№ 336/1762/15-к
пр. № 1-кп/336/236/2015
УХВАЛА
Іменем України
05 травня 2015 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши в підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження з обвинувальним актом, складеним щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Новотроїцьке Бердянського району Запорізької області, проживає у АДРЕСА_1 , не одруженого, звинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 2 КК України, з угодою про визнання винуватості,
ВСТАНОВИВ:
До Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшло кримінальне провадження з обвинувальним актом за звинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 2 КК України, разом з угодою про визнання винуватості, укладеною під час досудового розслідування.

В підготовчому судовому засіданні прокурор вказав на наявність підстав для затвердження угоди та призначення покарання, передбаченого нею.

Захисник в судовому засіданні після проведення допиту обвинуваченого вказав, що обвинувачений вину у скоєнні злочину не визнає, надав документи, які підтверджують поважність причин його відсутності на службі, тож підстав для затвердження угоди немає.

Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи допитаним в судовому засіданні, вказав, що на службі був відсутній з поважних причин, оскільки ще у листопаді 2014 року звернувся за медичною допомогою за місцем проживання та до 12.01.2015 року включно проходив лікування за місцем проживання, тому з`явитися на службу у нього не було можливості. Про свою хворобу він повідомляв керівництво військової частини в телефонному режимі, а довідки про перебування на лікуванні надавав слідчому.

Відповідно до наданої ОСОБА_4 довідки від в період часу з 25.12.2014 року по 12.01.2015 року хворів на гострий фаринготрахеїт та потребував лікування.

Як вказав обвинувачений в судовому засіданні фактично захворів він ще до 25.12.2014 року та звернувся за медичною допомогою, але першу довідку він втратив.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, захисника перевіривши обґрунтованість доводів прокурора матеріалами справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для затвердження угоди у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст. 474 ч. 4 КПК України перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості суд під час судового засідання повинен з`ясувати в обвинуваченого, чи цілком він розуміє:1) що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь;

2) наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу;

3) характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим;

4) вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Стаття 474 ч. 7 КПК України вказує, що суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо, зокрема, умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу, існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості. У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

Стаття 407 ч. 2 КК України передбачає відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби), а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, або хоч і менше десяти діб, але більше трьох діб, вчинені повторно протягом року.

Як з`ясовано в судовому засіданні обвинувачений не з`явився вчасно на службу через хворобу та перебування на лікуванні, що підтверджено відповідною довідкою.

Відповідно до ст. 7 КПК України однією з основних засад кримінального провадження є забезпечення права на захист.

Статтею 412 КПК України визначено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Зокрема, судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою.

Як зазначає ст. 63 Конституції України підозрюваний, обвинувачений чи підсудний має право на захист.

Відповідно до ст. 52 ч. 2 п. 9 КПК України в редакції Закону України № 198 від 12.02.2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення діяльності Національного антикорупційного бюро України та Національного агентства з питань запобігання корупції» обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні у разі укладення угоди між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості - з моменту ініціювання укладення такої угоди.

Закон України № 198 набрав законної чинності 04.03.2015 року, але був прийнятий 12.02.2015 року, тож на момент укладення угоди про визнання винуватості між підозрюваним та прокурором 27.02.2015 року закон був вже прийнятий.

Отже, зважаючи на пояснення обвинуваченого в судовому засіданні, а також враховуючи відсутність у нього захисника під час досудового розслідування, суд позбавлений можливості констатувати добровільність укладення угоди з боку підозрюваного та розуміння ним сутності обвинувачення, по якому він визнав себе винним в ході досудового розслідування.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, оскільки умови угоди суперечать вимогам КПК України, існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Як вказує ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468 - 475 цього Кодексу.

Зважаючи на вищезазначене, суд дійшов висновку, що угода про визнання винуватості не може бути затверджена з вищевказаних причин, у зв`язку з чим у затвердженні угоди належить відмовити, а обвинувальний акт з додатками та угодою повернути для продовження досудового розслідування в загальному порядку.

Керуючись ст. 314, 472, 474 КПК України,

УХВАЛИВ:
Відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 27.02.2015 року між підозрюваним ОСОБА_4 та прокурором Військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 по кримінальному провадженню за звинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 2 КК України.

Матеріали кримінального провадження повернути прокурору для організації здійснення досудового розслідування в загальному порядку.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1

05.05.15