Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах
Верховного Суду України у складі:
головуючого - судді
суддів
Канигіної Г.В., Лавренюка
розглянула у судовому засіданні у м. Києві 5 квітня 2007 року кримінальну
справу за касаційними скаргами засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вирок Кіровського районного
суду м. Дніпропетровська від 22
березня 2005 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23
Вироком місцевого суду до
позбавлення волі засуджено:

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця та жителя м.
Дніпропетровськ,

раніше судимого:

- 25 лютого 1982 року Кіровським
районним судом

м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 142
КК України

на 10 років позбавлення волі, з
конфіскацією майна;

- 25 березня 1996 року
Бабушкінським районним судом

м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 142
КК України

на 6 років позбавлення волі з
конфіскацією майна,

- за ч. 2 ст. 186 КК України на
чотири роки;

- за ч. 2 ст. 187 КК України на
вісім років з конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю;

- за ч. 2 ст. 190 КК України на два
роки;

- за ч. 3 ст. 357 КК України на
один рік обмеження волі.

На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_1 за
сукупністю злочинів призначено вісім років позбавлення волі з конфіскацією
всього майна, що є його особистою власністю;

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2,

Уродженця
та жителя м. Дніпропетровська,

раніше
судимого:

- 11 квітня 1994 року Бабушкінським
районним судом

м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 140
КК України

на 3 роки позбавлення волі;

- 5 травня 1999 року Кіровським
районним судом

м. Дніпропетровська за ст. 17 - 140
ч. 2 КК України

на 1 рік 6 місяців позбавлення
волі;

- 15 березня 2000 року Кіровським
районним судом

м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 140
КК України

на 1 рік позбавлення волі;

- 17 вересня 2002 року
Красногвардійським районним судом

м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 309
КК України

на два роки позбавлення волі, з
іспитовим строком 1 рік,

- за ч. 2 ст. 187 КК України на сім
років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його особистою
власністю.

На підставі ст. 71 КК України до
призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуте покарання за
вироком Красногвардійського районного суду від 17 вересня 2002 року і остаточно
ОСОБА_2 призначено 7 років 3 місяці позбавлення волі з конфіскацією всього
майна, що є його особистою власністю.

Постановлено стягнути із засуджених
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, у солідарному
порядку у доход держави 206 грн. 56 коп. судових витрат.

Як визнав суд, 2 жовтня 2002 року,
приблизно о 23 годині 50 хвилин, ОСОБА_1, за попередньою змовою із ОСОБА_2,
перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, з метою незаконного заволодіння
чужим майном, на розі проспектів Кірова і Пушкіна у м. Дніпропетровську,
зупинили автомобіль ВАЗ-2106 державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням
ОСОБА_3 На прохання засуджених водій авто привіз їх на подвір'я будинку
АДРЕСА_1, де приблизно о 24 годині
ОСОБА_1 за попередньою змовою із ОСОБА_2, погрожуючи ОСОБА_3 застосуванням
насильства небезпечного для його здоров'я, напали на останнього та заволоділи
його майном на загальну суму 2
496 грн.

15 жовтня 2002 року, приблизно об
11 годині, ОСОБА_1, перебуваючи на ринку “Торжок” на вул. Пастера у м.
Дніпропетровську, зловживаючи довірою ОСОБА_4, повторно, шахрайським шляхом
заволодів грошима потерпілого у сумі 100 грн.

16 жовтня 2002 року, приблизно о 22
годині 50 хвилин,
ОСОБА_1, за попередньою змовою із ОСОБА_2, перебуваючи у під¢їзді будинку АДРЕСА_2, погрожуючи ОСОБА_5 ножем, напали
на потерпілу та заволоділи її майном на загальну суму 360 грн.

24 жовтня 2002 року, приблизно о 18
годині, ОСОБА_1, біля будинку №8-а на пр. Кірова у м. Дніпропетровську,
повторно, зловживаючи довірою ОСОБА_6, шахрайським шляхом заволодів його
грошима у сумі 20 грн. та посвідченням водія на ім'я потерпілого.

25 жовтня 2002 року, приблизно о 13
годині, ОСОБА_1, перебуваючи на ринку “Курчатовський” на вул. Курчатова у м.
Дніпропетровську, повторно, зловживаючи довірою ОСОБА_7, шахрайським шляхом
заволодів його грошима у сумі 40 грн., залишивши потерпілому у якості гарантії
повернення грошей посвідчення водія на ім'я ОСОБА_6

26 жовтня 2002 року, приблизно о 20
годині 45 хвилин, ОСОБА_1, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, в салоні
автомобіля “Мерседес-Бенц”
державний номерний знак НОМЕР_2, що знаходився біля будинку № 19 на пр. Пушкіна
у м. Дніпропетровську, повторно, відкрито викрав гроші у сумі 30 грн., що
належали потерпілому ОСОБА_8

Ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 23 грудня 2005 року вирок Кіровського районного
суду м. Дніпропетровська від
22 березня 2005 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 змінено. Епізод розбійного
нападу на потерпілого ОСОБА_9 виділено в окреме провадження та направлено на
нове розслідування. З вироку також виключено вказівку про рецидив
злочинів.

У касаційній скарзі, як видно із її
змісту, засуджений ОСОБА_1, просить пом'якшити призначене йому покарання, урахувавши
його зізнання у вчиненні злочинів та поганий стан здоров'я.

Засуджений ОСОБА_2 у касаційній
скарзі просить
судові рішення щодо нього скасувати через істотне порушення
кримінально-процесуального закону.

Вважає, що було порушено його право на захист. Його
участь у вчиненні розбійного нападу на
ОСОБА_5 не доведена, а злочинні дії щодо потерпілого ОСОБА_3 слід кваліфікувати
як грабіж, оскільки попередньої домовленості з ОСОБА_1 про вчинення саме
розбійного нападу не було.

Заслухавши доповідача, міркування прокурора про
безпідставність вимог обох засуджених, перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи касаційних скарг засуджених, колегія суддів вважає, що
підстав для задоволення касаційних скарг засуджених немає.

Висновок суду першої інстанції,
щодо доведеності винності
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, за які їх засуджено, за обставин
вказаних у вироку, стверджується сукупністю зібраних та перевірених судом
доказів, і є правильним.

На обґрунтування свого висновку суд
підставно послався на показання потерпілих ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_7,
ОСОБА_6, ОСОБА_4, свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11 ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14,ОСОБА_15, а також на дані, що є у протоколах явок з повинною ОСОБА_1
та ОСОБА_2, огляду місця події, відтворення обстановки та
обставин подій, очних ставок, пред'явлення фотознімків та предметів для
впізнання, вилучення речових доказів.

Своє рішення щодо винуватості
засуджених, суд належним чином умотивував. Доводи ОСОБА_2 ці висновки суду не
спростовують. Повнота дослідження зібраних доказів та обставин справи
переконливо свідчать про всебічний розгляд справи і повну доведеність
винності ОСОБА_1 та ОСОБА_2

З огляду на наведене, визнати
обґрунтованими заяви ОСОБА_2 про те, що він розбійного нападу на ОСОБА_5. не
вчиняв, немає підстав.

Посилання
ОСОБА_2 на те, що його дії щодо потерпілого ОСОБА_3 слід кваліфікувати як
грабіж, а не розбій, було предметом перевірки і не знайшло свого підтвердження.
Із показань потерпілого убачається, що ОСОБА_1 приставив до горла гострий
предмет, і він сприйняв це як реальну загрозу своєму життю, після чого
засуджені заволоділи його майном. Коли ОСОБА_1 вийшов із автомобіля, він бачив
у його руці металевий предмет довжиною
приблизно 25 см. Крім того, як видно із пояснень потерпілого, дії ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 під час вчинення злочину щодо нього, були узгодженими.

Дослідивши
усі обставини, що мають значення для прийняття
рішення, суд дійшов обґрунтованого висновку щодо кваліфікації дій ОСОБА_2 саме
за ч. 2 ст. 187 КК України.

Суд
апеляційної інстанції перевірив доводи ОСОБА_2, аналогічні доводам касаційної
скарги, і не знайшов підстав для їх задоволення. З таким рішенням погоджується
й колегія суддів Верховного Суду України.

Посилання ОСОБА_2 про
порушення його права на захист, були предметом перевірки і не знайшли
підтвердження.

Що стосується заяви ОСОБА_2
про те, що на судовому слідстві було порушено кримінально-процесуальний закон,
оскільки його зауваження на протокол судового засідання не розглянуто, то вона
є надуманою і спростовуються даними, що є у постанові Кіровського районного
суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2005 року про розгляд його зауважень на
протокол судового засідання (т. 4 а. с. 204).

Призначаючи покарання ОСОБА_1 та ОСОБА_2, суд, керуючись ст. 65 КК України, у
повній мірі урахував характер і тяжкість вчинених ними злочинів, дані котрі
характеризують особи винних та інші обставини і дійшов висновку, що виправлення
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 можливо лише в умовах ізоляції їх від
суспільства, призначивши їм міру покарання, яка є необхідною та достатньою для
їх виправлення. Підстав для пом'якшення покарання, чи застосування ст. 69 КК
України, не знайдено.

Як убачається зі справи, суд
постановив стягнути із засуджених судові витрати за проведення судових
експертиз у сумі 206 грн. 56 коп. у солідарному порядку, що є помилковим
рішенням.

Оскільки засуджені у скаргах
не ставлять питання про зміну рішення місцевого суду з цього питання, то
колегія суддів у порядку, передбаченому статтею 395 КПК України, знаходить за
можливе виправити цю помилку і стягнути з кожного засудженого по 103 грн. 28
коп. судових витрат.

Істотних порушень
кримінально-процесуального закону, що тягнуть скасування чи зміну судових
рішень, не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 395, 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного
суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2005 року та ухвалу Апеляційного суду
Дніпропетровської області від
23 грудня 2005 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в частині стягнення з них у солідарному порядку 206 грн.
56 коп. судових витрат, змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 103 грн. 28 коп. з кожного, на
користь НДЕКЦ УМВС України у Дніпропетровській області за проведення експертиз.

С у д д і:

Кравченко К.Т. Канигіна Г.В. Лавренюк М.Ю.