АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді Приндюк М.В.

суддів Коваль С.М.,
Беця О.В.

з участю секретаря Міленко О.В.

прокурора Лисенка С.С.

підозрюваного ОСОБА_1

захисників ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_15,
ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційні скарги
захисників ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_4 в
інтересах підозрюваного ОСОБА_1 на
ухвалу слідчого судді Дніпровського
районного суду м. Києва від 11 грудня 2013
року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання
старшого слідчого СВ Дніпровського РУ
ГУ МВС України в м. Києві Кузьміної О.О.,
яке погоджене із старшим прокурором
прокуратури Дніпровського району м.
Києва Лисенком С.С., та застосовано
запобіжний захід у вигляді тримання
під вартою до 06 лютого 2014 року щодо

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва,
громадянина України, з вищою освітою,
працюючого адвокатом, зареєстрованого
та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,
раніше не судимого, підозрюваного у
вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.
15, ч. 2 ст. 377 КК України.

Згідно ухвали, вирішуючи питання про
застосування відносно ОСОБА_1
запобіжного заходу, слідчий суддя
врахував наявність обґрунтованої
підозри, у вчиненні ОСОБА_1 злочину,
конкретні обставини та тяжкість цього
злочину, доведеність ризиків, на які
послався у клопотанні слідчий, дані про
особу підозрюваного та дійшов
висновку, що більш м'які запобіжні
заходи, ніж тримання під вартою, не
здатні забезпечити виконання
підозрюваним своїх процесуальних
обов'язків.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_2
просить скасувати ухвалу слідчого
судді та постановити нову, якою
відмовити у задоволенні клопотання
слідчого чи застосувати запобіжний
захід, не пов'язаний з триманням під
вартою. Обґрунтовує свої вимоги тим, що
слідчий суддя: в ухвалі не вказав
докази, які обґрунтовують підозру в
вчиненні ОСОБА_1 злочину; під час
розгляду клопотання в порушення ст. 349
КПК України не визначив обсяг доказів,
що підлягали дослідженню та порядок їх
дослідження; порушив вимоги ст. 95 КПК
України щодо безпосереднього
дослідження доказів та безпідставно
відмовив у задоволенні клопотання
захисту про допит свідків та
потерпілого; не звернув уваги на
необґрунтованість ризиків, на які
послався слідчий; в порушення ст. 318 КПК
України розглянув клопотання слідчого
без участі потерпілого; не врахував при
розгляді дані про особу підозрюваного,
в тому числі його сімейний стан та стан
здоров'я. Також захисник посилається на
порушення вимог закону працівниками
міліції при затриманні підозрюваного
та зазначає, що слідчий суддя не
дотримався вимог ст. 206 КПК України щодо
забезпечення невідкладного проведення
судово-медичного обстеження
підозрюваного, перевірки фактів
нанесення йому тілесних ушкоджень,
забезпечення його безпеки та вжиття
заходів щодо звільнення з-під варти.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_4
просить скасувати ухвалу слідчого
судді та постановити нову, якою
застосувати до підозрюваного
запобіжний захід не пов'язаний з
триманням під вартою. Обґрунтовує свої
вимоги тим, що слідчий суддя при
розгляді клопотання не врахував вимоги
закону, які визначають підстави для
застосування щодо особи запобіжного
заходу та не взяв до уваги дані, які
позитивно характеризують
підозрюваного. Також вказує, що слідчий
суддя не дотримався вимог закону, які
визначають особливості проведення
кримінального провадження щодо
адвокатів. Крім того, посилається на те,
що слідчий суддя при розгляді
клопотання не дослідив обставин
порушення вимог закону, які були
допущені при затриманні підозрюваного.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5
просить скасувати ухвалу слідчого
судді та постановити нову, якою
застосувати щодо підозрюваного
запобіжний захід у вигляді особистого
зобов'язання. Мотивує свої вимоги тим,
що слідчий суддя в порушення вимог
національного та міжнародного
законодавства не розглянув можливості
застосування відносно ОСОБА_1
альтернативних запобіжних заходів; при
прийнятті рішення не взяв до уваги
дані, які позитивно характеризують
підозрюваного; не перевірив
відповідність змісту клопотання
вимогам закону та не з'ясував питання
про те, чи підтверджується наявність
зазначених у клопотанні слідчого
підстав для застосування саме такого
запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь судді Приндюк М.В.,
пояснення підозрюваного ОСОБА_1, який
підтримав апеляційні скарги
захисників ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_4,
захисника ОСОБА_2, яка підтримала свою
апеляційну скаргу та апеляційні скарги
захисників ОСОБА_6 і ОСОБА_4, захисника
ОСОБА_6, який підтримав свою апеляційну
скаргу та апеляційні скарги захисників
ОСОБА_2, ОСОБА_4, захисника ОСОБА_4, який
підтримав свою апеляційну скаргу та
апеляційні скарги захисників ОСОБА_2 і
ОСОБА_6, захисників ОСОБА_3 та ОСОБА_15,
які підтримали апеляційні скарги
захисників ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_4,
думку прокурора, який вважав ухвалу
слідчого судді законною та
обґрунтованою, а апеляційні скарги
такими, що не підлягають задоволенню,
перевіривши доводи апеляційної скарги
та вивчивши матеріали судового та
кримінального проваджень, колегія
суддів вважає, що апеляційні скарги не
підлягають задоволенню.

Відображення принципів вирішення
питання застосування щодо особи
запобіжного заходу у вигляді тримання
під вартою міститься в положеннях
ст.ст. 177, 178, 183 КПК України та рішеннях
Європейського суду з прав людини.

Згідно зазначених норм, наявність
підстав для тримання особи під вартою
має оцінюватись в кожному
кримінальному провадженні з
урахуванням його конкретних обставин.
При розгляді питання про необхідність
взяття під варту судовий орган повинен
брати до уваги обставини, які можуть
мати відношення до справи: характер і
тяжкість передбачуваного злочину;
обґрунтованість доказів того, що саме
ця особа вчинила злочин; покарання, яке,
можливо, буде призначено в результаті
засудження; минуле, особисті та
соціальні обставини життя особи.

Тримання особи під вартою завжди може
бути виправдано, за наявності ознак
того, що цього вимагають справжні
інтереси суспільства, які, незважаючи
на існування презумпції невинуватості,
переважають інтереси забезпечення
поваги до особистої свободи.

При апеляційному перегляді ухвали
слідчого судді, якою щодо ОСОБА_1
застосовано запобіжний захід у вигляді
тримання під вартою, встановлено, що
рішення слідчим суддею прийнято з
дотриманням вищезазначених вимог
законодавства.

Відповідно до ухвали, слідчий суддя
встановив, що в провадженні СВ
Дніпровського РУ ГУ МВС України в м.
Києві перебувають матеріали
кримінального провадження № 0018056
від 06 грудня 2013 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст.
377 КК України. Досудовим слідством
установлено, що 06 грудня 2013 року ОСОБА_1,
який є адвокатом, перебуваючи в залі
судового засідання Шевченківського
районного суду м. Києва під час
проголошення ухвали про обрання
запобіжного заходу його підзахисному,
намагався вчинити умисне заподіяння
судді побоїв та тілесних ушкоджень, у
зв'язку з діяльністю судді, пов'язаною
із здійсненням правосуддя.

10 грудня 2013 року ОСОБА_1 повідомлено про
підозру у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 377 КК
України.

Суддя, вислухавши пояснення прокурора,
слідчого, сторони захисту та
дослідивши матеріали клопотання,
встановив, що зазначені у клопотанні
обставини підозри мають місце,
підтверджуються достатніми на даному
етапі розслідування доказами, і у
висновках, які зробив орган досудового
слідства, чогось очевидно
необґрунтованого чи довільного,
слідчий суддя не встановив. Не виявлено
таких обставин і колегією суддів.
Відсутність же в ухвалі слідчого судді
посилань на конкретні докази, які
обґрунтовують підозру, не суперечить
змісту ст. 196 КПК України, яка
встановлює вимоги до відомостей, що
повинні міститися в ухвалі слідчого
судді. Посилання на матеріали, що
підтверджують підозру, згідно ст. 184 КПК
України, повинні зазначатися у
клопотанні слідчого, а слідчий суддя, в
свою чергу, повинен перевірити
достовірність цих посилань. Що і було
зроблено суддею.

При цьому слід зазначити, що зміст
ст.ст. 95, 193 КПК України не вимагає від
слідчого судді, як обов'язок, при
розгляді клопотання безпосередньо
заслуховувати пояснення свідків та
потерпілих, а також нормами закону не
встановлено чіткого порядку вивчення
слідчим суддею матеріалів клопотання.
Тому, підстав вважати, що слідчим
суддею були порушені вимоги КПК
України при дослідженні клопотання та
матеріалів, які його обґрунтовують,
немає.

Посилання захисника ОСОБА_2 на те, що
слідчий суддя під час розгляду
клопотання порушив вимоги ст. 349 КПК
України, оскільки не визначив обсяг
доказів, що підлягали дослідженню,
порядок їх дослідження та вимоги ст. 318
КПК України, так як розглянув
клопотання слідчого без участі
потерпілого, є безпідставними. Вимоги
ст.ст. 318, 349 КПК України визначають
правила судового розгляду у
кримінальному провадженні по суті
обвинувачення та не поширюються на
порядок розгляду клопотання про
застосування запобіжного заходу під
час досудового розслідування. Зміст ст.
193 КПК України, яка визначає порядок
розгляду клопотання про застосування
запобіжного заходу, передбачає, що
розгляд клопотання здійснюється за
участю прокурора, підозрюваного, його
захисника, а визначення порядку та
обсягу доказів, що підлягають
дослідженню, статтею взагалі не
передбачено.

Будь-яких порушень Глави 37 КПК України,
відповідно до якої здійснюється
кримінальне провадження щодо окремих
категорій осіб, а саме адвоката,
слідчим суддею не допущено, а свої
посилання захисник ОСОБА_4 про
недотримання цих вимог, жодним чином не
обґрунтував.

Приймаючи рішення, суд також взяв до
уваги тяжкість покарання, яке загрожує
ОСОБА_1 у разі визнання його винним у
вчиненні злочину, характер та
обставини злочину, зокрема те, що
згідно пред'явленої підозри
кримінальне правопорушення спрямоване
на порушення діяльності зі здійснення
правосуддя, вчинено із застосуванням
насильства, пошкодженням майна, з чого
вбачається ознаки значного порушення
загальносуспільних цінностей.

В сукупності з вищезазначеним, слідчий
суддя врахував дані про особу
підозрюваного, його вік, стан здоров'я,
сімейний стан. Також слідчий суддя
врахував, що ОСОБА_1 є адвокатом, тобто
особою, яка згідно Конституції
України та Закону України «Про
адвокатуру та адвокатську
діяльність» повинна здійснювати свою
діяльність на принципах
верховенства права.

Необхідність дотримання правових
принципів та етичних цінностей
адвокатом знайшли своє відображення і
у Висновку № (2013) 16 Консультативної
Ради Європейських суддів «Про
відносини між суддями та адвокатами»,
відповідно до якого адвокат повинен
виконувати свої функції так, щоб вони
були спрямовані на попередження та
запобігання конфліктам, забезпечення
вирішення конфліктів згідно визнаних
принципів права, таким чином повсякчас
підтримуючи честь та гідність своєї
професії адвоката як незамінного
учасника відправлення правосуддя.

Тому, застосування відносно ОСОБА_1 у
даному кримінальному провадженні
такого запобіжного заходу, як тримання
під вартою, на думку колегії суддів, є
адекватним превентивним заходом, який
відповідно до практики Європейського
суду з прав людини демонструє
суспільству, що держава таким діям у
жодному випадку не потуратиме.

Викладені обставини в своїй сукупності
дали суду підстави вважати
обґрунтованими доводи клопотання
слідчого про наявність існування
ризиків, передбачених ст. 177 КПК
України, а саме можливість
підозрюваного переховуватися від
органів досудового розслідування,
впливати на свідків та потерпілих, та
те, що менш суворі запобіжні заходи не в
змозі запобігти вказаним ризикам.
Колегія суддів також вважає, що
приймаючи відповідне рішення, суддя
тим самим виключив можливість, що більш
м'які запобіжні заходи зможуть
забезпечити належну процесуальну
поведінку ОСОБА_1, а тому доводи
апеляційних скарг про те, що суддею не
розглядалося питання застосування
альтернативних запобіжних заходів є
безпідставними.

З викладеного вбачається, що слідчий
суддя врахував всі обставини, з якими
закон пов'язує можливість тримання
особи під вартою, всебічно, повно
провів судовий розгляд клопотання,
адекватно оцінив ступінь порушення
цінностей суспільства у даному
кримінальному провадженні та своїм
рішенням забезпечив високі стандарти
охорони загальносуспільних прав та
інтересів.

Застосувавши щодо ОСОБА_1 запобіжний
захід у вигляді тримання під вартою,
суд правильно прийняв рішення, не
визначивши йому розмір застави в
порядку, передбаченому ч. 3 ст. 183 КПК
України, врахувавши обставини,
передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України та
те, що ОСОБА_1 підозрюється у вчиненні
кримінального правопорушення із
застосуванням насильства.

Що стосується доводів апеляційної
скарги захисника ОСОБА_2 про порушення
вимог закону працівниками міліції при
затриманні підозрюваного та
недотримання вимог слідчим суддею ст.
206 КПК України.

Як вбачається з матеріалів, наявних в
Апеляційному суді м. Києва, слідчим
суддею Дніпровського районного суду м.
Києва 10 грудня 2013 року розглядалося
клопотання захисника ОСОБА_2 щодо
законності затримання підозрюваного,
яке подане в порядку ст. 206 КПК України
та заява ОСОБА_1 про злочин.

З результатами розгляду клопотання,
слідчий суддя зобов'язав старшого
слідчого Дніпровського РУ ГУ МВС
України в м. Києві Кузьміну В.В.
забезпечити невідкладне
судово-медичне обстеження ОСОБА_1 Заяву
ОСОБА_1 про злочин в порядку ст. 214 КПК
України направив прокурору міста Києва
для проведення дослідження, викладених
в заяві фактів. В решті вимог слідчим
суддею відмовлено, оскільки доводи
щодо незаконного затримання ОСОБА_1
спростовано слідчим та прокурором,
порушень вимог ст.ст. 207-208 КПК України
та підстав для звільнення з-під варти
ОСОБА_1 не встановлено.

Таким чином, обставини затримання
ОСОБА_1 були предметом перегляду
слідчого судді в порядку ст. 206 КПК
України, яка згідно ст. 309 КПК України не
підлягає оскарженню.

Будь-яких порушень судом норм КПК
України, які могли б стати підставою
для скасування ухвали слідчого судді,
в тому числі і права на захист, не
встановлено.

Таким чином, ухвала суду про
застосування відносно ОСОБА_1
запобіжного заходу у вигляді тримання
під вартою є законною та обґрунтованою,
а тому її слід залишити без змін, а
апеляційні скарги захисників - без
задоволення.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 184, 193, 194, 309, 376,
404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
-

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Дніпровського
районного суду м. Києва від 11 грудня 2013
року, якою задоволено клопотання
старшого слідчого СВ Дніпровського РУ
ГУ МВС України в м. Києві Кузьміної О.О.,
яке погоджене із старшим прокурором
прокуратури Дніпровського району м.
Києва Лисенком С.С., та застосовано
запобіжний захід у вигляді тримання
під вартою до 06 лютого 2014 року щодо
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишити без змін,
а апеляційні скарги захисників ОСОБА_2,
ОСОБА_6, ОСОБА_4 - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа № 11-сс/796/2212/2013
Категорія ст. 183 КПК
України.

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції Бірса
О.В.

Доповідач в суді апеляційної інстанції
Приндюк М.В.