Ухвала

іменем україни

5 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_4,

суддів ОСОБА_5, ОСОБА_6,

при секретарі ОСОБА_7,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000801, за обвинуваченням

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця та жителя АДРЕСА_1,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8,

захисника ОСОБА_2,

за касаційною скаргою прокурора на вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 21 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 6 серпня 2014 року щодо ОСОБА_1,

в с т а н о в и л а :

У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування постановлених судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до м'якості призначеного покарання. Зазначає, що судом не в повній мірі враховані ступінь тяжкості і суспільної небезпеки вчиненого злочину, кількість епізодів умисної корисливої злочинної діяльності, а також піддає сумніву щире каяття винного. Наголошує, що суд апеляційної інстанції на вказані порушення вимог закону увагу не звернув.

В надісланих запереченнях засуджений ОСОБА_1 судові рішення вважає законними та обґрунтованими і просить залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який не підтримав касаційну скаргу, захисника ОСОБА_2, яка заперечувала доводи прокурора, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 21 березня 2014 року ОСОБА_1 засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 75, 104 КК України засудженого звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 2 роки та покладено обов'язки, передбачені ст. 76 КК України.

Вирішені питання про речові докази у провадженні.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 6 серпня 2014 року вирок залишено без зміни.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він протягом серпня-листопада 2013 року, при невстановлених слідством обставинах, незаконно придбав психотропну речовину - метамфетамін (первітин) та почав незаконно зберігати його при собі з метою збуту.

22 вересня, 2 жовтня, 22 жовтня, 25 жовтня, 7 листопада, 16 листопада 2013 року в м. Дубно Рівненської області, ОСОБА_1 повторно, незаконно, платно збув оперативному закупнику ОСОБА_3 психотропну речовину - метамфетамін масою відповідно: 0,0002 г; 0,0019 г; 0,00002 г; 0,0000014 г; 0,00061 г; 0,0025 г.

Як убачається з касаційної скарги доведеність винності ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та кваліфікація його дій у касаційному порядку не оспорюються.

Що стосується призначеного покарання, то відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд при його призначенні повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом'якшують покарання, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України воно має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

За наявності достатніх підстав суд може призначити засудженому більш м'яке покарання, ніж передбачено законом, застосувавши ст. 69 КК України.

При призначенні покарання ОСОБА_1 із застосуванням ст. 69 КК України та при звільненні від його відбування з випробуванням на підставі ст. ст. 75, 104 КК України, суд дотримався зазначених вимог кримінального закону, застосував принцип індивідуалізації призначення покарання, визнав можливим виправлення та перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства, навів у вироку переконливі підстави такого рішення, зазначивши, що за таких обставин буде досягнута мета покарання.

Зокрема, судом враховані ступінь тяжкості вчиненого, дані про особу винного, який злочин вчинив будучи неповнолітнім, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання та навчання, хворіє і перебуває на диспансерному обліку, проживає з матір'ю, яка є інвалідом другої групи.

Також, суд обґрунтовано врахував обставини, що пом'якшують покарання засудженого - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, не встановив обставин, що його обтяжують.

Суд взяв до уваги і обставини вчинення злочину - продаж наркотичних засобів одній і тій самій особі, яка діяла під прикриттям правоохоронних органів та була ініціатором вчинення злочинних дій.

З урахуванням наведених обставин справи, рішення суду про призначення ОСОБА_1 покарання із застосуванням ст. ст. 69, 75, 104 КК України належним чином умотивовано, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Доводи апеляційної скарги прокурора, які аналогічні доводам його касації, належно перевірені апеляційною інстанцією, на них надано змістовні відповіді, ухвала суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України. З такими рішеннями погоджується і суд касаційної інстанції.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегією суддів не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 21 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 6 серпня 2014 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_4 ОСОБА_6 ОСОБА_5