Справа 688/1741/13-к
№ 1/688/22/13
Вирок

Іменем України

03 вересня 2013 року Шепетівський
міськрайонний суд Хмельницької
області в складі:

головуючого-судді
Колодяжного С.Ю.

при секретарі
Гавриловій Н.К.

з участю прокурорів
Гаркушина І.А., Бізюка М.М.

потерпілого ОСОБА_1

підсудного ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Шепетівка
кримінальну справу про обвинувачення

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця
с.Андріївка Рибницького району
Республіки Молдова, українця, особи без
громадянства, з середньою спеціальною
освітою, не одруженого,
невійськовозобов'язаного, працюючого в
фірмі «Метало-вироби», проживаючого по
АДРЕСА_1, раніше судимого:

- 28.03.1997 року Піщанським районним судом
Вінницької області за ст.ст. 140 ч.2, 141 ч.3,
206 ч.2, 42, 43 КК України на 7 років 6 місяців
позбавлення волі з конфіскацією майна,
звільненого 01.06.2004 року по відбуттю
строку покарання;

- 02.08.2006 року Шепетівським
міськрайонним судом Хмельницької
області за ч.3 ст.187 КК України на 7 років
6 місяців позбавлення волі з
конфіскацією 1/2 частини майна; вирок
змінено ухвалою апеляційного суду
Хмельницької області від 25.10.2006 року -
дії ОСОБА_2 перекваліфіковано на ч.3
ст.186 КК України і йому призначено
покарання у виді 5 років позбавлення
волі, звільненого 30.11.2010 року
умовно-достроково з невідбутою
частиною строку покарання - 5 місяців 28
днів

у вчиненні злочинів, передбачених
ст.ст. 119 ч.1, 126 ч.1, 296 ч.3 КК України,

встановив:

05.08.2012 року близько 19.20 год. ОСОБА_3,
йдучи в магазин «Журавлик», щоб забрати
з роботи свою знайому ОСОБА_4, з якою
зустрічався з кінця липня 2012 року, на
тротуарі поряд із будинком № 40 по
проспекту Миру в м.Шепетівка зустрів
колишнього хлопця ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та
його друга ОСОБА_1, які ішли йому на
зустріч і обоє були в стані
алкогольного сп'яніння. Зупинившись,
ОСОБА_3 і ОСОБА_5 стали розмовляти з
приводу дзвінків останнього по
телефону до ОСОБА_4 При цьому, ОСОБА_3
просив ОСОБА_5 не втручатись в їх із
ОСОБА_4 відносини. В зв'язку з цим, з
мотивів ревнощів, в них виникла
суперечка, яка переросла у сварку, вони
стали розмовляти на підвищених тонах.
Відтак, в ході сварки, ОСОБА_3
несподівано умисно наніс удар лівою
рукою в обличчя ОСОБА_5, від якого
останній, втративши рівновагу, впав на
асфальтобетонне покриття тротуару і
лежав на спині. Після цього удару,
ОСОБА_1, який стояв осторонь і в розмові
участі не брав, наблизився до ОСОБА_2,
щоб з'ясувати чому той б'є його друга, на
що ОСОБА_3 умисно завдав ОСОБА_1 удар
правою рукою в нижню щелепу зліва, від
чого останній впав на тротуар,
втративши на кілька секунд свідомість,
при цьому ніяких тілесних ушкоджень не
отримав і фізичного болю не відчув. Під
час сутички ОСОБА_2 з ОСОБА_1,
ОСОБА_5 намагався підвестись, на мить
встав на повний зріст, після чого його
ноги відразу ж підкосились і він знову
впав на тротуар на лівий бік, втратив
свідомість, в нього з рота пішла кров.

Після скоєного, ОСОБА_3, не дочекавшись
приїзду швидкої допомоги, залишив
місце події. Переночувавши у ОСОБА_4,
від якої дізнався, що ОСОБА_5
знаходиться у лікарні у важкому стані,
він наступного дня поїхав у
м.Новоград-Волинський Житомирської
області, де в подальшому був затриманий
працівниками міліції.

В безсвідомому стані ОСОБА_5 був
госпіталізований 05.08.2012 року у
відділення інтенсивної терапії та
анастезіології Шепетівської ЦРЛ, де
ІНФОРМАЦІЯ_7, не приходячи до
свідомості, помер.

Таким чином, ОСОБА_5 спричинено тілесні
ушкодження у вигляді закритої
черепно-мозкової травми: садна в лобній
ділянці голови зліва, в ділянці
зовнішнього кута лівого ока, на спинці
носа, на кінчику носа, на шкірі верхньої
губи справа, синець в ділянці верхньої
губи, тотальний субарахноїдальний
крововилив, які, згідно висновку
судово-медичної експертизи № 264
від 19.10.2012 року, відносяться до
категорії тяжких тілесних ушкоджень,
які небезпечні для життя в момент
спричинення, а в даному випадку, що
призвели до смерті. Також,
ОСОБА_5 спричинено тілесні ушкодження у
вигляді садна на верхній поверхні
лівого плечового суглобу, в ділянці
верхнього краю лівої здухвинної
кістки, на передній поверхні правого
колінного суглобу, на задній поверхні
правого ліктьового суглобу, які мають
ознаки легких тілесних ушкоджень в
приміненні до живої людини та в
причинному зв'язку із смертю не
знаходяться.

Допитаний в судовому засіданні
підсудний ОСОБА_3 свою вину у вчиненні
інкримінованих злочинів не визнав та
показав суду, що в кінці липня 2012 року
почав зустрічатись із ОСОБА_4. До цього
часу вона зустрічалась з ОСОБА_5, який
після припинення відносин продовжував
їй дзвонити на телефон і пропонував з
ним зустрічатись. ОСОБА_4 розповіла
йому про це, тому він телефонував
ОСОБА_5, зустрічався з ним з цього
приводу і просив більше до ОСОБА_4 не
дзвонити, на що ОСОБА_5 обіцяв її не
турбувати. Вдень 05.08.2012 року він
відпочивав на озері з дитиною ОСОБА_4,
її кумою та дитиною останньої. Під час
відпочинку йому телефонувала ОСОБА_4,
казала, що їй знову дзвонив ОСОБА_5,
просила забрати її з роботи. Коли він
повертався додому з відпочинку, то
випив пляшку безалкогольного пива
«Балтика нуль». В той же день, близько
19.00 год., йдучи до магазину «Журавлик»,
щоб забрати з роботи ОСОБА_4, він
зустрів ОСОБА_7, якому розповів куди
йде. Далі, йдучи тротуаром по пр.Миру, не
доходячи до перехрестя з вул.Чкалова
він зустрів ОСОБА_5 та його друга, як
потім йому стало відомо - ОСОБА_1, які
йшли йому назустріч. Візуально побачив,
що обоє були в стані алкогольного
сп'яніння. Він попросив ОСОБА_5, щоб той
припинив дзвонити до його дівчини
ОСОБА_4 і щоб не втручався в їхні
відносини, на що ОСОБА_5 відповів, що
буде втручатись. Між ними почалась
сварка, під час якої до них підбіг
ОСОБА_1, схопив його за футболку та
намагався вдарити рукою, однак, він
ухилився від удару і відштовхнув
ОСОБА_1 В цей момент ОСОБА_5 також хотів
його вдарити, але він знову ухилився і
вдарив ОСОБА_5 кулаком лівої руки в
обличчя, від чого останній впав спиною
на тротуар. ОСОБА_1 знову розмахнувся,
щоб вдарити його, він відклонився і
вдарив ОСОБА_1 правою рукою в щелепу,
від чого останній впав на асфальт.
Стверджує, що першими наносили йому
удари ОСОБА_1 і ОСОБА_5, він першим не
наносив. Кругом було багато людей.
Бачив, як ОСОБА_5 піднявся на ноги, але
одразу ж впав знову на асфальт на ліву
сторону і в нього з рота пішла кров.
Припускає, що можливо ОСОБА_5 оступився
і тому впав другий раз. Причиною
другого падіння вважає стан сп'яніння
ОСОБА_5, через який він втратив
координацію. Він перевернув ОСОБА_5 на
живіт, щоб останній не захлинувся
кров'ю, після цого перевернув його
друга ОСОБА_1, який також, як і ОСОБА_5,
лежав на землі. Після цього він
попросив якогось мужчину викликати
швидку допомогу, а сам пішов геть.
Пояснити причину того, чому він покинув
місце вказаних подій, він не може.
Переночувавши у ОСОБА_4, від якої
дізнався, що ОСОБА_5 знаходиться у
лікарні у важкому стані, він,
злякавшись наслідків вчиненого,
наступного дня поїхав у
м.Новоград-Волинський Житомирської
області до свого знайомого, де в
подальшому був затриманий
працівниками міліції. Жалкує, що так
сталося із ОСОБА_5 Стверджує, що він був
у тверезому стані. Цивільних позовів
прокурора та потерпілого ОСОБА_8 не
визнає, заперечуючи свою вину у смерті
ОСОБА_5

Дослідивши всі матеріали справи, суд
приходить до висновку, що вина
підсудного ОСОБА_2 об'єктивно
підтверджується сукупністю зібраних
по справі та перевірених судом доказів.

Допитаний в судовому засіданні
потерпілий ОСОБА_1 суду показав, що в
обідню пору 05.08.2012 року вони з ОСОБА_5
святкували День народження їхнього
товариша і вжили більше однієї літри
горілки на трьох. Ввечері вони вдвох
пішли в магазин «Кооператор», що на
проспекті Миру, поставити ставки, але
він був закритий. Відтак, вони пішли в
літню торгівельну палатку, де випили ще
по бокалу пива, після чого вирішили
піти на зйомну квартиру ОСОБА_5 біля
магазину «Колосок» на проспекті Миру.
Перейшовши дорогу, на відстані близько
15 метрів від перехрестя з вул.Чкалова
біля будинку № 40 по проспекту Миру в
м.Шепетівка, зустріли невідомого
чоловіка, яким пізніше виявився ОСОБА_3,
та який ішов їм назустріч. Нічого не
говорячи, цей чоловік, порівнявшись з
ними, рукою наніс удар в обличчя ОСОБА_5,
від чого останній відразу ж впав. Він
наблизився до ОСОБА_2 з питанням: «Що
сталося?», оскільки хотів дізнатися, за
що той чоловік вдарив його друга, однак,
той і йому наніс удар в обличчя, від
чого він впав, на кілька секунд втратив
свідомість. Все це відбувалось дуже
швидко. Коли він отямився, то ОСОБА_2 вже
не було, ОСОБА_5 лежав на землі, навколо
були люди, в тому числі і ОСОБА_4 Бачив,
що губи в ОСОБА_5 посиніли, хтось із
людей робив йому штучне дихання. Потім
приїхав автомобіль швидкої допомоги і
ОСОБА_5 забрали до лікарні. Не може
стверджувати, що ОСОБА_5 піднімався
після удару ОСОБА_2, оскільки цього не
бачив. Відмітив, що із скаргою на дії
ОСОБА_2 не звертався, останній вдарив
його один раз, однак тілесних ушкоджень
від цього він не отримав і ніякого
фізичного болю не відчув. Жодних
претензій до підсудного не має.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_4 дала суду показання, що раніше
зустрічалась з ОСОБА_5, деякий час разом
проживали, однак, відносини почали
погіршуватись і були припинені. Вона
почала зустрічатись з ОСОБА_2, однак,
ОСОБА_5 продовжував їй дзвонити на
мобільний телефон. Вона розповідала
про ці дзвінки ОСОБА_2 05.08.2012 року
протягом дня ОСОБА_5 знову телефонував
їй. Вона подзвонила ОСОБА_2 і
домовилась, що він зустріне її з роботи.
Пояснила, що того дня самої бійки вона
не бачила. В кінці робочого дня, коли
знаходилась в магазині «Журавлик», де
працює продавцем, то її напарниця
ОСОБА_9, яка прибирала на сходах при
вході в магазин, повідомила їй, щоб вона
вийшла, бо хлопці б'ються. Вийшовши з
магазину, вона побачила, що ОСОБА_1
сидить на протуарі, на якому лежить на
спині ОСОБА_5 При цьому, стверджує, що
бачила, як ОСОБА_5 вдарили і він впав,
потім встав на мить, ноги в нього
підкосились та знову впав. Чи бачила
ОСОБА_2 на місці події не пам'ятає. Де
саме вона знаходилась, коли ОСОБА_5
піднявся і знову впав також не пам'ятає,
а коли вже підійшла на місце інциденту,
то помітила, що ОСОБА_5 лежав без
свідомості. Попросила людей, щоб
викликали швидку медичну допомогу.
ОСОБА_5 госпіталізували, вона часто
відвідувала його. Пізно ввечері того
самого дня до неї додому прийшов
ОСОБА_3, розказав про те, що він вчинив
побиття ОСОБА_5 та його друга, вказавши
при цьому, що він їх бив рукою один раз,
від чого вони попадали на землю. Свої
плутані опказання пояснює тим, що
приймає антидепресанти за рецептом
лікаря, крім того, через те, що сталось
була в шоковому стані і дуже налякана.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_9 суду показала, що 05.08.2012 року
знаходилась на роботі в магазині
«Журавлик», де працює продавцем.
Ввечері, під кінець робочого дня, була
на вулиці і підмітала сходи, що перед
магазином, а її напарниця ОСОБА_4
знаходилась всередині магазину. Вона
помітила, що по пр.Миру йдуть ОСОБА_5 з
якимось другом, як тепер їй відомо -
ОСОБА_1, та через якусь мить побачила
незнайомого чоловіка, як потім їй стало
відомо - ОСОБА_2, який ішов їм на зустріч.
ОСОБА_5 та ОСОБА_3 стали
розмовляти, спочатку спокійно, потім
сварилися, розмовляли на підвищених
тонах. ОСОБА_1 при цьому стояв дещо
осторонь. Раптом, ОСОБА_3 наніс удар
кулаком в обличчя ОСОБА_5, який від
цього впав, після чого, через певний час
піднявся, і відразу ж впав. Після удару
ОСОБА_5 підсудний вдарив і ОСОБА_1
Повідомила про бійку ОСОБА_4, яка пішла
на місце події. Вона ж зайшла в магазин,
а коли знову вийшла, побачила, що ОСОБА_5
лежить на тротуарі без свідомості, а
неподалік сидить ОСОБА_1 ОСОБА_3
кудись зник. Навкруги потерпілих
бігали люди і намагались надати
допомогу ОСОБА_5 Через деякий час
приїхала швидка і ОСОБА_5
госпіталізували.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_10 дав показання, що ввечері 05.08.2012
року в приймальне відділення
Шепетівської ЦРЛ поступив ОСОБА_5, який
перебував у стані клінічної смерті,
однак у ході проведення реанімаційних
заходів було відновлено серцебиття,
після чого його було проведено до
відділення анестезіології та
інтенсивної терапії Шепетівської ЦРЛ.
З явних ушкоджень він пам'ятає
припухлість верхньої губи, інших
ушкоджень не пам'ятає. Хворому було
під'єднано апарат штучної вентиляції
легень. Попередній діагноз був - струс
головного мозку, закрита
черепно-мозкова травма, забій
головного мозку тяжкого ступеню.
ОСОБА_5 близько семи днів перебував у
комі, потім, не приходячи до свідомості,
помер.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_11 суду показав, що він працює
фельдшером швидкої медичної допомоги.
В кінці літа 2012 року він в складі
бригади швидкої медичної допомоги
прибув на виклик до перехрестя пр.Миру -
вул.Чкалова в м.Шепетівці, де побачив,
що потерпілий ОСОБА_5 лежав на асфальті
на тротуарі. В нього спочатку не
відчувався пульс, однак провели
реанімаційні заходи, запустили серце і
забрали його в реанімаційне відділення
Шепетівської ЦРЛ. Які тілесні
ушкодження були у потерпілого не
звертав уваги, тому що останній був у
вкрай важкому стані і медпрацівники
намагались врятувати його життя.

З оголошених в судовому засіданні
показань потерпілої ОСОБА_5 вбачається,
що після її розлучення з чоловіком
ОСОБА_8, проживає в м.Стрий Львівської
області, старший їх син ОСОБА_5
залишався проживати в м.Шепетівка, але
окремо від батька. 05.08.2012 року вранці
вона розмовляла з ОСОБА_5 і було все в
порядку, однак, о 19.30 год. до неї на
мобільний телефон зателефонували та
повідомили про те, що ОСОБА_5 побили і
він знаходиться в лікарні у вкрай
тяжкому стані. Вона зразу виїхала до
нього і пробула поряд з ним до
ІНФОРМАЦІЯ_7, до того часу, коли її син
помер (т.1 а.с.91).

З оголошених в судовому засіданні
показань свідка ОСОБА_7 видно, що ОСОБА_3
перший лівою рукою наніс один удар
ОСОБА_5 в нижню щелепу з правої сторони,
в результаті чого останній частково
розвернувся навколо себе та впав
спиною на асфальтовобетонну доріжку
тротуару. В той же час ОСОБА_1 схопив
ОСОБА_2 за верхній одяг, але останній
вирвався і наніс удар правою рукою в
нижню щелепу з лівої сторони, в
результаті чого ОСОБА_1 також
впав на тротуар. Після інциденту ОСОБА_3
кудись пішов, а до вказаного місця
підбігли люди та почали викликати
швидку допомогу (т.1 а.с.157).

Відповідно до даних протоколу огляду
місця події від 05.08.2012 року та
фото-таблиць до нього вбачається, що
місцем події є тротуар шириною 3 метри з
асфальтобетонним покриттям, що поряд
із будинком № 40 по пр.Миру в
м.Шепетівка, звідки вилучено шматок
тканини зі слідами речовини бурого
кольору (т.1 а.с.4).

З даних протоколу огляду трупа ОСОБА_5 і
фото-таблиць до нього видно описані
видимі тілесні ушкодження на тілі
потерпілого, який знаходився у відділі
анестезіології та інтенсивної терапії
Шепетівської ЦРЛ, зокрема, садна на
губі, лобі, а також на лікті і коліні
справа та на плечі і тазовій кістці
зліва (т.1 а.с.66-69).

Відповідно до даних протоколу
відтворення обстановки та обставини
події від 07.08.2012 року і фото-таблиць до
такого (т.1 а.с.29-39) вбачається, що ОСОБА_3
добровільно розповів про обставини
події, яка сталась 05.08.2012 року поблизу
будинку № 40 по пр.Миру в м.Шепетівка, та
показав, як все відбувалось. Показання
ОСОБА_2 під час проведення даної
слідчої дії відповідають тим
показанням, які він дав в ході судового
розгляду. Однак, при проведенні слідчої
дії, на відміну від показань, даних у
суді, ОСОБА_3 вказав, що під час
конфлікту спочатку на нього
замахувався, щоб вдарити ОСОБА_5, якого
він вдарив рукою, а потім вже його
схопив за футболку і намагався вдарити
ОСОБА_1

За даними протоколу пред'явлення осіб
для впізнання від 17.08.2012 року і
фото-таблиці до такого, свідок ОСОБА_1
впізнав ОСОБА_2, як особу, що спричинила
побиття ОСОБА_5 (т.1 а.с.82-83).

Відповідно до даних акту стаціонарної
судово-психіатричної експертизи № 168
від 26.09.2012 року, у ОСОБА_2 виявлено
емоційну нестійкість, риси
дратівливості, схильність до
екстрапунітивних форм реагування в
конфліктних ситуаціях, імпульсивність.
Будь-якими психічними хворобами не
страждає, а виявляє емоційно-нестійкий
розлад особистості за імпульсивним
типом. В період інкримінованого йому
злочину ОСОБА_3 виявляв нестійкий
розлад особистості за імпульсивним
типом, а тому міг усвідомлювати
значення своїх дій, віддавати їм звіт
та керувати ними. Підсудний
застосування до нього примусових
заходів медичного характеру не
потребує (т.1 а.с.60-61).

Відповідно до даних висновку
судово-медичної експертизи № 264 від
19.10.2012 року на тілі ОСОБА_5 виявлені
тілесні ушкодження:

а) закрита черепно-мозкова травма:
садна в лобній ділянці голови зліва, в
ділянці зовнішнього кута лівого ока. на
спинці носа, на кінчику носа, на шкірі
верхньої губи справа, синець в ділянці
верхньої губи, тотальний
субарахноїдальний крововилив. Дані
тілесні ушкодження виникли від
травмуючої дії тупого твердого
предмета, мають ознаки тяжких тілесних
ушкоджень, як небезпечні для життя в
момент спричинення, а в даному випадку,
що призвели до смерті;

б) садна на верхній поверхні лівого
плечового суглобу, в ділянці верхнього
краю лівої здухвинної кістки, на
передній поверхні правого колінного
суглобу, на задній поверхні правого
ліктьового суглобу. Дані тілесні
ушкодження виникли від травмуючої дії
тупих твердих предметів, мають ознаки
легких тілесних ушкоджень в приміненні
до живої людини та в причинному зв'язку
зі смертю не знаходяться;

в) перелом 2, 3, 4, 5 ребер справа, 4, 5 ребер
зліва, перелом губчатої речовини
грудини. Дані тілесні ушкодження
виникли від травмуючої дії тупих
твердих предметів незадовго до смерті
або в короткий проміжок після настання
смерті, могли виникнути внаслідок
непрямого масажу серця, мають ознаки
тілесних ушкоджень середнього ступеня
тяжкості в приміненні до живої людини
за ознакою тривалого розладу здоров'я,
в причинному зв'язку зі смертю не
знаходяться, не відповідають строку
05.08.2012 р.

Смерть ОСОБА_5 настала внаслідок
закритої черепно-мозкової травми із
тотальним субарахноїдальним
крововиливом, що призвело до
довготривалої мозкової коми. розвитку
гіпостатичної пневмонії та набряку
головного мозку.

Тілесні ушкодження у виді закритої
черепно-мозкової травми: садна в лобній
ділянці голови зліва, в ділянці
зовнішнього кута лівого ока, на спинці
носа, на кінчику носа. на шкірі верхньої
губи справа, синця в ділянці верхньої
губи, тотального субарахноїдального
крововиливу - є в прямому причинному
зв'язку із настанням смерті.

Враховуючи дані матеріалів
кримінальної справи, дані
судово-медичного дослідження трупа,
дані медичної карти стаціонарного
хворого № 7111, експерт робить висновок,
що для отримання тілесних ушкоджень,
відмічених в пунктах а) та б) достатньо
було б не менше травматичних дій (удар
кулаком руки сторонньої людини в
обличчя, послідуюче падіння та удар
головою об земне покриття).

В момент отримання тілесних ушкоджень
ОСОБА_5 міг перебувати у вертикальному
положенні тіла, потім при падінні в
горизонтальному положенні тіла.
Падіння, скоріш за все відбулося на
задньо-ліву бокову поверхню тулуба.

Даний висновок містить також дані, що
згідно медичної карти стаціонарного
хворого №7111 за результьатами
токсикологічного дослідження крові і
сечі ОСОБА_5 від 09.08.2012 року на наявність
етилового алкоголю: виявлено етанол в
концентрації в крові - 2,680 г/л (%), в сечі -
2,374 г/л (%). Ці аналізи свідчать, що на
момент поступлення в лікарню ОСОБА_5
знаходився в сильному ступені
алкогольного сп'яніння.

Висновок даної експертизи у суду не
викликає сумніву, оскільки не
суперечить зібраним по справі доказам
і з цих підстав об`єктивно відображає
характер ушкоджень, їх локалізацію та
механізм утворення.

Відповідно до статей 3 і 27 Конституції
України людина, її життя і здоров'я,
честь і гідність, недоторканність і
безпека визнаються найвищою
соціальною цінністю. Право на життя є
невід'ємним правом людини. Ніхто не
може бути свавільно позбавлений життя.

Суд приходить до висновку, що ОСОБА_3
умисно цілеспрямовано завдав сильного
удару кулаком в обличчя потерпілому
ОСОБА_5, що ним не заперечується і окрім
вищенаведених доказів підтверджується
також показаннями ОСОБА_2 на досудовому
слідстві (т.1 а.с. 24-25), що удар він
наносив сильний, так як раніше займався
боксом півтора року і через те, що
перебував у схвильованому стані.
Підтвердженням сили і технічності
удару, завданого ОСОБА_5, є також і те, що
лише від одного удару підсудного кожен
із потерпілих падав і протягом певного
часу не міг прийти до себе. Саме
внаслідок такого удару ОСОБА_2 ОСОБА_5
впав на тротуар з асфальтобетонним
покриттям, а також, спробувавши встати
і піднявшись лише на мить, відразу ж
знову впав на тротуар, в результаті
удару та двох падінь отримав тілесні
ушкодження на обличчі та
внутрішньочерепну травму, які слід
розглядати в єдиному механізмі
виникнення. Всі тілесні ушкодження в
області голови, в комплексі
відносяться до категорії тяжких
тілесних ушкоджень, які небезпечні для
життя в момент спричинення, а в даному
випадку що призвели до смерті.

За даними судово-медичної експертизи,
вказані тілесні ушкодження є в прямому
причинному зв'язку із настанням смерті.
Для отримання даних тілесних
ушкоджень, а також тілесних ушкоджень
на плечі, коліні, лікті, кістці тазу, які
відносяться до легких тілесних
ушкоджень, достатньо було б не менше
травматичних дій (удар кулаком руки
сторонньої людини в обличчя,
послідуюче падіння та удар головою об
земне покриття). В момент отримання
тілесних ушкоджень ОСОБА_5 міг
перебувати у вертикальному положенні
тіла, потім, при падінні, в
горизонтальному положенні тіла.
Падіння скоріш за все відбулося на
задньо-ліву бокову поверхню тулуба.

З огляду на наведене, не заслуговують
на увагу твердження підсудного, що між
нанесенням ним удару ОСОБА_5 і другим
падінням останнього відсутній
причинний зв'язок, а випадковий
причинний зв'язок не дає підстав
констатувати наявність об'єктивної
сторони злочину, тому свідчить про
відсутність складу злочину,
передбаченого ч.1 ст.119 КК України.

Суд вважає дані доводи надуманими і
такими, що направлені на ухилення від
відповідальності за вчинення злочину.

Так, оскільки вбивство з необережності
є злочином з матеріальним складом, то
для притягнення до кримінальної
відповідальності за такий злочин
необхідно встановити причинний
зв'язок, тобто об'єктивно існуючий
зв'язок між діянням винного і настанням
смерті потерпілого. Дане питання має
вирішуватись судом з урахуванням
конкретних обставин справи. Причинний
зв'язок, що встановлюється, має бути не
випадковим, а необхідним. Тому дія чи
бездіяльність особи може бути визнана
причиною смерті іншої людини лише тоді,
коли цей наслідок мав свою підставу у
вчиненому діянні, ним породжувався,
тобто був його необхідним результатом.
Крім того, причинний зв'язок має місце
лише у разі, коли діяння є головною,
визначальною умовою (фактором)
настання суспільно небезпечного
наслідку.

З врахуванням фактичних обставин
справи і досліджених доказів, судом
достовірно встановлено, що сильний
удар підсудного кулаком в голову
ОСОБА_5 став безпосередньою причиною як
першого падіння потерпілого, так і
наступного його падіння, після якого
він вже не піднявся. Дане не викликає
сумніву, оскільки після удару ОСОБА_2
ОСОБА_5 впав на асфальтобетонне
покриття тротуару, після чого не одразу
міг піднятись, і хоча можливо після
першого падіння не зазнав усіх
ушкоджень, які в нього були виявлені в
подальшому, проте, беручи до уваги силу
удару, який збив його з ніг, і
послідуюче падіння, був
дезорієнтований, втратив координацію,
не встиг оговтатись від наслідків
удару та зміг лише на мить піднятись у
вертикальне положення, після чого у
нього підкосились ноги і він відразу ж
впав знову. Це підтверджується
показаннями підсудного на досудовому
слідстві (т.1 а.с., 24-25, 51), свідка ОСОБА_9
під час допиту у суді, а також
протоколом відтворення обстановки та
обставин події з фото-таблицями до
такого (т.1 а.с. 29-39).

Отже, судом не здобуто доказів на
підтвердження припущень ОСОБА_2, що
ОСОБА_5, коли піднявся на ноги після
першого падіння, можливо оступився, а
тому впав вдруге. Також суд критично
оцінює і вважає суб'єктивними та
голослівними твердження підсудного, що
потерпілий другий раз не втримався на
ногах через те, що був в стані
алкогольного сп'яніння, оскільки такі
доводи спростовуються вищенаведеним і
не відповідають фактичним обставинам
справи, встановленим судом.

Між тим, аналізуючи причини отримання
потерпілим тілесних ушкоджень, що
перебувають в прямому причинному
зв'язку із настанням смерті останнього,
суд не виключає, що в даному випадку
мали місце кілька факторів, які тією чи
іншою мірою сприяли настанню суспільно
небезпечних наслідків, в тому числі й
перебування ОСОБА_5 в стані
алкогольного сп'яніння. Однак, суд
переконаний, що удар підсудного став
головною причиною настання таких
наслідків, оскільки без нього
суспільно небезпечні наслідки не
настали б, адже, до конфлікту із ОСОБА_2,
ОСОБА_5 хоча і був в п'яному виді, однак
ходив самостійно, не падав, свідомість
не втрачав, під час їх розмови, до
отриманого удару, також стояв без
сторонньої підтримки.

Таким чином, із наведеного слідує, що
смерть потерпілого ОСОБА_5 не була
випадковістю, а стала необхідним
наслідком саме умисних дій ОСОБА_2 та
перебувала з ними у прямому причинному
зв'язку.

Судом також спростовується позиція
підсудного, що він діяв в стані
необхідної оборони, так як змушений був
захищатись від ОСОБА_5 і ОСОБА_1, які
перші намагались наносити йому удари.

Показання ОСОБА_2 в цій частині суд
оцінює критично, оскільки вони є
непослідовними та суперечливими. Так,
під час допитів на досудовому слідстві
07.08.2012 року (т.1 а.с. 24-25) і 10.08.2012 року (т.1,
а.с.51) та в ході відтворення обстановки
і обставин події (т.1 а.с. 29-39) він
давав показання, що спочатку на нього
замахувався щоб вдарити ОСОБА_5, якого
він вдарив рукою, а потім його схопив за
футболку і намагався вдарити ОСОБА_1
Проте, під час допиту 02.11.2012 року (т.1 а.с.
165) та в судовому засіданні показав, що
під час сварки із ОСОБА_5 першим його
хотів вдарити ОСОБА_1, від удару якого
він ухилився, а потім вже ОСОБА_5

Також вказані показання не
відповідають фактичним обставинам
справи та повністю спростовуються
дослідженими в судовому засіданні
доказами, зокрема, показаннями
потерпілого ОСОБА_1 та свідків ОСОБА_9 і
ОСОБА_7

Крім цього, відповідно до ч.1 ст.36 КК
України необхідною обороною
визнаються дії, вчинені з метою захисту
охоронюваних законом прав та інтересів
особи, яка захищається, або іншої особи,
а також суспільних інтересів та
інтересів держави від суспільно
небезпечного посягання шляхом
заподіяння тому, хто посягає, шкоди,
необхідної і достатньої в даній
обстановці для негайного відвернення
чи припинення посягання, якщо при цьому
не було допущено перевищення меж
необхідної оборони.

Дана норма є важливою гарантією
реалізації конституційного положення
про те, що «кожний має право захищати
своє життя і здоров'я інших людей від
протиправних посягань» (ч.2 ст.27
Конституції України).

Слід враховувати, що стан необхідної
оборони виникає не лише в момент
вчинення суспільно небезпечного
посягання, а й у разі створення
реальної загрози заподіяння шкоди. При
з'ясуванні наявності такої загрози
необхідно враховувати поведінку
нападника, зокрема, спрямованість
умислу, інтенсивність і характер його
дій, що дають особі, яка захищається,
підстави сприймати загрозу як реальну.

Судом встановлено, що під час конфлікту
ОСОБА_3 з ОСОБА_5 розмовляли на
підвищених тонах, сварились, ОСОБА_1
стояв осторонь, однак жодних дій, які б
свідчили про суспільно-небезпечне
посягання, а також реальної загрози
заподіяння шкоди життю, здоров'ю
підсудного з боку потерпілих не було.

Також, про відсутність
суспільно-небезпечного посягання та
реальної загрози такого посягання з
боку ОСОБА_5 і ОСОБА_1 свідчить те, що при
завданні ОСОБА_2 ударів в обличчя
потерпілим, останні такого не
очікували, опору не чинили та ударів у
відповідь не наносили. При цьому, суд
враховує той факт, що потерпілі жодних
погроз вчинення насильницьких дій щодо
підсудного не висловлювали.

Суд критично оцінює також показання
свідка ОСОБА_1 в тій частині, що
ОСОБА_3 без будь-яких розмов на ходу
вдарив ОСОБА_5 кулаком в обличчя, так як
це спростовується показаннями свідка
ОСОБА_9, котра чітко описує сварку
підсудного з потерпілим ОСОБА_5 перед
завданням удару останньому, а її
показання в цій частині узгоджуються з
показаннями підсудного.

Крім того, суд відхиляє показання
свідка ОСОБА_4, дані під час судового
розгляду справи, що вона особисто
бачила як ОСОБА_5 перший раз впав від
удару ОСОБА_2, як потерпілий ОСОБА_5
встав із тротуару і знову впав,
оскільки вона давала інші показання з
цього приводу як у судовому засіданні,
так і на досудовому слідстві (т.1 а.с. 81).
Відтак, показання ОСОБА_4 щодо
обставин самого конфлікту є
непослідовними, плутаними.

Свідок ОСОБА_4 зустрічалась із ОСОБА_2,
що викликає сумнів в об'єктивності її
показань, зокрема, вона описує
обставини події, на підтвердження
позиції захисту, однак на уточнюючі
питання інших учасників судового
розгляду щодо обставин, які могли б
спростувати таку позицію, відповіді не
дає або плутається в своїх показаннях.

З огляду на наведене, суд розцінює
показання цього свідка, як спробу
допомогти пом'якшити становище
підсудному.

Показання свідка ОСОБА_9 суд розцінює,
як найбільш повні, послідовні та
спроможні, і такі, які в сукупності з
іншими дослідженими та перевіреними
судом доказами відповідають
встановленим фактичним обставинам
подій.

Обставини, які встановлені судом, а
саме, поведінка підсудного під час
конфлікту із ОСОБА_5, характер його дій
і мотиви таких, узгоджуються з даними
акту стаціонарної
судово-психіатричної експертизи № 168
від 26.09.2012 року, згідно яких у ОСОБА_2
виявлено емоційну нестійкість, риси
дратівливості, схильність до
екстрапунітивних форм реагування в
конфліктних ситуаціях, імпульсивність.
Відтак, підсудний виявляє
емоційно-нестійкий розлад особистості
за імпульсивним типом, який він виявляв
і в період інкримінованого йому
злочину, а тому міг усвідомлювати
значення своїх дій, віддавати їм звіт і
керувати ними.

Отже, смерть ОСОБА_5 настала від
тілесних ушкоджень, спричинених саме
ударом ОСОБА_2 та перебуває в прямому
причинному зв'язку з діями останнього.

За наведених обставин, суд вважає, що в
цій конкретній обстановці ОСОБА_3,
наносячи удар потерпілому ОСОБА_5, який
був у стані алкогольного спяніння,
повинен був і міг передбачити падіння
потерпілого на асфальт та настання від
цього суспільно небезпечних наслідків
у вигляді смерті і зобов'язаний був
діяти з більшою обачністю.

Суд вважає, що дії ОСОБА_2 слід
кваліфікувати за ч.1 ст.119 КК України, як
вбивство, вчинене через необережність.

Разом з тим, органами досудового
слідства ОСОБА_3 обвинувачується у
хуліганстві, тобто грубому порушенні
громадського порядку з мотивів явної
неповаги до суспільства, що
супроводжувалось особливою зухвалістю
та винятковим цинізмом, пов'язаному з
опором громадянам, які припиняли
хуліганські дії, тобто у вчиненні
злочину, передбаченого ч.3 ст.296 КК
України, при наступних обставинах.

05.08.2012 року близько 19.20 год. ОСОБА_3,
перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння та знаходячись в
громадському місці біля торговельних
закладів, житлового фонду та ринку,
серед значного скупчення громадян на
тротуарі поряд із будинком № 40, що по
проспекту Миру м.Шепетівка, з метою
показати свою зневагу до існуючих
правил і норм поведінки в суспільстві,
у світлу пору доби, використовуючи
нікчемний привід, ревнощів,
безпідставно, нічого не пояснюючи,
умисно вчинив побиття ОСОБА_5, та завдав
йому удар лівою рукою в голову, що
призвело до падіння останнього.

ОСОБА_3 діяв з особливою зухвалістю, яка
проявилась у явній неповазі до
суспільства, що супроводжувалась
насильством із заподіянням тяжких
тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_5

Крім того, ОСОБА_3, вчиняючи
хуліганство, діяв з винятковим
цинізмом, що супроводжувався
демонстративною неповагою до
загальноприйнятих норм моралі, які
виразились у побитті потерпілого
ОСОБА_5 у громадському місці, який
перебував у безпорадному стані
внаслідок знаходження в стані
алкогольного сп'яніння та раптового
збиття з ніг, повалення на тротуар.

В результаті нанесеного ОСОБА_2 удару
та падіння ОСОБА_5, яке перебуває в
безпосередньому зв'язку із умисними
діями першого, ОСОБА_5 був
госпіталізований 05.08.2012 року у
відділення інтенсивної терапії та
анастезіології Шепетівської ЦРЛ, де
ІНФОРМАЦІЯ_7, близько 6 год. 15 хв., не
приходячи до свідомості помер. Згідно
висновку судово-медичної експертизи №
264 від 19.10.2012 року отримав тілесні
ушкодження у вигляді закритої
черепно-мозкової травми: садна в лобній
ділянці голови зліва, в ділянці
зовнішнього кута лівого ока, на спинці
носа, на кінчику носа, на шкірі верхньої
губи справа, синець верхньої губи,
тотальний субарахноїдальний
крововилив. Садна верхньої поверхні
лівого плечового суглобу, в ділянці
верхнього краю лівої здухвинної
кістки, на передній поверхні правого
колінного суглобу, на задній поверхні
правого ліктьового суглобу, які
відносяться до тілесних ушкоджень
тяжкого ступеня тяжкості, як
небезпечні для життя в момент
заподіяння, що спричинило смерть
потерпілого.

Вказані обставини відбулись на очах
ОСОБА_1, який намагався припинити
хуліганські дії ОСОБА_2 та зробив
останньому відповідне зауваження.

У свою чергу, ОСОБА_3 на зауваження
ОСОБА_1 не відреагував, та в цей же час,
день і місці, продовжуючи свої
хуліганські дії, які виразились у
зневазі до існуючих правил і норм
поведінки в суспільстві, продовжуючи
грубо порушувати громадський порядок,
безпідставно, нічого не пояснюючи,
умисно завдав удар правою рукою ОСОБА_1
в область нижньої щелепи зліва,
спричинивши останньому фізичний біль.
Внаслідок побиття ОСОБА_1 впав на
тротуар та втратив свідомість.

ОСОБА_3 діяв з особливою зухвалістю, яка
проявилась у явній неповазі до
суспільства, що супроводжувалась
насильством із завданням удару, який
завдав фізичній біль і не спричинили
тілесних ушкоджень ОСОБА_1

Крім того, ОСОБА_3, вчиняючи
хуліганство, діяв з винятковим
цинізмом, що супроводжувався
демонстративною неповагою до
загальноприйнятих норм моралі, які
виразились у побитті потерпілого
ОСОБА_1, у громадському місці, який
перебував у безпорадному стані
внаслідок знаходження в стані
алкогольного сп'яніння та раптового
збиття з ніг, повалення на тротуар.

Також, органами досудового слідства
ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні
злочину, передбаченого ч.1 ст.126 КК
України, кваліфікуючими ознаками якого
є умисне завдання удару, побоїв, які
завдали фізичного болю і не спричинили
тілесних ушкоджень, при наступних
обставинах.

05.08.2012 року близько 19.20 год. ОСОБА_3,
перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння та знаходячись на тротуарі
поряд із житловим будинком № 40 по
проспекту Миру м.Шепетівки, з метою
спричинення тілесних ушкоджень, умисно
заподіяв удар лівою рукою ОСОБА_5 в
область нижньої щелепи з права, що
призвело до падіння останнього на
тротуар. Вказані обставини у свою чергу
відбулось на очах ОСОБА_1 та інших осіб.

З метою припинення протиправних дій
ОСОБА_2, ОСОБА_1, який супроводжував
потерпілого ОСОБА_5, зробив йому
відповідне зауваження.

У свою чергу, ОСОБА_3 на зауваження
ОСОБА_1 не відреагував, та в цей же час,
день і місці, умисно завдав останньому
удар правою рукою в область нижньої
щелепи зліва, спричинивши фізичний
біль. Внаслідок побиття ОСОБА_1 впав на
тротуар та втратив свідомість.

Аналізуючи всі наведені докази, слід
зробити висновок, що факти вчинення
хуліганських дій, пов'язаних з опором
громадянам, які припиняли хуліганські
дії, а також умисного завдання удару,
який завдав фізичного болю і не
спричинив тілесних ушкоджень, не
знайшли свого підтвердження в ході
судового слідства.

Так, диспозицією ст.296 КК України дано
визначення хуліганству, під яким
розуміється грубе порушення
громадського порядку з мотивів явної
неповаги до суспільства, що
супроводжується особливою зухвалістю
чи винятковим цинізмом.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
у п.п. 1, 4 Постанови Пленуму Верховного
Суду України 22.12.2006 року № 10 "Про судову
практику у справах про хуліганство" при
розгляді кримінальних справ
зазначеної категорії суди повинні
встановлювати всі фактичні обставини
справи, в тому числі спрямованість
умислу, мотиви, мету, характер дій
кожного з учасників хуліганства,
з'ясовувати, чи порушив підсудний
своїми діями громадський порядок, чи
були вони вчинені з мотивів явної
неповаги до суспільства, чи
супроводжувалися особливою зухвалістю
або винятковим цинізмом. При цьому суди
мають відрізняти хуліганство від інших
злочинів залежно від спрямованості
умислу, мотивів, цілей винного та
обставин учинення ним кримінально
караних дій. Дії, що супроводжувалися
заподіянням тілесних ушкоджень,
вчинені винним щодо членів сім'ї,
родичів, знайомих і викликані
особистими неприязними стосунками,
неправильними діями потерпілих тощо,
слід кваліфікувати за статтями КК, що
передбачають відповідальність за
злочини проти особи. Як хуліганство
зазначені дії кваліфікують лише тоді,
коли вони були поєднані з очевидним для
винного грубим порушенням
громадського порядку з мотивів явної
неповаги до суспільства та
супроводжувались особливою зухвалістю
чи винятковим цинізмом.

Отже, з'ясування мотиву має істотне
значення для юридичної оцінки дій
підсудного, оскільки суб'єктивна
сторона хуліганства характеризується
прямим умислом і мотивами явної
неповаги до суспільства. Суб'єктивні
ознаки, такі як мотив вчинення і
спрямованість умислу є основними
критеріями, які відрізняють
хуліганство від суміжних злочинів.

При відмежуванні хуліганства від,
зокрема, посягань проти життя і
здоров'я людини необхідно враховувати,
що суспільно небезпечне діяння не може
бути кваліфіковано як хуліганство за
наявності у сукупності таких обставин
справи: 1) засуджені і потерпілі між
собою були знайомі; 2) до злочинного
посягання перебували в особистих
неприязних стосунках; 3) поштовхом до
заподіяння тілесних ушкоджень стала
поведінка самих потерпілих; 4) зі змісту
протиправних дій кожного із засуджених
простежується бажання завдати шкоди
власне здоров'ю потерпілих через
особисту неприязнь до них.

В судовому засіданні встановлено, що до
конфлікту 05.08.2012 року ОСОБА_3 і ОСОБА_5
були знайомі, між ними існували
напружені відносини, через те, що
ОСОБА_4 певний час зустрічалась з
ОСОБА_5, а з кінця липня 2012 року стала
зустрічатись із ОСОБА_2, проте ОСОБА_5
продовжував після припинення відносин
щодня телефонувати ОСОБА_4, в тому числі
і 05.08.2012 року дзвонив їй на мобільний
телефон. Про такі дзвінки ОСОБА_4
розповідала ОСОБА_2 Зі слів підсудного,
він розмовляв із ОСОБА_5 з цього приводу
як при особистій зустрічі, так і по
телефону, останній обіцяв більше
ОСОБА_4 не турбувати. Зустрівшись 05.08.2012
року на проспекті Миру в м.Шепетівка,
підсудний з потерпілим ОСОБА_5, який
перебував в стані алкогольного
сп'яніння, розмовляли з приводу
дзвінків останнього по телефону до
ОСОБА_4 При цьому, ОСОБА_3, з його
слів, просив ОСОБА_5 не втручатись в їх
із ОСОБА_4 відносини, на що потерпілий
відповів, що буде втручатися. Через
зазначений привід, на ґрунті особистих
неприязних стосунків, з ревнощів,
виникла сварка між ОСОБА_5 і ОСОБА_2,
через що останній і завдав удару
потерпілому, а не з хуліганських
мотивів.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 в
ході сварки між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, яка
тривала певний час, жодних дій,
спрямованих на припинення конфлікту не
вчиняв, ніяких зауважень не
висловлював, та після удару ОСОБА_5 не
намагався припинити хуліганські дії
ОСОБА_2, оскільки не розцінював їх як
такі, а наблизився до останнього, щоб
з'ясувати, що сталося. При цьому, ОСОБА_3
не чинив опір ОСОБА_1, а завдавав
останньому удару, так як розумів, що
вдарив його товариша і розцінював
наближення ОСОБА_1 як
продовження конфлікту. Таким чином,
ОСОБА_1 є учасником конфлікту, який
розпочався між підсудним і ОСОБА_5 та не
являється особою, яка припиняла
хуліганські дії.

Як вбачається, зазначені дії ОСОБА_2 не
містять ознак об'єктивної сторони ст.296
КК України, оскільки не
супроводжувались особливою зухвалістю
чи винятковим цинізмом, а також опором
громадянам, які припиняли хуліганські
дії.

Вчинення ОСОБА_2 хуліганства,
пов'язаного з опором громадянам, які
припиняли хуліганські дії,, за тих
обставин, які вказані стороною
обвинувачення, не доведено, і не
підтверджено перевіреними судом
доказами.

У зв'язку з цим, в діях ОСОБА_2 відсутній
склад злочину, передбачений ч.3 ст.296 КК
України.

Крім того, суд приходить до
переконання, що в діях ОСОБА_2 також
відсутній склад злочину, передбачений
ч.1 ст.126 КК України, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.27 КПК України (1960 року)
справи про злочини, передбачені,
зокрема, ч.1 ст.126 КК України
порушуються не інакше як за скаргою
потерпілого, якому і належить у такому
разі право підтримувати обвинувачення.
Прокурор має право порушити справу
даної категорії при відсутності скарги
потерпілого лише тоді, коли вона має
особливе громадське значення або коли
потерпілий через свій безпорадний
стан, з інших причин не може захистити
свої законні інтереси.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 зі скаргою про порушення
кримінальної справи відносно ОСОБА_2 і
притягнення останнього до
кримінальної відповідальності за ч.1
ст.126 КК України не звертався. Крім
цього, під час його допиту на
досудовому слідстві 01.11.2012 року
заявляв, що претензій, заяв та
клопотань з приводу його побиття 05.08.2012
року ОСОБА_2 не має (т.1 ст.159-160).
Аналогічне потерпілий пояснив і в
судовому засіданні.

Проте, кримінальна справа щодо ОСОБА_2
за ч.1 ст.126 КК України була порушена
29.10.2012 року заступником Шепетівського
міжрайонного прокурора (т.1 а.с.141) в
порядку ч.3 ст.27 КПК України (1960 року), за
результатами вивчення матеріалів
досудового слідства та встановлення
факту побиття ОСОБА_2 потерпілого
ОСОБА_1 в світлу пору доби у
громадському місці, що набуло
громадського значення. В даній
постанові заступник прокурора
посилався на достатність даних, які
вказують на наявність в діях ОСОБА_2
складу цього злочину.

Під час судового розгляду справи,
незважаючи на фактичну відмову
потерпілого від обвинувачення,
прокурор підтримав обвинувачення в цій
частині, а тому, відповідно до вимог ч.3
ст.27 КПК України (1960 року), кримінальна
справа, порушена прокурором, у разі
примирення потерпілого з
обвинуваченим, підсудним закриттю не
підлягає.

Разом з тим, частиною 1 статті 126 КК
України передбачена кримінальна
відповідальність за умисне завдання
удару, побоїв або вчинення інших
насильницьких дій, які завдали
фізичного болю і не спричинили
тілесних ушкоджень.

Об'єктивна сторона злочину
характеризується завданням удару,
побоїв або вчинення інших
насильницьких дій, які завдали
фізичного болю і не спричинили
тілесних ушкоджень.

Під ударом в даному випадку слід
розуміти одноразовий вплив тупим
предметом на тіло людини, що заподіяв
фізичного болю. Тобто, такий вплив
повинен обов'язково викликати у
потерпілого фізичний біль. Фізичний
біль є певним психічний станом людини,
який визначається сукупністю
фізіологічних процесів центральної
нервової системи, викликаний надміру
сильними чи руйнівними подразненнями.

Так, судом достовірно встановлено, що
ОСОБА_3 05.08.2012 року близько 19.20 год.
поряд із будинком № 40 по проспекту Миру
в м.Шепетівка завдав ОСОБА_1, який
перебував в стані алкогольного
сп'яніння, удар правою рукою в нижню
щелепу зліва, від чого останній впав на
тротуар, втративши на кілька секунд
свідомість, при цьому ніяких тілесних
ушкоджень не отримав.

Однак, завдання ОСОБА_1 фізичного болю
вказаним ударом не доведено, і не
підтверджено перевіреними судом
доказами, а натомість потерпілий під
час його допиту у суді ствердив, що
фізичного болю від удару ОСОБА_2 під час
інциденту 05.08.2012 року не відчув, на чому
наполягає та про що подав відповідну
письмову заяву (т.2 а.с.166).

Відповідно до вимог ст.62 Конституції
України, обвинувачення не може
ґрунтуватися на припущеннях, усі
сумніви щодо доведеності вини особи
тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.370 КПК України (1960
року), вирок повинен бути законним і
обґрунтованим.

Згідно ч.2 ст.6 КПК України (1960 року), якщо
обставини, зазначені в пунктах 1 і 2
частини першої цієї статті,
виявляються в стадії судового
розгляду, суд доводить розгляд справи
до кінця і постановляє виправдувальний
вирок.

Дослідивши докази, оцінивши їх за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді всіх обставин
справи в їх сукупності, суд приходить
до висновку, що вина підсудного ОСОБА_2
у вчиненні злочинів, передбачених
ст.ст. 296 ч.3, 126 ч.1 КК України органами
досудового слідства не доведена.

За таких обставин ОСОБА_3 підлягає
виправданню в пред'явленому йому
обвинуваченні за ст.ст. 296 ч.3, 126 ч.1 КК
України за відсутністю в його діях
складу цих злочинів.

При призначенні підсудному виду та
міри покарання, суд враховує ступінь
тяжкості вчиненого злочину, особу
винного та обставини, що пом'якшують та
обтяжують покарання.

Обставин, що пом'якшують покарання
ОСОБА_2 судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання
ОСОБА_2 судом не встановлено.

Суд виключає таку обставину, що обтяжує
покарання ОСОБА_2, як вчинення злочину в
стані алкогольного сп'яніння, яка
вміняється підсудному обвинуваченням,
як таку, що не знайшла свого
підтвердження під час судового
слідства, із таких мотивів.

ОСОБА_3 на досудовому слідстві давав
показання, що 05.08.2012 року випив пляшку
пива в обідній час, однак, яке саме пиво
вживав не пояснював, а про це в нього
уточнено не було. Між тим, у судовому
засіданні підсудний зазначив, що в той
день випив одну пляшку безалкогольного
пива «Балтика нуль», відмітивши, що
спиртних напоїв не вживає в зв'язку із
станом здоров'я, так як у нього двічі
була травма голови. Допитані у суді
потерпілий ОСОБА_1 та свідки не могли
підтвердити факту перебування ОСОБА_2 в
стані сп'яніння, очевидців вживання
підсудним 05.08.2012 року алкоголю не
встановлено, інших доказів, які б
спростовували показання підсудного в
цій частині, обвинуваченням не надано,
а судом не здобуто.

Суд вважає, що така обставина, як
рецидив злочинів, також не може
враховуватись ОСОБА_2 як обтяжуюча
покарання, оскільки рецидив злочинів
має місце лише за умови, якщо як
попередній, так і знову вчинений злочин
були умисними. Отже, ОСОБА_3 хоч і має
судимість за попередній умисний
злочин, але вчинив новий злочин з
необережності, тобто за відсутності
ознак рецидиву, тому вчинене
враховується судом лише як обставина,
що негативно характеризує особу
винного.

Суд враховує ступінь тяжкості,
характер та суспільну небезпечність
вчиненого злочину, який є злочином
середньої тяжкості, вчиненим з
необережності, наслідком якого є
смерть людини, особу підсудного, який
двічі судимий за умисні злочини,
відбував покарання у вигляді
позбавлення волі і судимість не
погашена, разом з тим працював, за
місцем роботи та останнім місцем
відбування покарання характеризується
позитивно, відповідно до медичного
заключення про стан здоров'я
обвинувачений є здоровим та
працездатним, переніс декілька
черепно-мозкових травм, суд приходить
до висновку, що ОСОБА_2 слід призначити
покарання у виді позбавлення волі в
межах санкції ч.1 ст.119 КК України, яке
вважає необхідним і достатнім для
виправлення та попередження скоєння
ним нових злочинів.

Підстав для застосування до ОСОБА_2 ст.69
чи ст.75 КК України суд не вбачає, з
огляду на відсутність у справі
сукупності обставин, що пом'якшують та
істотно знижують ступінь тяжкості
вчиненого злочину, і за переконання, що
виправлення та перевиховання
підсудного можливе лише в умовах
ізоляції від суспільства.

У справі потерпілим ОСОБА_8 заявлено
цивільний позов про стягнення з
підсудного моральної шкоди в розмірі
100000 грн.

У судове засідання цивільний позивач
не з'явився, а представив заяви від 11
липня та 08 серпня 2013 року, в яких просив
його цивільний позов задовольнити в
повному обсязі і справу розглянути у
його відсутність, що суд вважає за
можливе, з огляду на вимоги ч.2 ст.291 КПК
України (1960 року).

Підсудний цивільний позов потерпілого
ОСОБА_8 не визнав, заперечуючи свою вину
у смерті ОСОБА_5

Суд вважає, що позов потерпілого ОСОБА_8
підлягає до задоволення частково з
наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній особі
неправомірними діями, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

У частині 2 ст.1168 ЦК України міститься
перелік осіб, яким відшкодовується
моральна шкода, завдана смертю
фізичної особи, серед яких зазначені
батьки загиблого.

Під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

В даному випадку, вимогу щодо стягнення
моральної шкоди, потерпілий ОСОБА_8
обґрунтовує тим, що така шкода завдана
йому внаслідок смерті сина та полягає у
переживаннях, душевному болю та
моральних страждань у звязку із цим,
відмічає, що в зв'язку з цим потрібні
значні зусилля для нормалізації його
подальшого життя.

Винуватість підсудного ОСОБА_2 у
вчиненні вбивства сина потерпілого
ОСОБА_8 через необережність, що
призвело до душевних страждань батька
загиблого, у судовому засіданні
доведена.

Виходячи з наведеного, суд приходить до
переконання, що моральна шкода
підлягає стягненню з підсудного на
користь ОСОБА_8

При визначенні розміру відшкодування
моральної шкоди суд виходить із засад
розумності, виваженості та
справедливості, враховує глибину
фізичних та моральних страждань, яких
зазнав потерпілий, втративши сина, при
цьому бере до уваги обставини вчинення
злочину, що шкода заподіяна злочинними
діями ОСОБА_2 з необережності, а також
відсутність ОСОБА_8 біля сина у лікарні,
коли той був у край важкому стані, і те,
що оплату всіх витрат, пов'язаних із
лікуванням та похованням, здійснював
не батько, а мати ОСОБА_5, та визначає
розмір відшкодування моральної шкоди в
сумі 20000 грн.

Щодо позову Шепетівського
міжрайонного прокурора про стягнення з
ОСОБА_2 2557,92 грн., витрачених
Шепетівською ЦРЛ на лікування
потерпілого ОСОБА_5, то такий є
підставним і підлягає задоволенню в
повному обсязі, оскільки згідно
довідки Шепетівською ЦРЛ (т.1 а.с. 89) саме
вказана сума коштів була витрачена
лікарнею на лікування ОСОБА_5

Долю речових доказів слід вирішити у
відповідності до ст.81 КПК України (1960
року).

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України (1960
року), суд -

засудив:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні
злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК
України, та призначити йому покарання у
виді позбавлення волі строком 3 (три)
роки 6 (шість) місяців.

До вступу вироку в законну силу
запобіжний захід ОСОБА_2 залишити
попередній - тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_2
рахувати з дня фактичного затримання -
з 07 серпня 2012 року.

ОСОБА_2 за ч.3 ст.296 КК України виправдати
у зв'язку із відсутністю в його діях
складу злочину.

ОСОБА_2 за ч.1 ст.126 КК України виправдати
у зв'язку із відсутністю в його діях
складу злочину.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 про
відшкодування моральної шкоди
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_6, проживаючого по АДРЕСА_2,
моральну шкоду в розмірі 20 000 (двадцять
тисяч) грн.

Цивільний позов Шепетівського
міжрайонного прокурора задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Шепетівської центральної районної
лікарні 2557 (дві тисячі п'ятсот п'ятдесят
сім) грн. 92 коп. витрат на лікування
ОСОБА_5.

Речовий доказ (т.1 а.с.86) - шматок тканини
із плямами речовини бурого кольору,
який передано на зберігання в камеру
зберігання речових доказів при
Шепетівському МВ УМВС України в
Хмельницькій області, - знищити.

Вирок може бути оскаржений до
апеляційного суду Хмельницької
області протягом п'ятнадцяти діб з
моменту його проголошення шляхом
подачі апеляції через Шепетівський
міськрайонний суд Хмельницької
області, а засудженим, який перебуває
під вартою, - в той же строк з моменту
вручення йому копії вироку.

Суддя:
(підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя:
Колодяжний
С.Ю.