Справа № 159/573/15-к
Провадження № 1-кп/159/66/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Ковель 19 лютого 2015 року

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням

судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,.

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ковелі Волинської обл. кримінальне провадження № 120 140 301 100 011 09 про обвинувачення

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Поворську Ковельського р - ну Волинської обл., мешканця АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не працюючого, з освітою середньою, розлученого, громадянина України, має на утриманні 3 осіб, раніше притягався до кримінальної відповідальності, а саме: 29.05.14 р. Ковельським міськрайсудом Волинської обл. за ч. 1 ст. 164 КК України до 100 год. громадських робіт; звільненого 25.07.14 р. за ухвалою Ковельського міськрайсуду Волинської обл. від відбування покарання за амністією, судимість не знята і не погашена у встановленому законом порядку,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 164, ч. 2 КК України,
встановив:
Обвинувачений ОСОБА_5 , являючись, згідно з постановою Ковельського райсуду Волинської обл. від 01.08.03 р. платником аліментів на користь потерпілої ОСОБА_6 на утримання неповнолітньої дитини дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, проте, не менше ? частини неоподатковуваного мінімуму доходів громадян на дитину щомісячно, починаючи з 10.07.03 р. і продовжуючи до досягнення дитиною повноліття, від сплати аліментів злісно ухилявся, за що 29.05.14 р. Ковельським міськрайсудом Волинської обл. був засуджений за ч. 1 ст. 164 КК України до 100 год. громадських робіт, маючи не погашену і не зняту у встановленому законом порядку судимість, після цього в період з 01.03.14 р. по 30.11.14 р. грошові кошти на утримання вказаної дитини не виплачував, не працевлаштовувався та заходів до працевлаштування не вживав; документів, що свідчили б про неможливість працевлаштування чи погіршення стану здоровя, у виконавчу службу не предявляв; ніяких заходів з метою погашення заборгованості зі сплати аліментів не вживав, до Ковельського міськрайонного центру зайнятості з метою працевлаштування не звертався; на попередження держвиконавця про необхідність сплачувати аліменти та можливе притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 164 КК України у разі злісного ухилення від сплати, не реагував і аліментів у добровільному порядку не сплачував. Таким чином, в період з 01.03.14 р. по 30.11.14 р. не надавав матеріальної допомоги на утримання дитини, внаслідок чого утворилась заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 3 472 грн. 20 коп., крім того, виникла заборгованість за попередній період в сумі 7 859 грн. 05 коп., а в загальні сумі заборгованість по сплаті аліментів складає 11 331 грн. 25 коп..

Своїми умисними діями, що виразились у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання неповнолітньої дитини (аліментів), обвинувачений ОСОБА_5 , являючись особою, яка раніше судима за злочин, передбачений ч. 1 ст. 164 КК України, вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 164 КК України.

Будучи допитаним в судовому засіданні в якості обвинуваченого ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, суду показав, що, дійсно, він за судовим рішенням з 01.08.03 р. є платником аліментів на користь потерпілої на утримання неповнолітньої дитини дочки ОСОБА_8 в розмірі 1/4 ч. усіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Але хоча був засуджений за ч. 1 ст. 164 КК України, маючи не погашену і не зняту у встановленому законом порядку судимість, з 01.03.14 р. по 30.11.14 р. аліментів не виплачував, не працевлаштовувався та заходів до працевлаштування не вживав; документів, що свідчили б про неможливість працевлаштування чи погіршення стану здоровя, у виконавчу службу не предявляв; ніяких заходів з метою погашення заборгованості зі сплати аліментів не вживав, до Ковельського міськрайцентру зайнятості з метою працевлаштування не звертався; на попередження держвиконавця про необхідність сплачувати аліменти та можливе притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 164 КК України у разі злісного ухилення від сплати, не реагував і аліментів у добровільному порядку не сплачував ні у грошовому, ні у натуральному виді. Не міг знайти підходящої роботи. Не працевлаштовувався офіційно. Від отримання аліментів на утримання інших двох його неповнолітніх дітей їх мати відмовилась, хоча він частково їх утримує. В даний час має надію на неофіційне працевлаштування та надалі має намір сплачувати аліменти і погашати заборгованість.

З матеріалами справи обвинувачений, інші учасники судового розгляду, ознайомлені у повному обсязі, обвинувачений визнає усі докази, що є у справі; учасники судового розгляду не оспорюють кваліфікації дій обвинуваченого органом досудового розслідування.

Винуватість обвинуваченого підтверджується як його визнавальними показаннями, даними під час судового засідання, а також - тими доказами, що були зібрані органом досудового розслідування і які обвинувачений визнав в судовому засіданні відповідно до положень ст. 349 КПК України.

Суд, повно, всесторонньо, обєктивно аналізуючи зібрані у справі докази, приходить до висновку, що злочинні дії обвинуваченого вірно кваліфіковано органами досудового розслідування за ч. 2 ст. 164 КК України.

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу винного у їх сукупності. Так, суд враховує, що обвинувачений вчинив злочин невеликої тяжкості.

До обставин, що помякшують покарання обвинуваченого, суд відносить активне сприяння розкриттю злочину, що виразилось у тому, що він як під час досудового розслідування, так і в суді послідовно та повно розповів про всі обставини вчинення злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд не вбачає.

Судом також враховується те, що обвинувачений позитивно характеризується по місцю фактичного проживання, є працездатним, однак, не працює; раніше притягався до кримінальної відповідальності також і 27.06.07 р. за ч. 1 ст. 164 КК України з іспитовим строком, судимість за що погашена у встановленому законом порядку, однак, належних висновків не зробив; думку потерпілої, яка настоює на обранні обвинуваченому покарання, що було б дієвим для виправлення обвинуваченого, який, на її думку, не розкаюється у скоєному та надіється на безкарність та невиконання обов"язків по утриманню дитини, що перебуває на її утриманні; наявність трьох утриманців.

Тому, з врахуванням санкції ч. 2 ст. 164 КК України, того, що такий вид покарання, як громадські роботи, від подальшого відбування яких обвинуваченого було звільнено за амністією, не сприяв тому, щоб обвинувачений став належно виконувати свій обовязок по утриманню дитини; що обвинувачений не працює, суд вважає, що обвинуваченому слід обрати такий вид покарання як обмеження волі на мінімальний їх строк, передбачений санкцією ч. 2 ст. 164 КК України.

Процесуальних витрат та речових доказів у справі немає.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий:ОСОБА_1