Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого Пойди М.Ф.,
суддів:Бех М.О. і Квасневської Н.Д.,
за участю прокурора Таргонія О.В.,
захисника ОСОБА_5,
потерпілого ОСОБА_6,
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 18 грудня 2014 року кримінальну справу за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_8 і ОСОБА_5, на вирок Великобагачанського районного суду Полтавської області від 31 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 3 липня 2014 року щодо ОСОБА_7, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Великобагачанського районного суду Полтавської області від 31 березня 2014 року

ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, такого, що судимості не мав,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Вироком вирішено долю речових доказів та судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 3 липня 2014 року вирок змінено. ОСОБА_7 помʼякшено призначене за вироком покарання, та ухвалено вважати його засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

ОСОБА_7 засуджено за те, що він 23 березня 2011 року приблизно о 22 годині, керуючи належним ТОВ «Євро Лізинг» автомобілем MAN-TGM 18280 4X2BL, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який згідно договору фінансового лізингу перебував у користуванні ЗАТ «Торговельний дім «Інфоромерс», проїжджаючи с. Поділ Великобагачанського району Полтавської області на 288 км + 200 м автошляху Київ - Харків у напрямку м. Харкова, в порушення вимог п.п. 10.11 Правил дорожнього руху України виїхав на смугу зустрічного руху, створив небезпеку для руху автомобіля «Газель» реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6, що рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого сталося зіткнення зазначених транспортних засобів, під час чого ОСОБА_6, отримав тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

У касаційних скаргах зі змінами засуджений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_5 посилаючись невідповідність призначеного засудженому покарання тяжкості вчиненого ним злочину та його особі внаслідок суворості, просять змінити судові рішення та звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк. У змінених касаційних скаргах скаржники обґрунтовують своє прохання тим, що засуджений ОСОБА_7 визнає свою вину у вчиненні злочину, щиро кається, частково відшкодував заподіяну потерпілому шкоду, має на утриманні дружину, дочку та літню матір, має постійне місце роботи.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_8 посилаючись на істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону при постановленні вироку, просить скасувати судові рішення, а справу направити на новий судовий розгляд.

Однак, засуджений, в порядку ст. 390 КПК України 1960 року надіслав до суду касаційної інстанції заяву, в якій зазначив про те, що не підтримує касаційну скаргу захисника ОСОБА_8 та не вбачає жодних підстав для її задоволення та скасування судових рішень через зазначені в скарзі доводи. Просить перевірити судові рішення лише в частині призначеного йому покарання. З урахуванням наведеного, колегія суддів має всі підстави вважати касаційну скаргу захисника ОСОБА_8 відкликаною в порядку ст. 390, ч. 4 ст. 355 КПК України 1960 року.

Заслухавши доповідача, прокурора, який вважав судові рішення законними та обґрунтованими, захисника ОСОБА_5, який підтримав свою та засудженого касаційні скарги зі змінами, потерпілого, який просив звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційні скарги зі змінами засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_5 підлягають задоволенню.

З урахуванням заяви ОСОБА_7 про відсутність підстав для скасування судових рішень із зазначених в касаційній скарзі захисником ОСОБА_8 доводів, колегія суддів має всі підстави вважати касаційну скаргу захисника ОСОБА_8 відкликаною засудженим ОСОБА_7 в порядку ст. 390, ч. 4 ст. 355 КПК України 1960 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 396 КПК України 1960 року у разі відкликання касаційних скарг касаційний суд виносить ухвалу про закриття касаційного провадження, якщо іншими учасниками судового розгляду рішення не було оскаржене в касаційному порядку.

Оскільки судові рішення щодо ОСОБА_7 оскаржено самим засудженим та ще одним його захисником ОСОБА_5 рішення щодо закриття касаційного провадження за скаргою захисника ОСОБА_8 не розглядається.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину та правильність кваліфікації його дій ґрунтується на сукупності встановлених у справі та досліджених в судовому засіданні доказів.

Доводи висловлені засудженим та захисником ОСОБА_5 у змінених касаційних скаргах щодо можливості звільнення засудженого від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, є обґрунтованими.

Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у тому числі й у виді позбавлення волі на строк не більше п'яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. У цьому разі суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов'язки. Іспитовий строк установлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

Як видно з ухвали апеляційного суду, такі обставини, як наявність на утриманні ОСОБА_7 матері похилого віку та дружини, яка не працює, щире каяття засудженого, визнання ним вини у вчиненні злочину, часткове відшкодування шкоди потерпілому, стали підставою для призначення ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України основного покарання із застосуванням ст. 69 КК України. При цьому апеляційний суд, з урахуванням думки потерпілого, який наполягав на призначенні засудженому реального покарання, не знайшов підстав для звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням.

Однак, до початку розгляду справи в касаційному суді потерпілим подано заяву, в якій він зазначає про відшкодування йому ОСОБА_7 як матеріальної так і моральної шкоди в повному обсязі. Колегія суддів вважає, що зазначені обставини у їх сукупності із ступенем тяжкості вчиненого злочину, даними про особу винного та іншими обставинами справи, свідчать про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Враховуючи особу засудженого, який щиро розкаявся у вчиненому, у касаційній скарзі негативно оцінив власну протиправну поведінку, його злочинні дії, є такими, що вчинені з необережності, а також прохання потерпілого ОСОБА_6 про звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, відшкодування засудженим в повному обсязі заподіяної злочином матеріальної та моральної шкоди потерпілому, відсутність претензій матеріального та морального характеру у потерпілого до ОСОБА_7, те, що ОСОБА_6 пробачив засудженого, про що потерпілим також зазначено в поданій до касаційного суду заяві, відсутність обставин, що обтяжують покарання, колегія суддів приходить до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою.

За таких обставин, касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_5 змінені в порядку ст. 390 КПК України 1960 року, підлягають задоволенню а судові рішення щодо ОСОБА_7 зміні з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Керуючись ст. ст. 394, 396 КПК України 1960 року, п. 11 Розділу XI «Перехідних положень» КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_5 задовольнити.

Вирок Великобагачанського районного суду Полтавської області від 31 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 3 липня 2014 року щодо ОСОБА_7 змінити.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням з встановленням йому іспитового строку 2 роки.

На підставі ст. 76 КК України зобовʼязати ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

В решті вирок Великобагачанського районного суду Полтавської області від 31 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 3 липня 2014 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

СУДДІ:

М.Ф. ПОЙДА М.О. БЕХ Н.Д. КВАСНЕВСЬКА