АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №645/8472/13-к Головуючий у суді 1 інстанції
Провадження № 11кп/790/196/15 ОСОБА_1
У Х В А Л А
Іменем України
4 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого, судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

законного представника ОСОБА_9 ,

особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння ОСОБА_10 ,

здійснивши у місті Харкові, у приміщенні суду, у відкритому судовому засіданні апеляційний розгляд у кримінальному провадженні №0000461 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 та прокурора ОСОБА_11 на ухвалу Фрунзенського районного суду міста Харкова від 10 листопада 2014 року про застосування примусових заходів виховного характеру стосовно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, у зв`язку з вчиненням цією особою суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,-

В с т а н о в и л а:
Фрунзенський районний суд міста Харкова 10 листопада 2014 року постановив ухвалу про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_10 , який до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Так, суд застосував обмеження дозвілля і встановив особливі вимоги до поведінки неповнолітнього: зобов`язав ОСОБА_10 справно відвідувати навчальний заклад житловокомунальний технікум, а також протягом року перебувати вдома з 22 години до 6 години наступного дня.

Як визнано судом встановленим, 16 грудня 2012 року ОСОБА_10 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті неприязних відносин, застосовуючи бійцівські прийоми, кинув свого знайомого ОСОБА_12 декілька разів на землю, також вдарив його кулаком в обличчя і два рази ногою по спині, після чого залишив місце події.

В своїй апеляційній скарзі захисник просить скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження. Адвокат посилається на те, що досудове слідство проводилося з порушеннями кримінального процесуального закону, застосовувалися незаконні методи слідства, а суд, не отримавши результати прокурорської перевірки законності дій співробітників міліції, не дав належної оцінки доказам, постановив ухвалу, висновки у якій не ґрунтуються на допустимих та достовірних доказах.

Прокурор змінив свою апеляцію і наполягає на скасуванні судового рішення та призначенні нового розгляду у суді першої інстанції. Як стверджує цей апелянт, суд припустив порушення кримінального процесуального закону, оскільки постановив ухвалу до завершення органами прокуратури розгляду звернення сторони захисту щодо незаконних методів досудового слідства.

Вислухавши доповідь судді, пояснення захисника, законного представника ОСОБА_9 та неповнолітнього ОСОБА_10 , які підтримали апеляцію сторони захисту, думку прокурора та представника потерпілого ОСОБА_7 про наявність підстав для скасування ухвали та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши обґрунтування апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що судове рішення необхідно скасувати.

Так, ст.9 КПК України передбачено, що суд та службові особи органів державної влади, які мають відношення до здійснення кримінального провадження, повинні неухильно дотримуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

На підставі ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ст.500 КПК України судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітніх, які не досягли віку кримінальної відповідальності, здійснюється згідно із загальними правилами цього Кодексу.

В силу ст.501 КПК України під час постановлення ухвали у зазначеному провадженні суд з`ясовує чи мало місце суспільно небезпечне діяння, чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння, чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

Окрім цього, як передбачено положеннями ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На той же час суд, який постановив ухвалу за наслідками розгляду клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру до ОСОБА_10 , не приділив належної уваги вказаним нормам закону.

Так, суд визнав доведеним, що ОСОБА_10 вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.1 ст.125 КК України умисне легке тілесне ушкодження. Проте із формулювання вчиненого ОСОБА_10 суспільно небезпечного діяння, яке викладено у мотивувальній частині ухвали, не вбачається щоби внаслідок дій неповнолітнього були заподіяні ОСОБА_12 якісь тілесні ушкодження, в тому числі садно на голові - легкі тілесні ушкодження, наведені у клопотанні сторони обвинувачення.

При судовому розгляді не були з`ясовані з належною повнотою обставини події за участі ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , чи дійсно мало місце суспільно небезпечне діяння, під ознаки якого діяння, передбаченого Особливою частиною КК України, воно підпадає і чи вчинив його саме ОСОБА_10 . Висновки суду стосовно зазначених обставин не можна вважати обґрунтованими.

Зокрема, суд тільки навів у мотивувальній частині низку доказів, в тому числі пояснення ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_13 і дані слідчого експерименту, але не оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуальних рішень.

Заперечення ОСОБА_10 своєї вини суд оцінив як спробу неповнолітнього уникнути відповідальності за скоєння суспільно небезпечного діяння, а тому з цієї підстави визнав його пояснення неправдивими.

Таким чином, при здійсненні судового провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру стосовно ОСОБА_10 допущені не тільки істотні порушення кримінального процесуального закону, але й має місце неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження.

Отже, всупереч ст.370 КПК України судове рішення не є законним, обґрунтованим та вмотивованим, згідно ст.ст.409, 415 КПК України підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів не погоджується з вимогою захисника ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження, оскільки ухвала скасовується, в тому числі, у зв`язку з наявністю істотних порушень кримінального процесуального закону і необхідно проводити новий судовий розгляд.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 376, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а:
Ухвалу Фрунзенського районного суду міста Харкова від 10 листопада 2014 року про застосування примусових заходів виховного характеру стосовно ОСОБА_10 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3