АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/779/15 Справа № 209/6857/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів Судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретері ОСОБА_5

21 квітня 2015 року розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську кримінальне провадження № 0002263 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_6 на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 лютого 2015 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, українця, громадянина України, не працюючого, освіта середня професійно-технічна, одруженого, військовозобов`язаного, який зареєстрованого та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 03.03.2014 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу в розмірі 850 гривень;
- 23.05.2014 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 роки;
- 30.09.2014 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано не відбуте покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 23.05.2014 року у вигляді 1 місяця позбавлення волі, остаточно до відбування призначене покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 роки 1 місяць.
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Тбілісі, республіки Грузія, громадянина України, арменина, освіта середня, не працюючого, не одруженого, не військовозобов`язаного, який мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
які обвинувачуються у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_9 , обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_10 .

В апеляції потерпілий ОСОБА_10 , виходячи з її змісту, погоджуючись з висновками суду щодо доведеності вини обвинувачених і правильності кваліфікації їх дій, просить скасувати вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 лютого 2015 року. Ухвалити свій вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання у вигляді позбавлення волі строком 2 роки, призначеного йому вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 30 вересня 2014 року, остаточно визначивши ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років. ОСОБА_8 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. Цивільний позов ОСОБА_10 задовольнити у повному обсязі, стягнути солідарно з засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 136 330,50 гривень в рахунок відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди, а також 200 000 гривень в рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди. Речі, які визнані речовими доказами у кримінальному провадженні повернути потерпілому. Свої апеляційні вимоги потерпілий обґрунтовує тим, що суд першої інстанції належним чином не вмотивував своє рішення щодо призначення обвинуваченим покарання на строк менший, ніж того вимагало обвинувачення, при цьому судом не дотримано принципів справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовано закон про кримінальну відповідальність, що, на думку апелянта, призвело до порушення правил призначення покарання за сукупністю вироків згідно ст. 71 КК України. Також потерпілий зазначає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив частково його позов, оскільки, на його думку, сума матеріальної шкоди повністю підтверджується показами свідка та письмовими доказами, а моральна шкода необґрунтовано зменшена.

Стосовно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 судом першої інстанції ухвалено обвинувальний вирок та їм призначено покарання ОСОБА_7 : за ч. 3 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі строком на 4 роки. Згідно ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано не відбуту частину покарання у виді позбавлення волі строком 6 місяцв призначеного йому за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 30.09.2014 року, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки і 6 місяців; ОСОБА_8 ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки.На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного судом покарання у вигляді позбавлення волі, з випробуванням строком на 2 (два) роки. Згідно ст.76 КК України, покладено на засудженого ОСОБА_8 в період іспитового строку обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.
Крім того, зазначеним вироком цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задоволено частково. Стягнуто солідарно з засуджених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 1350,00 грн. в рахунок відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди, а також 10000,00 грн. в рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди, а всього 11350,00 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів.

Як вбачається з вироку суду, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнані винними при наступних обставинах.

Вранці 07.11.2014 року ОСОБА_7 маючи повторний умисел на таємне викрадення чужого майна запропонував ОСОБА_8 скоїти крадіжку товару з магазину "Шарм" розташованого по АДРЕСА_3 , на що ОСОБА_8 дав свою згоду. Приблизно о 01.00 год. 08.11.2014 ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , з метою скоєння крадіжки прийшли до вказаного магазину " ІНФОРМАЦІЯ_3 ", де діючи спільно, через отвір в підвалі магазину проникли всередину приміщення магазину. Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , знаходячись в приміщення вказаного магазину, таємно, з корисливих мотивів, викрали належне ОСОБА_10 майно, в тім числі: одну пару жіночих чобіт, чорного кольору, вартістю 680 грн., три жіночі бюстгальтери, чорного кольору загальною вартістю 360 грн., вісім жіночих бюстгальтерів білого кольору загальною вартістю 800 грн., один шкіряний гаманець чорного кольору вартістю 150 грн., жіночу парасольку синьо-жовтого кольору вартістю 100 грн., один наручний кварцевий годинник червоного кольору вартістю 100 грн., один наручний кварцевий годинник білого кольору вартістю 100 грн., один наручний кварцевий годинник синього кольору вартістю 100 грн., дві жіночі косметички чорного кольору загальною вартістю 60 грн., одну акумуляторну батарею "Нокія ВL-5СВ" вартістю 50 грн., внаслідок чого спричинили майнову шкоду потерпілому ОСОБА_10 на загальну суму 2500 грн. Заволодівши викраденим, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись ним на власний розсуд.
Повторно, 11.11.2014 року приблизно о 01.30 год., ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, за попередньою змовою між собою, прийшовши до магазину " ІНФОРМАЦІЯ_3 " по АДРЕСА_3 , де діючи спільно через отвір в підвалі магазину проник всередину приміщення вказаного магазину. Реалізуючи свої злочинний умисел, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , знаходячись в приміщення магазину, таємно, з корисливих мотивів, викрали належне ОСОБА_10 майно, в тім числі: один зонт сірого кольору вартістю 120 грн., блокнот коричневого кольору вартістю 60 грн., жіночу резинку для волосся вартістю 15 грн., мідні штрипсові полоси з підлоги вказаного магазину, вагою 20 кг., загальною вартістю 1200 грн., внаслідок чого вони заподіяли майнову шкоду потерпілому ОСОБА_10 на загальну суму 1395 грн. Заволодівши викраденим майном, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись ним на власний розсуд.
В суді апеляційної інстанції потерпілий підтримав свою апеляційну скаргу та просив задовольнити її в повному обсязі з наведених в ній підстав.

Прокурор та обвинувачені просили вирок суду залишити без змін, а апеляцію потерпілого - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, міркування прокурора, пояснення обвинувачених, потерпілого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція потерпілого задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Не є слушними, на думку колегії суддів, доводи апеляції потерпілого щодо того, що судом першої інстанції необґрунтовано зменшено розмір моральної та моральної шкоди на користь потерпілого.

Так, відповідно ч.1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд кримінального провадження проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Виходячи з положень ст. 1166 ЦПК України, майнова шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала.

Як вбачається з обвинувального акту ОСОБА_7 і ОСОБА_8 обвинувачувалися в скоєні крадіжки належного потерпілому ОСОБА_10 майна зазначеного в обвинувальному акті, в тім числі 08.11.2014 року на загальну суму 2500 грн. і 11.11.2014 року на загальну суму 1395 грн., шляхом проникнення до приміщення магазину через отвір який був в стіні підвального приміщення. Зазначене обвинувачення знайшло своє підтвердження під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

При цьому, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 не обвинувачувалися в крадіжці з магазину " ІНФОРМАЦІЯ_3 " іншого ніж зазначено в обвинувальному акті належного потерпілому ОСОБА_10 майна, недостача якого зазначена в акті інвентаризації на загальну суму112411 грн., і в судовому засіданні це не доведено. Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що в судовому засіданні не доведено також, що ОСОБА_7 і ОСОБА_8 пошкодили приміщення магазину " ІНФОРМАЦІЯ_3 ", тобто, що саме вони вирвали з підлоги мідні штрипсові полоси, що пошкодили двері, замки, решітки, стіни, які потерпілий вимушений був ремонтувати та поніс витрати зазначені ним в доданому до позову розрахунку та інших документах.

Між тим, в ході досудового розслідування кримінального провадження потерпілому ОСОБА_10 на підставі розписки від 18.11.2014 року (а.п. 28 т.2) працівниками міліції було повернуто все майно, яке було викрадене обвинуваченим ОСОБА_7 і ОСОБА_8 08.11.2014 року. Також відповідно розписки потерпілого ОСОБА_10 від 22.11.2014 року (а.п. 59 т.2) йому було повернуто частину майна викраденого обвинуваченими з магазину 11.11.2014 року, в тім числі: один зонт сірого кольору вартістю 120 грн., блокнот коричневого кольору вартістю 60 грн., жіночу резинку для волосся вартістю 15 грн.

Не повернуто потерпілому тільки викрадені обвинуваченими ОСОБА_7 і ОСОБА_8 мідні штрипсові полоси з підлоги вказаного магазину, вагою 20 кг, вартість, яких становить 1350 гривень.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що на підставі ст. 1166 ЦК України, з обвинувачених солідарно на користь потерпілого в рахунок відшкодування матеріальної шкоди має бути стягнуто вартість викрадених ними мідних штрипсових полос в сумі 1350 грн., а в іншій частині позову про відшкодування матеріальної шкоди необхідно відмовити, оскільки заподіяння такої шкоди потерпілому саме обвинуваченими ані органом досудового розслідування, ані судом не встановлено.

Крім того, відповідно до ст. 23 ЦК України, при призначенні розміру відшкодування моральної шкоди враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо обґрунтованості пред`явленого позову потерпілого та розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню, в повному обсязі врахував характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, які переніс потерпілий ОСОБА_10 , їх тривалість, та прийшов до висновку про задоволення цивільного позову про стягнення моральної шкоди з обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 частково, а саме в розмірі 10 000 гривень. У зв`язку з чим, колегія суддів не знаходить підстав для збільшення розміру стягнутої моральної шкоди з обвинувачених на користь потерпілого.

Також колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляції потерпілого щодо невідповідності призначеного обвинуваченим покарання.

Так, призначаючи покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції у відповідності до ст. 65 КК України, в повній мірі врахував тяжкість скоєного ними кримінального правопорушення, яке класифікується як тяжке, дані про особу обвинувачених, а саме те, що: ОСОБА_7 раніше судимий, скоїв кримінальне правопорушення в період невідбутого за попереднім вироком покарання; ОСОБА_8 вперше притягується до кримінальної відповідальності, а також врахував щире каяття винних, сприяння встановлення істини у кримінальному провадженні, добровільне часткове усунення завданого збитку шляхом видачі викраденого майна, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебувають. У зв`язку з чим, колегія суддів не вбачає підстав для збільшення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розміру покарання

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.404,405,407 КПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 лютого 2015року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без змін.

Апеляцію потерпілого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ впродовж трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення їй копії ухвали, шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції.

судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3