В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2015 р. м. Жмеринка
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області
в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 1-кп/130/161/2015 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дубова Жмеринського району, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, військовозобов`язаного, одруженого, на утриманні має малолітню дитину, старшини в/ч польова пошта НОМЕР_1 , раніше не судимого, - у вчиненні злочину, передбаченого ст.402 ч.1 КК України, -

також з участю прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,

у с т а н о в и в :

Старшина ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини - польова пошта НОМЕР_1 - в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 30, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 06 вересня 2014 року біля 09 г, перебуваючи в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрито відмовився ставити підпис про ознайомлення його з наказом №351 від 04 вересня 2014 року "Про повернення військовослужбовців військової частини польова пошта НОМЕР_1 до місця виконання завдання" ІНФОРМАЦІЯ_3 та відмовився отримати припис про вибуття до місця постійної дислокації військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в зоні проведення Антитерористичної операції, а також умисно без будь-яких поважних причин відкрито відмовився їх виконувати, про що усно заявив військовому комісару ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим підірвав боєготовність та боєздатність вказаної військової частини.
Своїми діями обвинувачений ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ст.402 ч.1 КК України - непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника.
У вчиненому злочині обвинувачений винним себе визнав повністю, погодився давати показання.

Оскільки обвинувачений повністю визнає свою вину, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а прокурор не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд у відповідності із ч.3 ст.349 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченого у його вчиненні. При цьому суд з`ясував, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, переконався у добровільності їх позиції та роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Тому суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і обмежується допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих його особу матеріалів досудового розслідування.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що він відмовився виконувати наказ начальника, оскільки треба було утримувати малолітню дитину, і він також психологічно не був готовим до повернення у зону АТО. Розкаявся. Просив його суворо не карати.
З наданих прокурором матеріалів видно, що обвинувачений на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра Жмеринської ЦРЛ не перебуває, по місцю проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, одружений, має на утриманні одну малолітню дитину, у облпсихлікарні та облнаркодиспансері не лікувався.
Обставин, які обтяжують покарання, судом не установлено.
Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину, позитивну характеристику по місцю проживання, наявність малолітньої дитини та відсутність судимості.
При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості; обставини, що пом`якшують покарання та особу винного; що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, і яке має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами; і вважає необхідним призначити йому покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів - у виді службового обмеження в межах санкції інкримінованої йому ст.402 ч.1 КК України, не маючи при цьому на меті завдати йому фізичних страждань або принизити людську гідність.
Суд вважає, що процесуальна поведінка обвинуваченого не дає підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.
Керуючись ст.ст.370, 371, 374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим за ст.402 ч.1 КК України і призначити покарання у виді службового обмеження на строк 6 (шість) місяців з відрахуванням в доход держави щомісячно 10 (десяти) відсотків грошового забезпечення.

На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Вінницької області на протязі тридцяти днів з дня його проголошення - через Жмеринський міськрайонний суд.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченому ОСОБА_5 та прокурору ОСОБА_4 ..

Головуючий ОСОБА_6