Справа № 1-192/11
ПОСТАНОВА

іменем України

17 лютого 2011 року

Суддя Комсомольського районного суду м. Херсона Черниш О.Л.

за участю прокурора Радецької С.В.

розглянувши у попередньому судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у скоєнні злочину, передбаченого ч.З ст.15, ч.З ст.185 КК України

встановила

До Комсомольського районного суду м. Херсона із прокуратури Комсомольського району м. Херсона надійшла кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у скоєнні злочину, передбаченого ч.З ст.15, ч.З ст.185 КК України.

Відповідно до вимог ст.237 КПК України при попередньому розгляді справи суддя з"ясовує щодо кожного із обвинувачених такі питання:

1) чи підсудна справа суду, на розгляд якого вона надійшла;

2) чи немає підстав для закриття справи або її зупинення;

3) чи складено обвинувальний висновок відповідно до вимог цього Кодексу;

4) чи немає підстав для зміни, скасування або обрання запобіжного заходу;

5) чи не убло допущено під час порушення справи, провадження дізнання або досудового слідства таких порушень вимог цього Кодексу, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду.

Прокурор вважає, що справу необхідно призначити до судового розгляду, оскільки справа підсудна Комсомольському районному суду, і відсутні підстави, через які справа не може бути призначена до судового розгляду.

При розгляді питання чи складено обвинувальний висновок відповідно до вимог Кримінально-процесуального Кодексу суд встановив, що обвинувальний висновок не відповідає вимогам ст.223 КПК України.

До такого висновку суд прийшов з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ч.4 ст.223 КПК України описовій частині зазначаються обставини справи, як їх встановлено на досудовому слідстві: місце, час, способи, мотиви і наслідки злочину, вчиненого кожним з обвинувачених, а також докази, які зібрано у справі,і відомості про потерпілого, в резолютивній частині обвинувального висновку коротко викладається суть обвинувачення із зазначенням статті кримінального закону, яка передбачає даний злочин.

За змістом вказаної норми закону обвинувальний висновок повинен бути чітким, логічним, переконливим та мотивованим. Резолютивна частина обвинувального висновку повинна відповідати змісту його описової частини, у ній формулюється обвинувачення, яке доказане у ході досудового слідства і містить опис злочинних дій (час, місце, спосіб їх вчинення), а також їхню юридичну кваліфікацію з посиланням на статтю або частину, пункт статті Кримінального кодексу, що передбачає відповідальність за кожний злочин окремо.

Згідно ст.64 КПК України при провадженні досудового слідства, дізнання і розгляді кримінальної справи в суді підлягають доказуванню: подія злочину(час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

Зазначені вимоги містяться і в ст.132КПК України стосовно змісту постанови про притягнення особи як обвинуваченої.

У обвинувальному висновку в порушення вимог закону не зазначено спосіб, у який ОСОБА_1 намагався викрасти майно, належне ОСОБА_2. Перелік майна значний і повинно бути вказано яким же способом ОСОБА_1 намагався його викрасти, але слідчий лише загальною фразою зазначає, що обвинувачений проник в кіоск, звідки намагався викрасти майно.

Згідно обвинувального висновку ОСОБА_1 вчинив злочин, діючи за попередньою змовою з іншими особами, але в обвинувальному висновку не зазначено у чому полягала попередня змова ОСОБА_3 з іншими особами, і які саме дії конкретно вчинив обвинувачений ОСОБА_1

В обвинувальному висновку повинна бути дана юридична кваліфікація злочинних дій із зазначенням статті кримінального закону, яка передбачає даний злочин.

Дії обвинуваченого кваліфіковані за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185КК України - замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене, повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням в приміщення, не доведене до кінця з причин, не залежних від волі особи, яка не вчинила всіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, які не були доведені до кінця з причин, що не залежали від волі особи, але диспозиція ч.З3 ст. 185 КК України не передбачає такого злочину, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене, повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням в приміщення, Частина 3 ст.185 КК України щодо місця вчинення злочину передбачає кримінальну відповідальність за крадіжку, поєднану з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище.

Таким чином, в порушення вимог ст.223 КПК України в обвинувальному висновку не вказано закон, який передбачає злочин, вчинений обвинувачений.

Згідно змісту обвинувального висновку приміщенням є кіоск №8, але в обвинувальному висновку жодним чином не описано за якими критеріями слідчий визначив кіоск, як приміщення, що є обов"язковою ознакою об"єктивної сторони злочину, і про обов"язковість такого визначення вказано у п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009року №10 "Про судову практику у справах про злочини проти власності".

Згідно обвинувального висновку потерпілою від злочину є ОСОБА_2, але в обвинувальному висновку жодним чином не зазначено на підставі чого (яких документів) потерпіла є законним володільцем кіоску та викраденого майна( власником, чи володіє майном за іншими підставами), яке намагався викрасти обвинувачений, а відповідно до вимог ч.4 ст.64 КПК України при провадженні досудового слідства, дізнання і розгляді кримінальної справи в суді підлягають доказуванню характер і розмір шкоди, завданої злочином.

Таким чином, обвинувачення, викладене в обвинувальному висновку є неконкретним, оскільки не зазначені суттєві обставини вчинення злочину, що характеризують об"єктивну сторону злочину.

Вказані порушення, допущені при складанні обвинувального висновку, виключають можливість здійснення обвинуваченим свого захисту і можливість прийняття судом законного рішення у справі.

Згідно п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008року №6 "Про практику застосування кримінально-процесуального законодавства при попередньому розгляді кримінальної справи у судах першої інстанції" відповідно до вимог статті 249-1 КПК підставою для повернення справи прокурору з попереднього розгляду є встановлення суттєвих порушень ним вимог статей 228 - 232 КПК при перевірці справи з обвинувальним висновком, при прийнятті у ній рішень та при направленні справи до суду. Суттєвими порушеннями при складанні обвинувального висновку, правильність якого повинен перевірити прокурор, слід вважати такі порушення вимог статей 223, 224 КПК, які виключають можливість здійснення обвинуваченим свого захисту і можливість прийняття судом законного рішення у справі з урахуванням такого обвинувального висновку. Зокрема, такі порушення мають місце у випадках, коли в обвинувальному висновку містяться положення, що суперечать одне одному; обвинувачення, викладене в обвинувальному висновку, є неконкретним або не збігається з обвинуваченням, викладеним у постанові про притягнення особи як обвинуваченого.

Враховуючи обставини, викладені у мотивувальній частині постанови, кримінальну справу необхідно повернути прокурору для усунення виявлених порушень.

Керуючись ст.ст.237, 244, 249-1 КПК України, суддя

постановила

Кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.З ст.185 КК України повернути прокурору для усунення виявлених порушень.

На постанову протягом семи діб з дня її проголошення прокурором може бути подана апеляційна скарга.

Суддя:ОСОБА_4