АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/926/15 Справа № 191/655/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 червня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Дніпропетровської області
у складі головуючого- судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі- ОСОБА_5
за участю обвинувачених, стосовно яких винесено обвинувальний вирок- ОСОБА_6 та ОСОБА_7
захисників- адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9
потерпілої- ОСОБА_10
прокурорів- ОСОБА_11 , ОСОБА_12
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця, с.Васильківка Васильківського району Дніпропетровської області, раніше не судимого,-
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця с.Васильківка Васильківського району Дніпропетровської області, с силу ст.89 КК України раніше не судимого,-
В С Т А Н О В И Л А:
В апеляції /а.с.122 т.3/ обвинувачений ОСОБА_7 , стосовно якого ухвалено обвинувальний вирок за ч.2 ст.121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років, просить вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2015 року- скасувати та направити кримінальне провадження на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, оскільки на його думку як досудове так і судове слідство було проведено з порушенням норм закону, внаслідок чого було прийняте рішення, яке не відповідає фактичним обставинам по справі.
В доповненні до апеляційної скарги /а.с.170-171 т.3/ обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду першої інстанції та справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, оскільки на його думку суд не взяв до уваги його покази та покази свідків, які як і під час досудового розслідування та судового слухання надавали неправдиві покази, а висновок експерта суперечить процесуальним нормам. Крім того матеріали справи досліджені з обвинувальним уклоном, внаслідок чого висновок суду не відповідає фактичним обставинам по справі. Також апелянт вказує, що, при винесенні рішення суд не взяв до уваги особу обвинуваченого та обставини, які б пом`якшували йому покарання.
В апеляції /а.с.145-147 т.3/ захисник- адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , стосовно якого ухвалено обвинувальний вирок та призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі, просить скасувати вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2015 року та винести виправдувальний вирок у відношенні вказаного. В обґрунтування своїх вимог апелянт вказує, що дане судове рішення засноване на припущеннях, а не на прямих доказах, що є протиріччям ст.62 Конституції України. Сторона захисту стверджує, що покази свідків, які були допитані у ході судового слухання є суперечними. Так, суд не надав належної оцінки показам свідка ОСОБА_13 , яка на думку апелянта у ході судового слухання надавала різні версії, щодо подій, які відносяться до даного провадження, а всупереч цього визнав покази вищевказаного свідка допустимими. Крім того висновки суду суперечать свідченням свідка ОСОБА_14 ( ОСОБА_15 ). Відповідно до пояснень свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 захисник стверджує, що останні вказували на те, що ОСОБА_18 та ОСОБА_6 після того, коли стягли потерпілого з дороги в кювет, відразу піднялися на дорогу, тобто з вище наведено сторона захисту вбачає, що з потерпілим ніхто не залишався. Також, захисник вказує, що слідчі експерименти від 17 жовтня 2013 року, які були проведені під час досудового слідства ставлять під сумнів нанесення будь-яких тілесних ушкоджень потерпілому обвинуваченим ОСОБА_6 , а покази обвинуваченого ОСОБА_7 лише підтверджують те, що останній дає такі пояснення, які б у подальшому допомогли йому уникнути відповідальність за дане правопорушення. Крім того захисник вбачає порушення судом права на захист його підзахисного, в частині відмови у проведенні судово-медичної експертизи з приводу неможливості нанесення ударів потерпілому, а всупереч цього судом було здійснено функцію обвинувачення.
При розгляді справи судом апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник- адвокат ОСОБА_8 підтримали апеляційні вимоги, заявлені захисником, прохали вирок суду скасувати, а провадження стосовно ОСОБА_6 закрити, посилаючись при цьому на доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника, вирішення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 залишили на розгляд суду.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник- адвокат ОСОБА_9 підтримали апеляційні вимоги обвинуваченого, посилаючись на доводи, викладені в його апеляційних скаргах, прохали вирок суду скасувати, призначивши новий судовий розгляд у суді першої інстанції. За погодженням з обвинуваченим захисник відкликав свою апеляційну скаргу, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 залишили на розгляд суду.
Потерпіла ОСОБА_10 прохала призначити обвинуваченим більш суворе покарання.
Прокурор, який приймав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції прохав вирок суду першої інстанції залишити без змін, як законний, обґрунтований та справедливий, а апеляції обвинувачених та захисника ОСОБА_8 - залишити без задоволення, обґрунтовуючи свою заяву тим, що суд першої інстанції у повній мірі з`ясував всі обставини скоєного ОСОБА_7 та ОСОБА_6 кримінального правопорушення, та з врахуванням осіб обвинувачених призначив останнім покарання. яке відповідає вимогам ст.50 КК України та ст.65 КК України.
Стосовно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 судом першої інстанції винесено обвинувальний вирок за те, що 16 жовтня 2013 року, приблизно о 22 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, після сумісного вживання спиртного з ОСОБА_7 , ОСОБА_19 , які також перебували в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території подвір`я домоволодіння АДРЕСА_1 , де між ОСОБА_7 та ОСОБА_19 стався конфлікт та словесна сварка, під час якої ОСОБА_19 вийшов за територію подвір`я вказаного домоволодіння, при цьому ОСОБА_7 і ОСОБА_6 наздогнали ОСОБА_19 , де у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_19 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , діючи умисно, наніс ОСОБА_19 почергово правою та лівою рукою по обличчю два удари. Від отриманих ударів потерпілий впав на землю, а ОСОБА_7 продовжуючи свої злочинні дії, умисно наніс удар правою ногою по тулубу потерпілого, потім правою рукою взяв ОСОБА_19 за волосся та головою вдарив об дерев`яний паркан. Після чого ОСОБА_7 продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_19 , діючи умисно, в присутності ОСОБА_6 , який усвідомлював протиправний характер його дій, взяв дерев`яну палицю з паркану поблизу, якою умисно наніс не менше двох ударів по тулубу потерпілого. Після нанесених ударів та отриманих тілесних ушкоджень, потерпілий ОСОБА_19 , бажаючи уникнути подальшого побиття, направився по вулиці Тельмана на вулицю Будьоного сел.Васильківка. ОСОБА_6 діючи умисно, в складі групи осіб, сумісно з ОСОБА_7 , бажаючи довести свій злочинний умисел направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_19 до кінця, наздогнали потерпілого поблизу будинку АДРЕСА_2 , де ОСОБА_7 наніс один удар правою рукою по голові в область носу ОСОБА_19 , а ОСОБА_6 , знаходячись позаду потерпілого, наніс один удар кулаком правої руки в область голови справа. Від таких дій потерпілий впав на узбіччя дороги на спину. Далі ОСОБА_7 продовжуючи свої злочинні дії в складі групи осіб, скориставшись безпорадністю потерпілого ОСОБА_19 , який лежав на землі, правою ногою наніс останньому удар по тулубу з лівої сторони та правою рукою по обличчю не менше чьотирьох ударів. Після цього ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , бажаючи приховати сліди скоєного злочину, сумісно взяли потерпілого за ноги та стягли його з дороги на узбіччя, де ОСОБА_6 , сумісно з ОСОБА_7 , доводячи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_19 до кінця, із значною силою правою рукою наніс лежачому на землі потерпілому ОСОБА_19 не менше трьох ударів по голові в область правого вуха.
Своїми умисними, сумісними з ОСОБА_7 злочинними діями ОСОБА_6 , у відповідності із висновком судово-медичної експертизи №137-2013 від 15 листопада 2013 року, спричинили потерпілому ОСОБА_19 тілесні ушкодження у вигляді численних синців та саден на обличчі, крововиливів в м`які покриви голови, крововиливів під тверду та м`які мозкові оболонки, у речовину головного мозку, набряк мозку, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Смерть потерпілого настала від внутрішньо-черепної травми з крововиливами під оболонки та у речовину головного мозку. Від отриманих тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_19 помер на місці злочину, поблизу будинку АДРЕСА_2 17 жовтня 2013 року, приблизно о 00 годині 30 хвилин.
Заслухавши суддю-доповідача, сторони, потерпілу, частково дослідивши докази по справі, перевіривши доводи апеляцій та матеріали кримінального провадження колегія суддів приходить до наступного.
Висновок суду про доведеність винності обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом є правильним, оскільки відповідає фактичним обставинам по справі, обґрунтований сукупністю розглянутих у судовому засіданні доказів, які досліджені, належно оцінені судом та детально викладені у вироку.
Визнаючи ОСОБА_7 та ОСОБА_6 винними у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, вчиненого групою осіб, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_19 , суд навів у вироку переконливі судження на обґрунтування цього висновку.
Зокрема суд поклав у основу вироку свідчення свідка ОСОБА_20 , згідно яких потерпілий ОСОБА_19 вживав спиртні напої з її цивільним чоловіком- ОСОБА_21 , в будинку останнього, куди прийшли обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , а також була ОСОБА_13 . Після закінчення застілля потерпілий висловився нецензурно на адресу ОСОБА_7 і останній побив потерпілого біля двору свідка по АДРЕСА_1 нанісши при цьому більше трьох ударів по голові, спині та обличчю, від яких потерпілий впав на землю, а ОСОБА_7 продовжував наносити удари, в тому числі штахетиною та бив потерпілого головою об огорожу, бачила кров, яка текла з носа у потерпілого. Потім разом з ОСОБА_6 . ОСОБА_7 побили потерпілого на АДРЕСА_2 , догнавши останнього. При цьому ОСОБА_6 наносив удари кулаками в ділянку голови, приблизно три-чотири удари, а ОСОБА_7 бив ногами по тулубу потерпілого, останній тільки сопів. Побачивши що потерпілий не рухається обидва обвинувачених потягли його за ноги з узбіччя дороги до дерева, де ОСОБА_6 наніс ще два удари потерпілому, потім залишили ОСОБА_19 лежачого, ОСОБА_7 погрожував, щоб свідок з ОСОБА_13 нікому про це не розповідали. При цьому свідок підтвердила дані нею на досудовому слідстві свідчення, в тому числі при проведенні слідчого експерименту за її участю, участю педагога та судово-медичного експерта, що витікає з протоколу вказаної слідчої дії від 17 жовтня 2013 року з фототаблицею до нього /а.с.51-59 т.2/, згідно даних якого, свідок, вказавши на паркан біля будинку АДРЕСА_1 , розповіла про обставини та механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , який двічі вдарив потерпілого головою об паркан, бив ногами по голові лежачого, потім штахетиною з паркану наніс потерпілому два удари по тулубу; на вул.Будьонного в сел.Васильківка, ОСОБА_7 наніс лежачому потерпілому правою ногою удар по тулубу з лівої сторони та не менше чотирьох ударів правою рукою по обличчю; після того, як з ОСОБА_6 стягнули потерпілого в кювет, то ОСОБА_6 наніс лежачому потерпілому зі значною силою зверху вниз кулаком правої руки не менше трьох ударів в ділянку правого вухха.
Наведені вище свідчення узгоджуються зі свідченнями свідка ОСОБА_13 , згідно яких, 16 жовтня 2013 року, остання, разом зі свідком ОСОБА_20 , а також цивільним чоловіком останньої, потерпілим ОСОБА_19 , обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_6 знаходилися вдома у ОСОБА_21 , де обвинувачені вживали пиво, а коли ОСОБА_21 став виганяти всіх з хати, то ОСОБА_7 та ОСОБА_19 посварилися між собою, потім ОСОБА_7 побив потерпілого спершу біля паркану будинку ОСОБА_21 , в тому числі ногами та штахетиною, яку виламав з паркану, а коли потерпілий став відходити, то ОСОБА_7 з ОСОБА_6 наздогнали його біля будинку на АДРЕСА_2 , там ОСОБА_7 бив потерпілого ногою по тулубу, кулаками по обличчю, потім стягли з узбіччя потерпілого, ОСОБА_22 став підбурювати ОСОБА_6 , говорив, що той слабак, боягуз, після чого ОСОБА_6 також наніс потерпілому близько п`яти ударів. При цьому свідок підтвердила дані нею на досудовому слідстві свідчення, в тому числі при проведенні слідчого експерименту за її участю, участю педагога та судово-медичного експерта, що витікає з протоколу вказаної слідчої дії від 17 жовтня 2013 року з фототаблицею до нього /а.с.38-42 т.2/, згідно даних якого, свідок, вказавши на паркан біля будинку АДРЕСА_1 , розповіла про обставини та механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , який бив потерпілого ногами в голову, двічі вдарив потерпілого головою об паркан; на вул.Будьонного в сел.Васильківка, ОСОБА_7 наніс лежачому потерпілому правою ногою удар по тулубу з лівої сторони та не менше чотирьох ударів правою рукою по обличчю; після того, як з ОСОБА_6 стягнули потерпілого в кювет, то ОСОБА_6 наніс лежачому потерпілому зі значною силою зверху вниз кулаком правої руки не менше трьох ударів в ділянку правого вуха.
Свідчення вказаних свідків узгоджуються і з даними: протоколу огляду місця події від 17 жовтня 2013 року з фототаблицею до нього /а.с.8-11 т.2/ та протоколу огляду трупа від 17 жовтня 2013 року з фототаблицею до нього /а.с.12-12 т.2/, яким є територія, розташована напроти будинку АДРЕСА_2 , на відстані 5,1 метра від проїзної частини дороги та 8,2 метри від залізобетонної опори, вкрита зеленою травою, на якій виявлено труп чоловіка з видимими пошкодженнями у виді синців на спинці носа, правій вушній мушлі та на обох кровавих губах, труп одягнутий у джинсову куртку, брюки спортивні синтетичні- все з накладеннями вологого ґрунту, а також сорочці, туфлях зі шкірозамінника, шкарпетки, нижній одяг, які вилучаються; протоколом огляду предмету від 17 жовтня 2013 року /а.с.28 т.2/, відповідно даних якого на території, розташованій біля домоволодіння по АДРЕСА_1 оглянуті та вилучені фрагменти дерев`яного паркану.
Згідно ж висновків судово-імунологічної експертизи № 892 від 04 листопада 2013 року з фотаблицями до неї /а.с.178-180 т.2/ та судово-імунолгічної експертизи № 894 від 06 листопада 2013 року з фототаблицею до неї /а.с.183-185 т.2/ слідує, що відповідно, на двох дерев`яних фрагментах паркану та на кросівку на праву ногу ОСОБА_7 , вилученого під час обшуку останнього при затриманні, знайдено кров людини, походження якої не виключається від потерпілого ОСОБА_19 , груповій характеристиці якого властивий антиген В.
Висновками проведеної по справі основної судово-медичної експертизи № 137-2013 «Е» від 15 листопада 2013 року /а.с.16-19 т.2/ та додаткових судово-медичних експертиз: відповідно № 19/137-2013 «Е`Дод. від 25 листопада 2013 року /а.с.44-45 т.2/, № 22/137-2013 «Е`Дод. від 27 листопада 2013 року /а.с.61-62 т.2/, а також допитом у судовому засіданні судово-медичного експерта ОСОБА_23 підтверджено, що при дослідженні трупа ОСОБА_19 виявлені численні синці та садна на обличчі, крововиливи в м`які покрови голови, крововиливи під тверду та м`які мозкові оболонки, у речовину головного мозку, набряк мозку, в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які утворилися від дії тупого твердого предмету (предметів) або при ударі об такі, в короткий проміжок часу одне за одним, не менше від 5-6 травмуючих дій в ділянку голови, з моменту спричинення яких до смерті, яка настала від внутрішньо-черепної травми з крововиливами під оболонки та речовину головного мозку пройшов дуже короткий проміжок часу, відповідають обставинам та способу нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_19 обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , зазначеному свідками ОСОБА_13 і ОСОБА_20 при слідчих експериментах за участю останніх та свідчать про достовірність показань цих свідків щодо спільної участі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в умисному нанесенні тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_19 , внаслідок чого й настала смерть останнього.
Відповідно лікарського свідоцтва про смерть № 137 від 18 жовтня 2013 року /а.с.15 т.2/ смерть потерпілого ОСОБА_19 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок нанесення ушкоджень в сел.Васильківка Дніпропетровської області, які призвели до крововиливів під оболонку та в речовину головного мозку, тобто внутрішньо-черепної травми.
Обставини знаходження в будинку ОСОБА_21 по АДРЕСА_1 , 16 жовтня 2013 року, потерпілого ОСОБА_19 та подальший розвиток подій, на які вказували у своїх свідченнях свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_20 , узгоджуються як з даними протоколу огляду та вилучення від 17 жовтня 2013 року /а.с.26 т.2/, згідно яких, ОСОБА_21 , знаходячись біля будинку № 12 по вул.Тельмана, в сел.Васильківка, надав для огляду мобільний телефон «Нокіа-12-2», який належить ОСОБА_19 і який, згідно пояснень ОСОБА_21 у протоколі вказаної слідчої дії, був забутий потерпілим вдома у свідка 16 жовтня 2013 року, так і свідченнями потерпілої ОСОБА_10 , згідно яких, син- ОСОБА_19 , у телефонній розмові, 16 жовтня 2013 року, приблизно о 17 годині підтвердив своє знаходження у Виноградових, а через деякий час, вночі, підтвердив, що збирається йти звідти додому.
Обґрунтовано, як на доказ вини обвинувачених суд послався у вироку і на дані протоколу огляду та вилучення від 18 жовтня 2013 року /а.с.27 т.2/, згідно яких свідок ОСОБА_24 , знаходячись у кабінеті № 3 Васильківського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області добровільно видала одяг та взуття ОСОБА_6 , в який 16 жовтня 2013 року був одягнутий син, а саме чоловічу куртку, джинси чоловічі сірого кольору, кросівки сіро-зеленого кольору, під час огляду яких на правому рукаві куртки та на передній верхній частині джинсів виявлена речовина темно-коричневого кольору та пляма коричневого кольору, відповідно.
Сам обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні, визнаючи свою вину, зазначав, що дійсно, 16 жовтня 2013 року, разом з ОСОБА_6 , знаходився у Виноградових, де також були присутні потерпілий ОСОБА_19 та свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_20 . Після того, як потерпілий не виконав вимоги обвинуваченого ОСОБА_7 , між ними зав`язалася сварка, штовхнув потерпілого, той впав, потім вдарив обвинуваченого по обличчю, той також відповів ударом кулака по обличчю потерпілого, потім ще два рази в різних місцях билися з потерпілим, коли наздоганяли його з ОСОБА_6 , чи бив ОСОБА_6 потерпілого не бачив, не пам`ятає, чому на слідчому експерименті показував, що ОСОБА_6 також наносив удари потерпілому пояснити не зміг.
На такі ж основні обставини скоєного ним кримінального правопорушення посилався ОСОБА_7 і при проведенні слідчого експерименту від 21 жовтня 2013 року з фототаблицею до нього /а.с.158-164 т.2/, проведеного за участю підозрюваного ОСОБА_7 , його захисника- адвоката ОСОБА_9 та судово-медичного експерта ОСОБА_25 , при цьому стверджуючи при проведенні останнього про застосування насильства по відношенню до потерпілого ОСОБА_19 як ним, так і ОСОБА_6 , вказуючи на нанесення потерпілому не менше трьох ударів по голові з правої сторони саме обвинуваченим ОСОБА_6 біля будинку АДРЕСА_2 .
На зазначені ОСОБА_7 обставини частково посилався в судовому засіданні і обвинувачений ОСОБА_6 , при цьому уточнював, що бачив як саме ОСОБА_7 два рази вдарив потерпілого палкою, від чого потерпілий впав, після того ОСОБА_7 допоміг йому встати і сказав іти додому.
Згідно протоколу слідчого експерименту від 21 жовтня 2013 року з фототаблицею до нього /а.с.108-114 т.2/, проведеного за участю підозрюваного ОСОБА_6 , його захисника- адвоката ОСОБА_8 та судово-медичного експерта ОСОБА_25 , на який суд першої інстанції послався у вироку /а.с.112 т.2/, як на доказ вини обвинуваченого, ОСОБА_6 вказував на місця біля паркану будинку АДРЕСА_3 , де ОСОБА_7 наносив удари потерпілому руками по обличчю у присутності свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_20 .
Відповідно до висновку судово-медичного експерта № 21/137-2013 «Е`Дод. від 25 листопада 2013 року /а.с.116-117 т.2/ та висновку судово-медичного експерта № 20/137-2013 «Е`Дод. від 27 листопада 2013 року /а.с.166-167 т.2/ слідує, що враховуючи характер травмуючого предмету, частково локалізацію тілесних та механізм утворення ушкоджень в ділянці голови потерпілого, що були вказані під час слідчих експериментів за участю, відповідно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не суперечать виявленим при експертизі трупу ОСОБА_19 .
Таким чином, аналіз доказів, зазначений у вироку свідчить, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , після свого затримання, кожний по-своєму, із суб`єктивних міркувань свого захисту, намагаючись зменшити свою роль, викриваючи одне одного, відтворювали події 16 жовтня 2013 року і вчинені кожним з них у групі дії щодо умисного заподіяння потерпілому ОСОБА_19 тілесних ушкоджень, від яких настала смерть останнього, викладаючи дані щодо конкретних обставин вчиненого як кожним з них, так і спільником діяння, але при цьому наводячи такі деталі основних обставин кримінального правопорушення, які вони не могли б знати, якби не були безпосередніми їх виконавцями, а висновками проведених по справі основних та додаткових судово-медичних експертиз, наведених у вироку підтверджено, що виявлені у загиблого ОСОБА_19 тілесні ушкодження і причина його смерті- внутрішньо-черепна травма з крововиливами під оболонки та речовину головного мозку відповідають обставинам та способу нанесення тілесних ушкоджень, зазначених як свідками ОСОБА_13 та ОСОБА_20 , так і самими обвинуваченими під час слідчих експериментів, і свідчать про достовірність показань як зазначених свідків, так і обвинуваченого ОСОБА_7 при проведенні слідчого експерименту, щодо спільної його участі та участі обвинуваченого ОСОБА_6 у умисному нанесенні тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_19 , від яких настала смерть останнього.
Виходячи з наведеного вище необґрунтованими колегія суддів вважає твердження в апеляції захисника- адвоката ОСОБА_8 про недопустимість такого доказу, як свідчення свідка ОСОБА_20 з тих підстав, що на момент проведення досудового розслідування остання була неповнолітньою і дотримання процесуальних норм при її допиті слідчим, а саме наявність законного представника, не було перевірено судом першої інстанції, оскільки про перевірку вказаних обставин сторони в судовому засіданні суду першої інстанції не заявляли, крім того, відповідно до вимог ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які безпосередньо сприймав під час судового засідання і не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Тому, враховуючи те, що вказаний свідок була допитана в судовому засіданні суду першої інстанції як сторонами процесу, так і потерпілою з дотриманням процесуальних норм, даючи при цьому послідовні свідчення, сумніватися в об`єктивності яких у суду та колегії суддів підстав немає, підтвердивши дані, викладені нею ж при проведенні слідчого експерименту за її участю, участю педагога та судово-медичного експерта, що витікає з протоколу вказаної слідчої дії від 17 жовтня 2013 року з фототаблицею до нього /а.с.51-59 т.2/, в яких вказаний свідок чітко заявляла саме про нанесення ударів потерпілому в ділянку голови як ОСОБА_7 , так і обвинуваченим ОСОБА_6 , які узгоджуються з іншими доказами вини обвинувачених у їх сукупності, колегія суддів не вбачає підстав для визнання показань свідка ОСОБА_20 недопустимим доказом.
Не вбачає колегія суддів ніякого підґрунтя для визнання свідчень вказаного свідка недопустимим доказом і з тих підстав, що свідчення ОСОБА_20 суперечать висновкам суду в частині місця скоєння злочину та послідовності дій учасників, як вказує захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 з посиланням на свідчення свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які начеб-то були свідками вказаного кримінального правопорушення, так як свідчення останніх, відповідно до технічного запису, стосуються лише окремих фрагментів подій, які відбувалися вночі, 16 жовтня 2013 року, на вул.Будьонного, в сел.Васильківка, що підтвердили вказані свідки, при цьому свідок ОСОБА_17 вказував на те, що їдучи на велосипеді через темряву не був свідком всіх подій, а бачив лише коли ОСОБА_6 стояв біля двох дівчат, а інші билися, потім відтягали когось та пішли, при цьому не зазначаючи про «одночасність» виходу з узбіччя, де було знайдено труп потерпілого, обох обвинувачених, на що посилається захист у своїй апеляції, свідок же ОСОБА_16 , зазначаючи обставини, вказував лише на те, що лежачого «… окружили, хто бив-не знаю».
Таким чином, виходячи з наведеного вище, з урахуванням даної судом першої інстанції оцінки свідченням вказаних свідків /а.с.114 т.3/, а також сукупності інших доказів, наведених у вироку, в тому числі зазначених вище даних протоколів огляду місця події- біля будинку АДРЕСА_1 та виявлення трупу потерпілого ОСОБА_19 , який виявлено саме на узбіччі, неподалік будинку АДРЕСА_2 , даних протоколів слідчих експериментів, в тому числі за участю обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , в яких засвідчено увесь шлях потерпілого від будинку АДРЕСА_1 , до узбіччя дороги біля будинку АДРЕСА_2 , а також обставини, послідовність та механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, викладених в протоколах слідчого експерименту за участю свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_13 , дані яких узгоджуються з висновками судово-медичних експертиз по справі і дають колегії суддів підстави, вважати посилання сторони захисту на недопустимість свідчень ОСОБА_20 та їх суперечність висновкам суду в частині місця скоєння злочину та послідовності дій учасників- необґрунтованими.
З наведених вище підстав, з урахуванням вимог ч.4 ст.95 КПК України, не приймає колегія суддів і твердження захисника- адвоката ОСОБА_8 про недопустимість свідчень свідка ОСОБА_13 , оскільки, як вірно зазначив у своєму вироку суд першої інстанції /абзац 5 а.с.114 т.3/, з чим погоджується і судова колегія, що хоча органом досудового розслідування при допиті вказаного свідка і були допущені деякі порушення вимог кримінального процесуального закону, однак вони не є істотними і не тільки не позбавляють доказової сили наведених у вироку доказів, в тому числі протоколу слідчого експерименту за участю вказаного свідка, при проведенні якого були присутні як судово-медичний експерт, так і педагог, завданням якого є допомога слідчому у встановленні психологічного контакту, правильної тактики та формулювання питань з урахуванням індивідуальних особливостей психіки неповнолітнього, а й не ставлять під сумнів висновки суду про доведеність винності обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_19 , внаслідок яких сталася смерть потерпілого.
Деякі ж неточності у свідченнях свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_13 , щодо викладення характеру розвитку подій та послідовності дій обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в момент побиття останніми потерпілого ОСОБА_19 , в тому числі тих, що стосуються кількості нанесених ударів кожним з обвинувачених та місця нанесення ударів обвинуваченим ОСОБА_6 на вул.Будьонного, в сел.Васильківка колегія суддів відносить на рахунок особистого сприйняття кожним зі свідків, які на день вчинення кримінального правопорушення були неповнолітніми, тих моментів, які вони спостерігали, а тому не вбачає підстав для визнання показання вказаних свідків суперечливими і як наслідок- недостовірними доказами, як про це ставить питання сторона захисту.
Не ґрунтуються на вимогах закону і як наслідок- не приймаються колегією суддів до уваги твердження захисника- адвоката ОСОБА_8 , в яких останній ставить під сумнів нанесення будь-яких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_19 обвинуваченим ОСОБА_6 , з посиланням на висновки наявних у справі судово-медичних експертиз та слідчих експериментів, які, на думку захисника свідчать про наявність ушкоджень як при їх нанесенні ОСОБА_6 , так і без них, оскільки дані твердження повністю спростовуються даними, викладеними у вказаних процесуальних документах, визнаних судом першої інстанції допустимими доказами, з чим погоджується і колегія суддів, згідно яких, як свідок ОСОБА_20 та ОСОБА_13 вказували на обставини, механізм та кількість нанесених ударів спільно обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_19 , так і підозрюваний ОСОБА_7 , при проведенні слідчого експерименту за участю захисника та судово-медичного експерта, на який суд обґрунтовано послався, як на доказ вини обвинувачених, вказував на ті ж обставини та механізм нанесення ударів, як ним , так і ОСОБА_6 , а останній, хоча й заперечував факт нанесення ним ударів, однак вказував на їх нанесення обвинуваченим ОСОБА_7 . Вказане, у сукупності з висновками основної, додаткових судово-медичних експертиз, наведених у вироку та допитом судово-медичного експерта ОСОБА_23 в суді першої інстанції, згідно яких, всі тілесні ушкодження у потерпілого, в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які утворилися від дії тупого твердого предмету (предметів) або при ударі об такі, в короткий проміжок часу одне за одним, не менше від 5-6 травмуючих дій в ділянку голови, з моменту спричинення яких до смерті, яка настала від внутрішньо-черепної травми з крововиливами під оболонки та речовину головного мозку, пройшов дуже короткий проміжок часу, відповідають обставинам та способу нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_19 обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , зазначеному свідками ОСОБА_13 і ОСОБА_20 , підозрюваними ОСОБА_7 та ОСОБА_6 при проведенні слідчих експериментів, в ході яких були вказані в тому числі удари в ділянку голови потерпілого, тому не суперечать виявленим тілесним ушкодженням в ході експертизи трупу.
Необґрунтованими є й доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_6 про неповноту проведеного судового слідства та порушення права на захист, з посиланням на те, що судом першої інстанції було безпідставно відмовлено в проведенні судово-медичної експертизи ОСОБА_6 на предмет можливості останнього нанесення ударів достатньої сили, які б спричинили потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, оскільки вказане клопотання сторони захисту було предметом розгляду як в суді першої інстанції, який, з посиланням на встановлені в судовому засіданні обставини, обґрунтовано відмовив у задоволенні цього клопотання у відповідності з вимогами ст.242 КПК України та ст.350 КПК України /а.с.100 т.3/, обґрунтувавши в тому числі свої висновку у вироку /абзац 4 а.с.114 т.3/, так і в суді апеляційної інстанції, який погодився з вказаними висновками, оскільки, крім наведених у вироку показань свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_20 в частині активних дій ОСОБА_6 в нанесенні тілесних ушкоджень потерпілому, вказане підтверджується і свідченнями обвинуваченого ОСОБА_7 при проведенні слідчого експерименту, який вказував не тільки на нанесення ОСОБА_6 ударів потерпілому, а й на його активні дії по переміщенню тіла потерпілого від місцевості біля домоволодіння по АДРЕСА_2 , на узбіччя дороги, де було виявлено труп потерпілого, чого не заперечував і сам обвинувачений ОСОБА_6 . Вказане, в сукупності з наведеними вище доказами, в тому числі висновками судово-медичних експертиз по справі та допитом експерта ОСОБА_23 в судовому засіданні, згідно яких смерть потерпілого настала від сукупності ударів, нанесених у ділянку голови потерпілого, які по загальним правилам судово-медичної експертизи не підлягають розмежуванню і дає підстави колегії суддів не приймати до уваги вказані доводи сторони захисту, погодившись з висновком суду першої інстанції в тій частині, що саме від спільних умисних дій ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які 16 жовтня 2013 року, в сел.Васильківка Дніпропетровської області нанесли численні удари, не менше п`яти, в ділянку голови потерпілого, спричинивши останньому тяжкі тілесні ушкодження. від яких і настала смерть ОСОБА_19 , 17 жовтня 2013 року, приблизно о 00 годині 30 хвилин.
Не приймає колегія суддів до уваги і твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про непричетність ОСОБА_6 до заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_19 , оскільки вказане спростовується сукупністю наведених у вироку доказів, а саме свідчень свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_20 , які прямо і послідовно вказували на ОСОБА_6 , як на особу, яка 16 жовтня 2013 року, після 22 години 30 хвилин, разом з ОСОБА_7 , після підбурювання останнім, наносила удари кулаком в голову потерпілому, так і даними протоколу слідчого експерименту, за участю захисника та судово-медичного експерта, з обвинуваченим ОСОБА_7 , який вказував на обставини та механізм заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому в ділянку голови як ним самим біля будинку по АДРЕСА_3 та на узбіччі дороги біля вказаного будинку в сел.Васильківка, так і ОСОБА_6 - в районі будинку АДРЕСА_2 та узбіччі дороги біля вказаного будинку, дані якого і були в сукупності з іншими доказами вини обвинувачених покладені судом першої інстанції у основу вироку, в тому числі й з огляду на те, що в судовому засіданні обвинувачений не зміг пояснити причину зміни своїх свідчень в цій частині.
Необґрунтованими колегія суддів вважає і доводи обвинуваченого про те, що вказані тілесні ушкодження ОСОБА_19 він наносив захищаючись від дій потерпілого, який його вдарив та погрожував сім`ї, оскільки вказане повністю спростовується наведеними у вироку свідченнями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_20 , які вказували що саме ОСОБА_7 був ініціатором побиття потерпілого через нікчемний привід, після побиття потерпілого біля будинку АДРЕСА_1 , разом з ОСОБА_6 , самі наздогнали потерпілого в районі домоволодіння АДРЕСА_2 та спільно наносили останньому тілесні ушкодження в цьому районі та на узбіччі дороги, при цьому саме ОСОБА_7 підбурював ОСОБА_6 на це побиття, що не тільки виходило за межі проміжку часу, в якому існувало наявне посягання, але й вказувало як на відсутність створення реальної загрози заподіяння шкоди обвинуваченим, в тому числі в майбутньому, і з урахуванням висновків судово-медичних експертиз № 225-2013 «Е» від 18 жовтня 2013 року /а.с.151-152 т.2/ та № 226-2013 «Е» від 18 жовтня 2014 року /а.с.119-120 т.2/ будь-яких тілесних ушкоджень як у обвинуваченого ОСОБА_7 , так і у обвинуваченого ОСОБА_6 виявлено не було, вказує на безпідставність заяв обвинуваченого ОСОБА_7 в цій частині.
З врахуванням викладеного колегія суддів не може погодитись з твердженнями обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про непричетність останнього до умисного спільного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_19 , які потягли за собою смерть останнього і не знаходить підстав для скасування вироку щодо обвинуваченого ОСОБА_6 і закриття справи, як про це в своїй апеляції ставить питання захисник обвинуваченого, а також скасування вироку та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , як про це ставить питання сам обвинувачений ОСОБА_7 .
Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належно оцінив сукупність наведених доказів і правильно кваліфікував дії обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за ч.2 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, вчинене групою осіб, що спричинило смерть потерпілого.
Разом з тим, з мотивувальної частини вироку суду першої інстанції /абзац 2 а.с.113 т.3/, підлягає виключенню як доказ вини обвинувачених, посилання суду на протокол одночасного допиту підозрюваних ОСОБА_7 та ОСОБА_6 від 25 жовтня 2013 року /а.с.168-170 т.2/, оскільки відповідно до вимог ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які безпосередньо сприймав під час судового засідання і не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, внаслідок чого вказаний доказ слід визнати недопустимим.
Що стосується міри покарання. обраної обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 колегія судді виходить з наступного.
Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Як витікає з вимог ст.65 КК України суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував як тяжкість скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, так і особу винного, який не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, за місцем проживання характеризується виключно негативно, роль обвинуваченого у скоєнні вказаного кримінального правопорушення, а також відсутність обставин, які б пом`якшували покарання та наявність обставини, що обтяжує покарання- скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння, відношення обвинуваченого до скоєного злочину та його наслідки для потерпілої ОСОБА_10 , і врахувавши думку останньої, яка наполягала на максимальному виді покарання для обвинуваченого, обґрунтовано прийшов до висновку, що менш суворий вид та розмір покарання з числа передбачених за скоєний злочин буде недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів і призначив покарання ОСОБА_7 виді позбавлення волі на вказаний у вироку строк, що відповідає вимогам як ст.50 КК України, так і ст.65 КК України і підстав для пом`якшення якого колегія суддів не вбачає.
Однак,призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, зазначене у вироку, суд першої інстанції хоча й послався як на тяжкість скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, так і особу винного, який не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, за місцем проживання характеризується негативно, а також на відсутність обставин, які б пом`якшували покарання та на наявність обставини, що обтяжує покарання- скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння, відношення обвинуваченого до скоєного злочину та його наслідки для потерпілої ОСОБА_10 , і врахувавши думку останньої, яка наполягала на максимальному виді покарання для обвинуваченого, однак не врахував більш пасивну роль обвинуваченого у скоєнні вказаного кримінального правопорушення та безпідставно послався у мотивувальній частині, як на дані, які характеризують особу обвинуваченого- притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності, оскільки в силу ст.89 КК України судимості останнього погашені. Про що сам і зазначив у вироку, що дає підстави колегії судів вважати вказане тими обставинами, які впливають на висновки суду щодо призначення покарання та дають підстави суду апеляційної інстанції вважати призначене ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання таким, яке не є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження скоєння ним нових злочинів, тобто є явно несправедливим через свою суворість і, з урахуванням мети покарання, особи винного та обставин справи, прийти до висновку про зменшення розміру основного виду призначеного ОСОБА_6 покарання, тим самим змінивши, на підставі вимог п.1) ч.1 ст.408 КПК України, ч.2 ст.409 КПК України, ст.414 КПК України вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2015 року стосовно ОСОБА_6 , призначивши покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі, однак у меншому його розмірі.
Яких-би то не було даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінального процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування вироку, по справі не встановлено.
На підставі наведеного вище, керуючись ст.376 ч.2 КПК України, ст.404 КПК України, п.2) ч.1 ст.407 КПК України, п.1), п.3) ч.1 ст.408 КПК України, ст.409 КПК України, ст.414 КПК України, ст.418 КПК України, ст.419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2015 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 - змінити.
Виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду першої інстанції на доказ вини обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 - протокол одночасного допиту підозрюваних від 25 жовтня 2015 року /а.с.168-170 т.2/, визнавши останній недопустимим.
Пом`якшити покарання засудженому ОСОБА_6 і вважати останнього засудженим за ч.2 ст.121 КК України до ДЕВ`ЯТИ років позбавлення волі.
В решті вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2015 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 - залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженими ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які утримаються під вартою- в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.
Судді:
ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4