У х в а л а

іменем україни

09 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого - судді ОСОБА_3,

суддів ОСОБА_4, ОСОБА_5,

при секретарі ОСОБА_6,

за участю прокурора ОСОБА_7,

засудженого ОСОБА_1,

потерпілого ОСОБА_2,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000637, за обвинуваченням

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України,

уродженця с. Остапківці Немирівського району Вінницької області,

мешканця, АДРЕСА_1,

в силу ст. 89 КК України такого, що не має судимості,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 22 квітня 2014 року ОСОБА_1 засуджено ч. 1 ст. 286 КК України на 4 місяці арешту з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки.

З засудженого ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 22904 грн. 44 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 1000 грн. за надання правової допомоги, а також на користь держави 1468 грн. 80 коп. на відшкодування процесуальних витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 17 липня 2014 року вирок залишено без змін.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_1 та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Посилається на порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м'якості. Вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України. Вказує, що суд не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги прокурора, який посилався на м'якість призначеного засудженому покарання та просив ухвалити новий вирок, а також не виклав в ухвалі усіх доводів апеляційної скарги засудженого ОСОБА_1, зокрема щодо відсутності в його діях складу кримінального правопорушення, необгрунтованості висновку суду щодо його перебування у стані алкогольного сп'яніння, не надав їм оцінки, не зазначив підстав, з яких їх визнано необгрунтованими. Звертає увагу, що судом апеляційної інстанції залишено поза увагою те, що дії засудженого зайво кваліфіковані за ознакою порушення засудженим правил експлуатації транспорту.

У запереченні на касаційну скаргу прокурора засуджений ОСОБА_1 зазначає, що прокурор безпідставно не вказав у скарзі про відсутність в його діях складу злочину та фальсифікацію доказів у справі. Вважає за необхідне скасувати судові рішення щодо нього та закрити справу.

За вироком суду ОСОБА_1 засуджено за те, що він 29 липня 2013 року приблизно о 15-25 год., перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, керуючи автомобілем «ВАЗ-2108», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 України, рухаючись у напрямку села Копіївки Тульчинського району по автодорозі Шпиків-Тульчин-Тростянець-Бершадь на ділянці дороги 21+500 км, порушив вимоги п. п. 10.1 та 12.1 Правил дорожнього руху, внаслідок чого виїхав на праве узбіччя, де автомобіль почало нести юзом, а потім перетнув проїзну частину та виїхав на ліве узбіччя, де автомобіль перекинувся та загорівся. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров'я.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка частково підтримала касаційну скаргу, думку засудженого, який вважав, що судові рішення у справі підлягають скасуванню, міркування потерпілого про необхідність залишити судові рішення без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги та заперечення, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а судові рішення підлягають зміні з таких підстав.

Згідно положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ст. 419 КПК України в ухвалі суду апеляційної інстанції, зокрема, мають бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали; при залишенні апеляційної скарги без задоволення мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

При розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_1 апеляційним судом дотримано вимоги кримінального процесуального закону.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що у справі були подані апеляції засудженим ОСОБА_1 та прокурором.

ОСОБА_1 подав апеляцію, в якій просив скасувати вирок щодо нього з підстав порушення вимог кримінально-процесуального закону, невідповідності викладених у вироку висновків суду обставинам справи, неповноти судового слідства, що потягло необгрунтоване засудження. Прокурор в апеляційній скарзі посилався на м'якість призначеного засудженому покарання та порушував питання про ухвалення нового вироку.

Залишаючи апеляції засудженого ОСОБА_1 та прокурора без задоволення, суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 419 КПК України, навів у своїй ухвалі докладні мотиви такого рішення, зазначив підстави, через які визнав необґрунтованими подані апеляції.

Апеляційний суд належно мотивував свої висновки з приводу необгрунтованості доводів, наведених в апеляційній скарзі засудженого, щодо неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність та порушення вимог кримінально-процесуального закону.

Також, апеляційний суд зазначив достатні доводи на спростування посилань прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого.

З таким рішенням погоджується і суд касаційної інстанції, оскільки обране засудженому покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, воно призначене з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про винного, конкретних обставин справи. Призначене покарання є достатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень, підстав вважати його несправедливим внаслідок м'якості немає.

За наведених обставин підстав для скасування ухвали суду апеляційної інстанції, про що просить прокурор в касаційній скарзі, немає.

Разом з тим, перевіркою матеріалів справи встановлено обставини, які тягнуть зміну судових рішень у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_1 на підставі ч. 1 ст. 436 КПК України. Так, з вироку убачається, що суд визнав доведеним, що дорожньо-транспортна пригода за участю ОСОБА_1 сталася в результаті порушення останнім правил безпеки дорожнього руху. З висновку експертизи технічного стану транспортного засобу видно, що в момент ДТП автомобіль знаходився у технічно справному стані. Таким чином, у даній справі відсутні підстави для кваліфікації дій ОСОБА_1 одночасно за двома ознаками об'єктивної сторони злочину - порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, а тому ознаку порушення засудженим правил експлуатації транспорту з кваліфікації дій ОСОБА_1 необхідно виключити.

Керуючись ст. ст. 433, 434, 436, 376 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, задовольнити частково.

Вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 22 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 17 липня 2014 року щодо ОСОБА_1 змінити. Виключити з судових рішень посилання на кваліфікуючу ознаку злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, - порушення правил експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом.

В решті судові рішення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5