ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала

іменем україни

06 серпня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

у складі колегії:

головуючого ОСОБА_4

суддів: ОСОБА_5., ОСОБА_6.,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні у суді першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 21 травня 2015 року щодо ОСОБА_1,

в с т а н о в и в:

За вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 10 липня 2014 року визнано винуватим та засуджено

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця смт. Кіровськ Краснолиманського району Донецької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, раніше судимого: 25 жовтня 2007 року за ч. 1 ст. 185 ч. 2 ст. 289, 69, 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки,

- за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

- за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки і 1 місяць.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_1 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки і 6 місяців.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки та покладенням на нього обов'язку, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вирішено питання про долю речових доказів.

Ухвалою суду апеляційної інстанції зазначений вирок залишено без змін.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за те, що він в ніч із 01 грудня 2012 року на 02 грудня 2012 року шляхом зриву навісного замку проник до приміщення гаражу, розташованого на території домоволодіння АДРЕСА_2 Донецької області, звідки таємно повторно викрав майна ОСОБА_2 на загальну суму 2302 грн 44 коп.

Окрім того, 14 липня 2013 року приблизно о 22:00 год. ОСОБА_1, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, знаходячись на території неогородженої земельної ділянки АДРЕСА_3 в смт. Кіровськ Краснолиманського району Донецької області, таємно викрав майно ОСОБА_3 на загальну суму 594, 00 грн.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування оскаржуваного судового рішення щодо ОСОБА_1 через невідповідність покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м'якості. На обґрунтування своєї позиції зазначає, що суд при призначенні ОСОБА_1 покарання не повною мірою врахував тяжкість вчинених злочинів, дані про особу засудженого, який має не зняту та не погашену судимість, не працює, суспільно корисною працею не займається, наявність обтяжуючої покарання обставини. Стверджує, що на його думку, суд безпідставно визнав пом'якшуючою покарання обставиною щире каяття ОСОБА_1 у вчинених злочинах. Вважає, суд апеляційної інстанції не дотримався вимог ст. 419 КПК України, оскільки не надав належної оцінки доводам прокурора про безпідставність застосування ст. 75 КК України при призначенні покарання.

Проаналізувавши доводи касаційної скарги, перевіривши надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновки суду про доведеність винуватості та правильність кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України прокурором у касаційній скарзі не оспорюються. Прокурор у скарзі також не зазначає доводів щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є безумовними підставами для скасування або зміни ухвалених судових рішень.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно із ч. 1 ст. 75 КК України у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п'яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як убачається із судових рішень, при призначенні покарання ОСОБА_1 судом враховано тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, вартість та кількість викраденого майна, повне визнання засудженим своєї винуватості у вчинених злочинах, відсутність претензій з боку потерпілих, дані про особу ОСОБА_1, який є інвалідом дитинства другої групи, має легку розумову відсталість, за місцем проживання характеризувався посередньо, його постійне місце проживання було пошкоджене внаслідок влучення бойового снаряду в будинок.

Із вироку також видно, що пом'якшуючою покарання обставиною суд визнав щире каяття ОСОБА_1, обґрунтовано врахувавши те, що обвинувачений при наданні пояснень щиро каявся у вчиненому злочині, що підтверджується й повним визнанням вини та згодою на розгляд кримінального провадження у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Також суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора, які за змістом аналогічні доводам касаційної скарги, дійшов висновку про їх безпідставність, детально мотивувавши свої висновки.

Зокрема, як убачається з ухвали, суд апеляційної інстанції правильно зазначив про те, що доводи прокурора про те, що ОСОБА_1 ніде не працює, корисною працею не займається, що в свою чергу свідчить про його схильність до вчинення кримінальних правопорушень, є неспроможними, оскільки ці факти самі по собі не є обтяжуючими покараннями обставинами, перелік яких закріплений у ст. 67 КК Україні та не підлягає розширеному тлумаченню, та носять характер припущення.

Окрім того, суд не визнавши обтяжуючою покарання обставиною стан алкогольного сп'яніння ОСОБА_1, виходив із характеру вчинених ним злочинів, та скористався своїм правом, передбаченим ч. 2 ст. 67 КК України, що не суперечить загальним засадам призначення покарання.

При цьому суд апеляційної інстанції також врахував думку потерпілої ОСОБА_3, яка є рідною сестрою обвинуваченого, та просила його суворо не карати.

На думку колегії суддів, зважаючи на тяжкість вчинених злочинів, наявність пом'якшуючої покарання обставини та відсутність претензій потерпілих та обтяжуючих покарання обставин, беручи до уваги установлені судами дані про особу ОСОБА_1, висновок суду про його звільнення від відбування покарання з випробуванням є обґрунтованим, оскільки мети покарання буде досягнуто без реального відбування покарання засудженим в умовах контролю за його поведінкою органами кримінально-виконавчої інспекції.

Доводи прокурора про те, що суд апеляційної інстанції, ухвалюючи своє рішення, не дотримався вимог ст. 370 КПК України, є непереконливими.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 419 КПК України належним чином мотивована, а доводи прокурора ретельно перевірені й спростовані.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

З огляду на викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні у суді першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 21 травня 2015 року щодо ОСОБА_1.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6