У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних
справах Верховного Суду України в складі:

головуючого

Синявського О.Г.,

суддів

Кліменко М.Р. і Косарєва В.І.,

за участю
прокурора

Микитенка О.П.,

засудженого

ОСОБА_1.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 12 серпня 2008 року
кримінальну справу за касаційними скаргами
засудженого ОСОБА_1. та його захисника ОСОБА_2 на вирок колегії суддів
судової палати у кримінальних справах апеляційного суду міста Києва від 22 травня 2008 року,

встановила:

вироком Печерського районного
суду м. Києва від 12 березня 2008 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України,
освіта вища, мешканця смт Гребінки Васильківського району Київської області,
працюючого водієм ДП "Агроспецсервіс", раніше не судимого -

- засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на 5 років позбавлення волі з
позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України його
звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 роки і
на нього на підставі ст. 76 КК України покладено обов'язки не виїжджати за межі
України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої
системи, повідомляти ці органи про зміну місця проживання, роботи або навчання,
періодично з'являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої
системи.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1. на
користь НДЕКЦ при ГУ МВС України в м. Києві
судові витрати за проведення авто-технічних експертиз в сумі 973 грн. 54
коп.

ОСОБА_1. засуджено за те,
що 02 листопада 2007 року приблизно о 17 год. 20 хв., керуючи технічно справним
автомобілем "Фольсваген-Пассат", який належав ДП "Агроспецсервіс",
і рухаючись проїжджою частиною бул. Л.Українки в напрямку вул. Мечникова в
м.Києві зі швидкістю близько 60 км/год., він порушив вимоги п.п.12.1 і 18.1
Правил дорожнього руху, тобто не обрав безпечної швидкості і не зменшив її
перед пішохідним переходом, і здійснив на нерегульованому, але позначеному
дорожніми знаками і дорожньою розміткою, пішохідному переході в районі будинку
№ 3 по б. Л.Українки наїзд на пішохода ОСОБА_3 Внаслідок наїзду ОСОБА_3
отримала тяжкі тілесні ушкодження, від
яких померла на місці дорожньо-транспортної пригоди.

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах апеляційного суду м. Києва, задовольнивши апеляцію
прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, скасувала
вирок Печерського районного суду м.
Києва від 12 березня 2008 року в частині застосування щодо ОСОБА_1. ст.ст. 75, 76 КК України та постановила в цій
частині свій вирок від 22 травня 2008
року.

Цим вироком ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 286
КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з
позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

У касаційній скарзі зі змінами до неї захисник ОСОБА_2, не оспорюючи винуватості ОСОБА_1.
у вчиненні злочину, за який його засуджено, просить вирок Апеляційного суду від
22.05.2008 року змінити, застосувати до засудженого ст. 75 КК України та
звільнити його з випробуванням від відбування як основного, так і додаткового
покарання. Посилається на те, що апеляційний суд недостатньо врахував, що
ОСОБА_1 вперше вчинив злочин, який є необережним, повністю визнав свою вину,
щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, потерпілий не мав до нього
матеріальних та моральних претензій. Також, на думку захисника, апеляційний суд не взяв до уваги, що ОСОБА_1
позитивно характеризувався, мав на утриманні неповнолітню доньку та
батьків-пенсіонерів похилого віку, які страждали рядом захворювань, сам мав
стан здоров'я, який потребував стаціонарного лікування. Окрім того, вказує, що
ОСОБА_1 працював водієм біля 19 років, ніяких порушень раніше не допускав, і
позбавлення його права керувати транспортними засобами позбавить засудженого роботи та поставить
його сім'ю в тяжке матеріальне
становище.

Касаційна скарга засудженого
ОСОБА_1. з внесеними до неї змінами аналогічна за змістом касаційній
скарзі його захисника.

У додатковій заяві на підтвердження
доводів касаційної скарги про
позитивність даних щодо його особи ОСОБА_1 надав суду касаційної інстанції
клопотання-характеристику Міністерства аграрної політики України та довідку ДП
"Агроспецсервіс" про нагородження його преміями та почесною грамотою
за багаторічну сумлінну працю.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_1. на
підтримання касаційних скарг, думку
прокурора, який вважав касаційні скарги
такими, що підлягають частковому задоволенню, а вирок апеляційного суду
зміні зі зниженням призначеного ОСОБА_1 строку
покарання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені у касаційних скаргах, колегія суддів вважає, що вони підлягають задоволенню
частково з таких підстав.

Висновок суду про доведеність
винуватості ОСОБА_1. у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило
смерть потерпілої, ґрунтується на доказах, досліджених судом у порядку,
передбаченому ч. 3 ст. 299 КПК України, він є правильним і у касаційних скаргах
не оспорюється.

Дії засудженого правильно
кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України.

Вирішуючи питання про міру
покарання засудженому ОСОБА_1, апеляційний суд, з урахуванням вчинення
засудженим тяжкого злочину з грубим порушенням Правил дорожнього руху, внаслідок якого загинула людина, обґрунтовано
визнав правильним призначене йому місцевим судом за ч.2 ст. 286 КК України
основне покарання у виді позбавлення
волі на строк 5 років та додаткове покарання у виді позбавлення права керувати
транспортними засобами.

По справі не встановлено підстав
для зменшення строку основного
покарання, призначеного ОСОБА_1, та виключення з вироку рішення суду про
призначення засудженому додаткового покарання.

Підставами для цього не може бути те, що ОСОБА_1 тривалий час
працює водієм і позбавлення права керувати транспортними засобами позбавить
його роботи і поставить його сім'ю в скрутне матеріальне становище, як про це
йдеться в касаційних скаргах.

Разом з тим, визначаючи строк додаткового
покарання - 3 роки позбавлення права керувати транспортними засобами,
апеляційний суд не врахував вимоги ст. 69-1 КК України, яка внесена до КК
України Законом України №270-У1 від 15.04.2008 року «Про внесення змін до
Кримінального та Кримінально-процесуального кодексів України щодо гуманізації
кримінальної відповідальності» та набрала чинності з 07.05.2008 року, тобто до
постановлення апеляційним судом свого вироку, а тому за наявності підстав
підлягала застосуванню апеляційним судом.

Згідно з вимогами ст. 69-1 КК
України, за наявності обставин, що пом'якшують покарання, передбачених п.п. 1,
2 ч.1 ст. 66 КК України, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також
при визнанні підсудним своєї вини, строк або розмір покарання (як основного,
так і додаткового) не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш
суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією
частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1
повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК
України, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину як діями з виклику
працівників ДАІ та швидкої медичної допомоги на місце ДТП, так і своїми
подальшими показаннями під час розслідування справи та розгляду її в суді, а
потерпілий ОСОБА_4 надав заяву про те, що він не має ніяких матеріальних та моральних претензій до водія
ОСОБА_1. (а.с.45), що визнано судом пом'якшуючими покарання засудженого
обставинами. Тобто по справі встановлено наявність обставин, що пом'якшували
покарання, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 66 КК України.

Обставин, обтяжуючих покарання
ОСОБА_1., по справі не встановлено як судом першої інстанції, так і апеляційним
судом.

З урахуванням викладеного та
санкції ч. 2 ст. 286 КК України, апеляційний суд за вимогами ст. 69-1 КК
України не міг призначити ОСОБА_1 покарання за розміром більше, ніж 5 років і 3
місяці позбавлення волі та 2 роки позбавлення права керувати транспортними
засобами, що становить дві третини максимального строку найбільш суворого виду
покарання, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Однак апеляційний суд не застосував
кримінальний закон, який підлягав застосуванню, і всупереч ст.ст. 5, 69-1 КК України, п.п. 1, 7 Прикінцевих
положень Закону України № 270-У1 від 15.04.2008 року призначив ОСОБА_1 за
строком більш суворе додаткове покарання - позбавлення права керувати
транспортними засобами на строк 3 роки, ніж передбачене законом - 2 роки.

З огляду на це, строк призначеного
ОСОБА_1 додаткового покарання належить знизити з 3 до 2 років позбавлення права
керувати транспортними засобами.

Окрім того, скасовуючи вирок
місцевого суду в частині застосування ст. 75 КК України і постановляючи свій
вирок, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для
звільнення засудженого ОСОБА_1. від відбування основного покарання з
випробуванням.

Обґрунтовуючи це рішення,
апеляційний суд послався на те, що ОСОБА_1 вчинив тяжкий злочин та його дії носили підвищену суспільну небезпеку з
огляду на наслідки злочину.

Однак наслідки злочину -
спричинення смерті потерпілої є кваліфікуючою ознакою злочину, передбаченого
ч.2 ст. 286 КК України, за який ОСОБА_1. засуджено, а тому це не може додатково
враховуватись як обставина, що обтяжує покарання за вчинення цього злочину,
який, хоча і віднесений за ст. 12 КК України до категорії тяжких, але є необережним злочином.

Крім того, вчинення тяжкого злочину
за вимогами ст. 75 КК України не є
перешкодою для застосування звільнення від відбування покарання з
випробуванням.

У той же час апеляційним судом не
було враховано, що ОСОБА_1 злочин учинив вперше, раніше ні в чому протиправному помічений не
був, на спеціальних обліках не перебував, мав сім'ю, на його утриманні
перебували неповнолітня донька та батьки -
пенсіонери, які страждали рядом захворювань. ОСОБА_1 працював, за місцем
проживання й роботи характеризувався позитивно, неодноразово заохочувався за
багаторічну сумлінну працю преміями, подякою та почесною грамотою, керівництво
за місцем його роботи надало до суду клопотання про обрання ОСОБА_1 покарання,
не пов'язаного із позбавленням волі із застосуванням ст. 75 КК України.

Крім того, ОСОБА_1 свою вину у
вчиненні злочину визнав повністю, щиро розкаявся, своїми діями сприяв розкриттю
злочину, що обґрунтовано судом визнано обставинами, що пом'якшують покарання
засудженого.

Потерпілий ОСОБА_4 надав заяву про
відсутність у нього матеріальних і моральних претензій до ОСОБА_1. та не оскаржив вирок місцевого суду, яким щодо
ОСОБА_1. було застосовано ст. 75 КК України.

Зазначені обставини та дані про особу засудженого давали підстави
вважати можливим його виправлення без відбування призначеного йому основного покарання, тобто для застосування щодо нього ст.ст. 75, 76 КК
України.

Ураховуючи викладене, колегія
суддів вважає необхідним змінити вирок апеляційного суду, пом'якшити призначене
ОСОБА_1 покарання, застосувавши ст.ст. 75, 76 КК України до основного покарання
у виді позбавлення волі.

Одночасно колегія суддів не вбачає
підстав для застосування ст. 75 КК
України до додаткового покарання, призначеного ОСОБА_1, про що порушується
питання в касаційних скаргах, оскільки статтею 75 КК України передбачено
можливість звільнення засуджених від
відбування з випробуванням тільки основних покарань певного виду і строку, а не
від додаткових покарань. Додаткові покарання відповідно до вимог ст. 75 КК
України і згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від. 24.10.2003 року «Про практику призначення
судами кримінального покарання», підлягають реальному виконанню.

На підставі викладеного, касаційні
скарги засудженого та його захисника в частині застосування ст. 75 КК України й
до додаткового покарання, призначеного ОСОБА_1,
задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 395-396 КПК
України, колегія суддів

ухвалила:

касаційні скарги засудженого
ОСОБА_1. та його захисника - адвоката ОСОБА_2
задовольнити частково.

Вирок колегії суддів судової палати
у кримінальних справах апеляційного суду
міста Києва від 22 травня 2008
року щодо ОСОБА_1 - змінити.

На підставі ст. 69-1 КК України
знизити строк призначеного ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 286 КК України додаткового
покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами до 2 років.

Вважати ОСОБА_1 засудженим за ч. 2
ст. 286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати
транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України
звільнити ОСОБА_1. від відбування основного покарання у виді позбавлення волі
на строк 5 років з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки і на підставі
ст. 76 КК України покласти на нього обов'язки не виїжджати за межі України на
постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи,
повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання,
періодично з'являтися для реєстрації в орган кримінально-виконавчої системи.

Додаткове покарання ОСОБА_1. у виді
позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 роки підлягає
реальному виконанню.

Судді:

Синявський О.Г. Кліменко М.Р. Косарєв В.І.