АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/57/15 Справа № 705/7446/13-к Категорія: ч.2 ст. 289 КК УкраїниГоловуючий по 1 інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 січня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

Головуючого - суддіОСОБА_2
суддів секретаря ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляцією обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14 жовтня 2014 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженець с. Княжики Монастирищенського району Черкаської

області, громадянин України, не працюючий, не одружений,

зареєстрований та проживаючий в

АДРЕСА_1 ,

раніше судимий:

- 19 березня 2012 року Оболонським районним судом міста Києва

за ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 304, ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців

позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від

відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3

роки, -

засуджений за ч. 2 ст. 289 КК України з призначенням йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини належного йому на праві власності майна.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного судом покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 19 березня 2012 року у виді 1 місяця позбавлення волі, остаточно призначивши покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини належного йому на праві власності майна.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено попередню - тримання під вартою.

Строк покарання рахується з моменту затримання з 24 жовтня 2013 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 матеріальні збитки на суму 22000 гривень та моральну шкоду в сумі 20000 гривень.

Вирішена доля речових доказів.

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він 21 жовтня 2013 року близько 04 години 45 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, повторно, перебуваючи біля будинку №2 по вул. Урбайліса міста Умань Черкаської області, незаконно заволодів автомобілем марки ВАЗ-21063, 1988 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , що був припаркований біля під`їзду будинку та належить ОСОБА_8 , чим спричинив останньому матеріального збитку на загальну суму 12470 гривень.

Не погоджуючись з вироком місцевого суду обвинуваченим ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу в якій він, посилаючись на те, що суд першої інстанції при призначенні йому покарання не врахував його активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття у скоєнні кримінального правопорушення, а тому просив застосувати до нього вимоги ст. 69 КК України та пом`якшити йому міру покарання.

В доповненні до апеляційної скарги обвинуваченим ОСОБА_7 ставиться питання про те, що суд безпідставно врахував вчинення ним кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, оскільки цей факт, на його думку, не був доведеним. Крім того вважає, що злочин не було вчинено повторно та відсутній рецидив злочину, оскільки йому не було пред`явлено підозри по повторно скоєному злочину.

В запереченні на апеляційну скаргу потерпілий ОСОБА_8 просить вирок місцевого суду від 14.10.2014 року залишити в законній силі, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора, який просив вирок суду залишити без зміни, а апеляцію обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення, думку обвинуваченого ОСОБА_7 про задоволення його апеляції з доповненням до неї, вивчивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 з доповненням до неї до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Висновок суду про винність обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, ґрунтується на доказах, досліджених і належним чином оцінених судом, що до речі ніким не оскаржується.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст. 289 КК України судом першої інстанції кваліфіковано вірно.

При призначенні покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції відповідно до ст. 65 КК України, належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд обґрунтовано прийшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 лише при умові ізоляції від суспільства і в призначений судом строк.

Відповідно до ч.1 ст. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 червня 2010 року N 7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин. Оскільки відповідно до частини першої статті 88 КК особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості, то вчинення саме в цей період нового умисного злочину утворює з попереднім умисним злочином їх рецидив.

Що стосується доводів апеляції обвинуваченого ОСОБА_7 щодо відсутності в його діях повторності та рецидиву злочину, то вони спростовуються матеріалами кримінального провадження, з яких вбачається, що 19 березня 2012 року Оболонським районним судом міста Києва ОСОБА_7 був визнаний винним та засуджений за ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 304, ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження судимість ОСОБА_7 в передбаченому законом порядку не погашена, а новий злочин він вчинив 21 жовтня 2013 року, в період непогашеної судимості, тому судом першої інстанції обґрунтовано враховано як обтяжуючу його вину обставину рецидив злочину, а тому апеляційні вимоги апеляції не підлягають до задоволення.

Не вбачаючи підстав для зміни, чи скасування вироку суду, керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14 жовтня 2014 року відносно ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий :

Судді :