Справа №467/2396/14-к 30.03.2015 30.03.2015 31.03.2015
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області в складі колегії суддів судової палати в кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Панкратово Арбузинського району Миколаївської області, раніше судимого: 15.10.1996р. Южноукраїнським міським судом Миколаївської області за ст. 215-3 ч.1 КК УРСР 1960 року до 2 років виправних робіт з утриманням 15% заробітку на користь держави; 10.10.1997р. Вознесенським міським судом Миколаївської області за ч.3 ст. 117 КК УРСР 1960 року з застосуванням ст. 43 КК УРСР до 5 років 6 місяців позбавлення волі, звільнився 27.06.2001р. умовно-достроково за постановою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 26.06.2001р. на 1 рік 4 місяці; 06.10.2003р. Южноукраїнським міським судом Миколаївської області за ч.1 ст. 296 КК України до 1 року обмеження волі, постановою суду від 08.04.2004р. на підставі ст. 82 КК України покарання замінено на 240 годин громадських робіт; 19.05.2005р. Южноукраїнським міським судом Миколаївської області за ч.3 ст. 296 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнився 08.06.2007р. по відбуттю строку покарання; 09.09.2010р. Южноукраїнським міським судом Миколаївської області за ч.3 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, 04.03.2013р. звільнений умовно-достроково на 1 рік 3 місяці 15 днів за постановою__________________________________________________________
Провадження № 11-кп/784/225/15 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_6
Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_1
Новобузького районного суду Миколаївської області від 27 березня 2013р.; 26.06.2014р. Арбузинським районним судом за ч.2 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України до 2 років 3 місяців позбавлення волі, звільнений вироком суду від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році», проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
- за ч. 2 ст. 186 КК України,
прокурора: ОСОБА_7
обвинуваченого: ОСОБА_5
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції
Прокурором подана апеляційна скарга, в якій він просить вирок Арбузинського районного суду Миколаївської області скасувати в частині застосування ст. 75 КК України, ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін.
Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. Із застосуванням ст. 75 КК України, ОСОБА_5 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених пп. 2,3 ст. 76 КК України.
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
На обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор послався на те, що вирок суду є незаконним з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування судом закону, який не підлягав застосуванню, а саме ст. 75 КК України, невідповідності призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Вказує, що при призначенні покарання ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 75 КК України, судом враховано як обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, відшкодування шкоди. Вважає, що з такою пом`якшуючою покарання обставиною, як відшкодування шкоди погодитись неможливо, оскільки він зробив це тільки після втручання співробітників Арбузинського РВ, а не добровільно. Також апелянт вважає безпідставним рішення суду першої інстанції про застосування ст. 75 КК України до ОСОБА_5 , оскільки дане рішення взагалі не вмотивовано, а висновки суду про можливість виправлення ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства не відповідають сукупності фактичних даних про особу обвинуваченого, обставин та тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким. Крім того, апелянт вказав, що судом при призначенні покарання не в достатній мірі враховано, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення щодо особи похилого віку, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, крім того, маючи не погашену судимість.

Обставини, встановлені судом першої інстанції
Судом першої інстанції встановлено, що 31.10.2014р. близько 17 год. ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на відкрите заволодіння чужим майном шляхом вільного доступу, на очах потерпілої ОСОБА_8 , відкрито викрав телефон марки "NOKІA 6270", бувший у використанні, вартістю 250 грн. з сім-картою мобільного оператору "Київстар" вартістю 10 грн. та картою пам`яті об`ємом 128 mb, вартістю 15 грн., що належать ОСОБА_8 . В подальшому викраденим майном ОСОБА_5 розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 275 грн..

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується
Заслухавши доповідь судді; прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу з підстав викладених в ній; обвинуваченого, який просив залишити вирок суду першої інстанції без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні вказаного у вироку кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин, встановлених судом, - відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, аналіз яких наведений у вироку та ніким не оспорюються.

Суд першої інстанції вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_5 та прийшов до висновку про доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та необхідність звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням, із застосування ст.75 КК України.

З врахуванням пом`якшуючої обставини щирого каяття, а також задовільної характеристики, наявності малолітньої дитини, суд першої інстанції прийшов до переконання про те, що буде достатнім і доцільним для виправлення та перевиховання ОСОБА_5 призначити йому покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 66 КК України, при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в ч. 1 ст. 66 КК України.

Згідно з положеннями ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, що має бути належним чином вмотивовано у вироку.

ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, який, з врахуванням положень ст. 12 КК України, є тяжким злочином. Згідно з даними, відображеними у вимозі про судимість (а.с. 45-47), копіями вироків (а.с. 48-50, 51, 52, 53, 54-55, 61-62), довідкою про звільнення (а.с. 59), постановою суду про умовно-дострокове звільнення (а.с. 60), ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий. З копій свідоцтв вбачається, що ОСОБА_5 перебуває у зареєстрованому шлюбі (а.с. 64), має малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 63). З характеристики з місця проживання вбачається (а.с. 67), що ОСОБА_5 не працює, характеризується з задовільної сторони, скарг на нього від жителів с. Панкратове не надходило. Згідно довідки про склад сім`ї (а.с. 68), до складу сім`ї останнього входять матір та батько. Відповідно до довідки Арбузинської ЦРЛ (а.с. 69), ОСОБА_5 на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Крім того, під час апеляційного розгляду, ОСОБА_5 повідомив, що хоча офіційно він не працевлаштований, проте працює по найму на полях. З розписки потерпілої ОСОБА_8 (а.с. 65) вбачається, що 01.11.2014р. вона отримала від працівників міліції належний їй мобільний телефон з сім-картою. Тобто, завданий потерпілій збиток відшкодовано шляхом його фактичного повернення в натурі. Цивільний позов по справі не заявлявся.

З мотивувальної частини вироку вбачається, що суддею при призначенні покарання враховано як пом`якшуючу (щире каяття), так і обтяжуючі обставини, ретельно досліджено дані про особу обвинуваченого, на підставі яких зроблено висновок про достатність і доцільність призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Натомість, доводи прокурора про те, що судом безпідставно визнано обставиною, що пом`якшує покарання відшкодування шкоди, оскільки це зроблено ОСОБА_5 тільки після втручання співробітників міліції, взагалі є безпідставними, оскільки мотивувальна частина вироку не містить посилань на дану обставину, як пом`якшуючу. А посилання на те, що судом не взято до уваги вчинення ОСОБА_5 злочину в стані алкогольного сп`яніння та відносно особи похилого віку, маючи не погашену судимість спростовуються даними, відображеними у вироку, де дана повна оцінка всім зібраним по справі характеризуючим даним.

Крім того, з журналу судового засідання від 23.01.2015р. з елементами протоколу (а.с. 72-73) та робочої копії фонограми даного засідання вбачається, що під час промови в судових дебатах прокурором ОСОБА_10 з врахуванням тяжкості вчиненого злочину та особи винного, який раніше неодноразово судимий, характеризується посередньо, визнав вину, щиро розкаявся у вчиненому та сприяв розкриттю злочину, а також обтяжуючих обставин вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та відносно особи похилого віку, відшкодуванням матеріальної шкоди, не заявлення цивільного позову, була озвучена думку про необхідність визнати винним та призначити ОСОБА_5 покарання у виді 4 років позбавлення волі, та, із застосуванням ст. 75 КК України звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

Проте, в апеляційній скарзі тим самим старшим прокурором прокуратури Арбузинського району, ОСОБА_10 , який особисто і запропонував застосувати до обвинуваченого ст. 75 КК України та вбачав, на час судового засідання, для цього всі підстави, зазначено про безпідставність звільнення ОСОБА_5 від покарання з випробуванням. Не зрозумілою є причина такої зміни позиції прокуратури, оскільки під час своєї промови в суді першої інстанції, та в апеляційній скарзі, прокурором надано оцінку тим самим доказам, які характеризують особу винного, не вказано інших підстав, які б не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що підстав для зміни або скасування вироку не вбачається.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Арбузинського районного суду Миколаївської області від 23 січня 2015 року відносно обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3