз
зібраної стосовно ОСОБА_3. інформації свідчить про доцільність
застосування до останнього покарання, не пов'язаного з позбавленням волі.

ОСОБА_4. є неповнолітнім, також
фактично повністю визнав себе винним та щиросердно розкаявся у вчиненому,
активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував потерпілому завдані
збитки, є потерпілим від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Нещодавно,
26.10.2008 року, останній переніс смерть матері. Батько підсудного страждає
психічним захворюванням.

Наведені обставини суд визнає
такими, що пом”якшують відповідальність неповнолітнього підсудного.

ОСОБА_4. у даний час навчається у
вечірній школі з денним режимом навчання. За місцем навчання, проживання та за
місцем відбування покарання останній характеризується вцілому позитивно.

Наданий суду досудовий звіт
Білоцерківського міжрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції та
аналіз зібраної стосовно ОСОБА_4. інформації свідчить про доцільність
застосуваня до останнього покарання, не пов'язаного з позбавленням волі.

Суд, приймаючи до уваги викладене,
зважаючи на незначну вартість викраденого підсудними майна, на відсутність у
ОСОБА_3. та ОСОБА_4. будь-яких обтяжуючих їх відповідальність обставин, на
думку представника служби у справах дітей, котра просить не позбавляти
підсудних волі і гарантує належну поведінку та виправлення останніх при
залишенні останніх на волі, враховуючи побажання потерпілого та його законного
представника, котрі також не вимагають суворого покарання для підсудних, а
також запевнення ОСОБА_3. та ОСОБА_4., котрі, провівши під час досудового
слідства та судового розгляду справи тривалий час, майже півроку, під вартою у
слідчому ізоляторі, зробили з указаного належні висновки і обіцяють не
допускати в майбутньому будь-яких правпорушень,
вважає, що виправлення обох підсудних можливе без ізоляції від
суспільства.

З урахуванням викладеного суд,
зважаючи на відсутність у чинному законодавстві заборони повторного
застосування до осіб, засуджених до покарання з випробуванням та іспитовим
терміном, ст. 75 та ст. 104 КК України, вважає за можливе застосувати до
ОСОБА_3. та, впопрядку виключення, до ОСОБА_4. ст. 104 КК України і,
призначивши обом покарання у виді позбавлення волі, звільнити їх від відбування
призначених покарань з випробуванням та іспитовим терміном, з покладенням
обов”язків, передбачених ст. 76 КК України.

При цьому, зважаючи на наявність у
ОСОБА_3. та ОСОБА_4. декількох, перелічених вище, обставин, що пом”якшують
покарання та істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину, враховуючи
особистості підсудних, їх вік та критичне ставлення до вчиненого, суд вважає за
необхідне застосувати до обох підсудних ст. 69 КК України і призначити їм
покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ст. 186 ч. 2 КК
України.

Невідбуте ОСОБА_4. покарання за
вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.06.2007
року суд вважає за необхідне, відповідно до вимог ст. 71 КК України, приєднати
частково до покарання, призначеного останньому цим вироком.

Цивільний позов законного
представника потерпілого - ОСОБА_6., на суму 660 грн., розгляду не підлягає у
зв”язку з повним відшкодуванням підсудними завданих останній збитків під час досудового слідства (а.с. 100).

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.323,324 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :

Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК
України, і призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у
виді 1(одного) року 6 (шести) місяців
позбавлення волі.

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні
злочину, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України, і призначити йому покарання, із
застосуванням ст. 69 КК України, у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Всилу ст. 71 КК України приєднати
частково до призначеного ОСОБА_4. покарання невідбуте ним покарання за вироком
Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.06.2007 року і
остаточно до відбування останньому визначити покарання у виді 4 (чотирьох)
років та 1 (одного) місяця позбавлення волі.

На підставі ст. 104 КК України
звільнити ОСОБА_3. та ОСОБА_4. від відбування призначених їм покарань з випробуванням
та іспитовим терміном 2 роки кожному, зобов”язавши засуджених не виїжджати за
межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої
системи, повідомляти вказані органи про зміну місць проживання і регулярно
з”являтись на реєстрацію.

Контроль за поведінкою засуджених
покласти на кримінально-виконавчу інспекцію за місцем їх проживання.

Речовий доказ по справі, ксерокопію
гарантійного талону до мобільного телефону, залишити при справі.

Запобіжний захід обом засудженим до
набрання вироком чинності залишити попередній - підписку про невиїзд з
постійного місця проживання .

Вирок може бути оскаржений до
апеляційного суду Київської області, через Білоцерківський міськрайонний суд,
протягом 15 діб.

С У Д Д Я :