Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/603/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.07.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження № 0002169 за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 березня 2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця: м. Олександрії Кіровоградської області, громадянина України, українця, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:

16.04.1981 року Олександрійським міським судом Кіровоградської області за ч.2 ст. 206 КК України (в редакції 1960 року) на 3 роки позбавлення волі;

17.09.1984 року тим же судом за ч.2 ст. 206 КК України (в редакції 1960 року) на 3 роки позбавлення волі, звільнився 25.08.1987 року по відбуттю покарання;

24.03.1988 року тим же судом за ч.1 ст. 196-1 КК України (в редакції 1960 року) на 2 виправних робіт по місцю роботи з утриманням 20% заробітку в дохід держави, щомісячно;

17.02.1989 року тим же судом за ч.1 ст. 196-1, ст.17 ч.1 ст. 117, ст.42, ст.43 КК України (в редакції 1960 року) на 5 років позбавлення волі;

20.04.1994 року тим же судом за ч.1 ст. 142, ст.17 ч.2 ст. 118, ст.42 КК України (в редакції 1960 року) на 7 років позбавлення волі, звільнився 21.03.2001 року по відбуттю покарання;

03.09.2002 року тим же судом за ч.1 ст. 309 КК України на 1 рік позбавлення волі, звільнився 03.09.2003 року по відбуттю покарання;

21.08.2006 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч.3 ст. 186 КК України на 7 років позбавлення волі, звільнився 24.06.2013 року по відбуттю покарання,

визнано винним та засуджено за ч.2 ст.185 КК України до 4-х місяців арешту.

ВСТАНОВИЛА:
Згідно вироку суду ОСОБА_8 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, за таких обставин.

Так, 04 жовтня 2014 року приблизно о 13.00 годині ОСОБА_8 , діючи повторно, скориставшись відсутністю уваги сторонніх осіб, шляхом вільного доступу, проник на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_9 , а саме рукомийник оцинкований ємністю 5 л., вартістю 37 грн., варку оцинковану ємністю 30 л., вартістю 75 грн., балію оцинковану ємністю 40 л., вартістю 100 грн., діжку металеву, висотою 1 м. діаметром 60 см., вартістю 95 грн., відро металеве ємністю 12 літрів, вартістю 37 грн., лист металу розміром 1м.х1.2м., товщиною 2мм., вартістю153 грн., всього на суму 497 грн. Викраденим розпорядився на власний розсуд.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 березня 2015 року стосовно ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного виду та розміру покарання через його м`якість та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Свої доводи мотивує тим, що місцевим судом правильно зазначено про те, що ОСОБА_8 вчинив умисний злочин середньої тяжкості, характеризується, як особа без визначених занять, по місцю проживання характеризується посередньо, перебуває на обліку з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання опіоїдів та страждає на алкоголізм, а також і те, що він вчинив новий злочин через незначний проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі. Крім того, вважає, що також правильно враховано і обставини, що пом`якшують покарання щире каяття і сприяння розкриттю злочину, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

При цьому вказує і на те, що судом не враховано того, що зі слів обвинуваченого, він вчинив злочин через те, що хотів випити, але не мав коштів на придбання алкогольних напоїв, та що обвинуваченим не відшкодовано завдану потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду. Тому вважає, що при призначенні виду та розміру покарання судом допущено невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, яка повністю підтримала апеляційну скаргу, пояснення захисника адвоката ОСОБА_7 , яка просила залишити апеляцію прокурора без задоволення, а вирок районного суду без зміни та обвинуваченого ОСОБА_8 , який в судових дебатах та останньому слові також просив вирок суду в частині призначеного йому покарання залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора частковому підлягає задоволенню, а вирок районного суду скасуванню з постановленням нового вироку, з таких підстав.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, досудове і судове слідство по ній проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України. Викладені у вироку суду висновки про винність обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченогоч. 2 ст. 185 КК України при обставинах, вказаних у вироку суду, ґрунтуються на зібраних по кримінальному провадженню доказах, відповідають фактичним обставинам справи і ніким з учасників судового процесу не оскаржуються.

Перевіркою апеляційних доводів прокурора було встановлено, що вони є обґрунтованими, оскільки вид та розмір призначеного районним судом обвинуваченому покарання не відповідають тяжкості кримінального правопорушення та його особі.

Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) Закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом та розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Також, як передбачено вимогами п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

У ході судового слідства обвинувачений ОСОБА_8 , свою вину визнав повністю та пояснив, де, коли і за яких обставин він вчинив злочин за який його засуджено.

Крім цього, вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який його засуджено повністю підтверджується сукупністю доказів, всебічно досліджених судом першої інстанції, які сторонами кримінального провадження не заперечуються, а саме протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 10 жовтня 2014 року (а.с.2), даними протоколу огляду місця події території домоволодіння потерпілого ОСОБА_9 по АДРЕСА_2 (а.с.13) та висновком судово-товарознавчої експертизи, яким встановлено ринкову вартість викраденого у потерпілого майна (а.с.23-28).

За таких обставин колегія суддів визнає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжки), повторно і правильно кваліфікував його дії за ст. 185 ч.2 КК України.

Разом з тим, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції, відповідно до ст. 65 КК України не в повній мірі врахував те, що він вчинив злочин середньої тяжкості, характеризується, як особа без визначених занять, по місцю проживання характеризується посередньо, перебуває на обліку з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання опіоїдів та страждає на алкоголізм, а також і те, що він на шлях виправлення не став і знову вчинив умисний корисливий злочин через незначний проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі.

Крім того, районним судом не враховано і мотиву вчинення даного злочину, а саме того, що обвинувачений вчинив дану крадіжку з метою отримання коштів на придбання алкогольних напоїв, та що обвинувачений не відшкодував потерпілому заподіяну шкоду, раніше судимий за вчинення аналогічних злочинів, а тому за наведених обставин справи місцевий суд помилково дійшов висновку про можливість його виправлення з призначенням йому найбільш м`якого виду покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст. 185 КК України, а саме у виді арешту, обравши його строк ближче до мінімального.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, через невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Тому колегія суддів вважає необхідним, у частині призначеного покарання, вказаний вирок суду стосовно ОСОБА_8 скасувати.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів враховує, що він вчинив злочин середньої тяжкості, заподіяну злочином шкоду не відшкодував, за місцем проживання характеризується посередньо, раніше 7 разів судимий, з яких 6 разів з призначенням покарання у виді позбавлення волі, у тому числі і за вчинення аналогічних злочинів, на шлях виправлення не став і знову вчинив умисний корисливий злочин, який скоєно обвинуваченим через незначний проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, а також наявність обставин, що пом`якшують покарання щире каяття і сприяння розкриттю злочину та відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також і того, що потерпілий не наполягав на його суворому покаранні, а тому вважає, що його виправлення можливе виключно лише в умовах ізоляції від суспільства, з відбуванням покарання у виді позбавлення волі, призначивши його строк в межах санкції статті 185 ч.2 КК України.

Враховуючи те, що суд першої інстанції при ухвалені вказаного вироку допустив невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через що він як незаконний підлягає безумовному скасуванню, з постановленням нового вироку.

Керуючись ст. ст. 373-374, 404, 405, 407, 409, 414, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 березня 2015 року стосовно ОСОБА_8 , у частині призначеного покарання скасувати.

Постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з 23 березня 2015 року.

У решті вказаний вирок суду залишити без зміни.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення йому копії вироку.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Кіровоградської області ОСОБА_2