АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора - ОСОБА_4 ,

представника потерпілих - ОСОБА_5 ,

потерпілих - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

перекладачів - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

засуджених - ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляціями засуджених ОСОБА_12 і ОСОБА_13 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 8 травня 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком засуджені:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Ширин Алматинської області Казахстану, громадянин Російської Федерації, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

за ч. 1 ст. 263 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі, за п. п. 1, 9, 13, ч. 2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_12 призначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі;

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець міста Києва, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судимий:

- 11 лютого 2003 року за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі, звільнений 9 червня 2006 року,

за ч. 1 ст. 122 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі.

Крім того, даним вироком ОСОБА_13 визнано невинним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, та виправдано за відсутністю в його діях складу цього злочину.

Судом вирішено питання щодо судових витрат, речових доказів і цивільних позовів по справі.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_12 вчинив умисне вбивство ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , та, в подальшому, з метою приховати цей злочин, - умисне вбивство ОСОБА_16 за наступних обставин.

Так, між ОСОБА_12 , який з початку березня 2012 року неофіційно працював малярем на станції технічного обслуговування, та її директором ОСОБА_14 виник конфлікт через дефекти, виявлені після фарбуванні автомобіля «HYUNDAI TUCSON», д.н.з. НОМЕР_1 . А саме, на вимогу ОСОБА_14 . ОСОБА_12 відмовився перефарбовувати автомобіль за власні кошти та пішов зі станції.

В другій половині квітня 2012 року ОСОБА_14 зателефонував ОСОБА_12 на мобільний телефон та в грубій формі наказав закінчити фарбування автомобіля за власні кошти, від чого останній відмовився. Внаслідок цього між ОСОБА_12 і ОСОБА_14 виникли неприязні стосунки.

1 травня 2012 року, приблизно о 19 годині 20 хвилин, коли ОСОБА_12 сумісно з ОСОБА_17 розпивали спиртні напої по місцю проживання останнього, в приватному будинку АДРЕСА_3 , до нього знову зателефонував ОСОБА_14 і почав погрожувати йому та його сім`ї фізичною розправою, після чого вони домовилися зустрітися для вирішення конфлікту біля кафе «Едем» по вулиці Підлісній, 3, в місті Києві. Розуміючи, що при зустрічі з ОСОБА_14 може статися конфлікт, ОСОБА_12 взяв із собою раніше незаконно придбану ним невстановлену досудовим слідством вогнепальну зброю з патронами.

Приїхавши до згаданого кафе разом з ОСОБА_17 , ОСОБА_12 розповів про конфлікт ОСОБА_13 , якого вони там зустріли, та пояснив, що вони повинні зустрітися з ОСОБА_14 для з`ясування стосунків.

Приблизно о 21 годині 30 хвилин, ОСОБА_12 , знаходячись біля кафе, побачив як в їх сторону направляється ОСОБА_14 з дерев`яною битою разом з раніше йому незнайомим ОСОБА_18 . Після цього, у ОСОБА_12 , який думав, що ОСОБА_18 приїхав, щоб допомогти ОСОБА_14 у з`ясуванні відносин, на ґрунті особистих неприязних стосунків виник умисел на умисне вбивство останніх. Для реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_12 разом зі ОСОБА_13 , який не підозрював про його наміри, пішли слідом за ОСОБА_14 і ОСОБА_18 до входу в кафе. Біля входу ОСОБА_12 побачив, як ОСОБА_14 направлявся йому на зустріч з битою, намагаючись нанести удари. В цей час ОСОБА_13 наніс ОСОБА_14 удар в область шиї, та між ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і в послідуючому ОСОБА_18 почалась бійка. Побачивши це ОСОБА_12 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті особистих неприязних стосунків, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, бажаючи настання смерті ОСОБА_14 і ОСОБА_18 , дістав заздалегідь приготовлену вогнепальну зброю і здійснив по два постріли в них, в результаті яких настала смерть потерпілих.

Далі, в цей же день, приблизно о 21 годині 40 хвилин, знаходячись біля кафе «Едем» по вулиці Підлісній, 3, в місті Києві, після вчинення умисного вбивства ОСОБА_14 і ОСОБА_18 , ОСОБА_12 , намагаючись зникнути з місця вчинення злочину, уникнути відповідальності, почав втікати з місця події. Однак ОСОБА_16 , який приїхав на зустріч разом з потерпілими та чекав їх біля проїжджої частини, почув постріли та побачив, як тікає раніше йому незнайомий ОСОБА_12 зі зброєю в руках, тому почав його переслідувати та, пробігаючи повз будинок АДРЕСА_4 , крикнув йому зупинитися. У ОСОБА_12 , який не бажав бути затриманим у вчиненні злочину та хотів приховати його, виник умисел на умисне вбивство ОСОБА_16 . Так, будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, ОСОБА_12 умисно, з метою приховати вчинення умисного вбивства ОСОБА_14 і ОСОБА_18 , усвідомлюючи при цьому суспільно небезпечний характер своїх дій, бажаючи настання смерті ОСОБА_16 , зупинився та, обернувшись до останнього, здійснив постріл в його тулуб, в результаті чого той впав на землю, та від якого настала смерть потерпілого.

Крім того, ОСОБА_12 впродовж дня 1 травня 2012 року, взявши по місцю свого проживання в приватному будинку АДРЕСА_1 , невстановлену досудовим слідством нарізну вогнепальну зброю, калібру .38 S § W, з патронами до неї, яку він незаконно, без передбаченого законом дозволу зберігав, перевіз до кафе «Едем» по вулиці Підлісній, 3, в місті Києві, біля якого використав її, вчинивши умисне вбивство ОСОБА_14 , ОСОБА_18 і ОСОБА_19 .

ОСОБА_13 1 травня 2012 року, приблизно о 21 годині 15 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, зустрівся біля кафе «Едем» по вулиці Підлісній, 3, в місті Києві, з раніше йому знайомими ОСОБА_17 та ОСОБА_12 . Під час зустрічі ОСОБА_12 розповів ОСОБА_13 про свій конфлікт з ОСОБА_14 і про те, що вони повинні зустрітися для з`ясування відносин. Коли приїхав ОСОБА_20 і намагався нанести ОСОБА_12 удари битою, ОСОБА_13 наніс йому удар в область шиї. Після цього, між ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та в послідуючому ОСОБА_18 почалась бійка.

Крім цього, в цей же день, приблизно в 21 годину 43 хвилини, коли ОСОБА_13 знаходився біля кафе, у нього виник умисел нанести тілесні ушкодження ОСОБА_18 , який лежав на землі. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_13 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, підійшов до ОСОБА_18 та наніс декілька ударів ногою по тулубу останнього, внаслідок чого спричинив йому тілесні ушкодження, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 70/2080 від 22 липня 2012 року, відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

В апеляціях з доповненнями:

Засуджений ОСОБА_13 просить вирок скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, допущених при судовому розгляді справи, та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

Апелянт зазначає про те, що суд безпідставно спочатку допитав свідків, а потім розглянув і задовольнив клопотання про аудіофіксацію судового процесу, хоча воно подавалося раніше. При цьому показання свідків, що викладені у вироку, не відповідають дійсності. Зокрема, показання свідків ОСОБА_21 і ОСОБА_22 не узгоджуються із записами камер відеоспостереження на місці події. Тому висновки суду про те, що ці свідки спростовують їх, засуджених, показання про самозахист від потерпілих ОСОБА_14 і ОСОБА_18 є суперечливими і необґрунтованими. До того ж, виходячи з показань свідків ОСОБА_21 і ОСОБА_22 , його, ОСОБА_13 на місці вчинення інкримінованих йому органом досудового слідства дій не було, а показання свідка ОСОБА_23 є неправдивими та не узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_24 і записами з камер відеоспостереження. Не відповідає цим відеозаписам і протокол відтворення обстановки та обставин події. Вказує, що суд першої інстанції не виконав вказівок Апеляційного суду міста Києва від 12 вересня 2014 року щодо вимог ст. 88 КПК України 1960 року.

На думку засудженого, об`єднання кримінальних справ за його обвинуваченням і обвинуваченням ОСОБА_12 суперечить вимогам ст. 26 КПК України 1960 року.

Таким чином, ОСОБА_13 просить кримінальну справу відносно нього закрити за відсутністю в його діях складу інкримінованого йому злочину, а відносно ОСОБА_12 повернути на додаткове розслідування. Також засуджений просить винести окрему ухвалу щодо грубих порушень вимог кримінально-процесуального закону суддями при розгляді даної справи в суді першої інстанції.

Засуджений ОСОБА_12 просить вирок скасувати та повернути кримінальну справу на додаткове розслідування, посилаючись на те, що під час провадження справи істотно порушено вимоги кримінально-процесуального закону, його право на захист, досудове і судове слідство проведені односторонньо і неповно, що призвело до невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи.

Так, висновки суду про його винність є суперечливими і ґрунтуються на припущеннях. Зокрема, установлені у вироку обставини вчинення злочинів, в тому числі щодо зброї, яку він, ОСОБА_12 , мав при собі, кількості здійснених ним пострілів, не узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_23 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_24 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_22 , роздруківками телефонних з`єднань, записами з камер відеоспостереження на місці події. Суд безпідставно спростував їх, засуджених, свідчення показаннями свідків ОСОБА_22 і ОСОБА_21 , оскільки вони неодноразово змінювалися під час провадження справи. При цьому, безпідставно не викликав в судове засідання спеціалістів і експертів для повного з`ясування обставин справи, зокрема щодо отриманих потерпілими ушкоджень, завданих вогнепальною зброєю. Вважає, що показання ОСОБА_32 не можуть бути доказом його вини, оскільки відібрані у неї без роз`яснення належних їй прав, і вона сама зазначала про незаконні дії з боку слідчого.

Не звернув уваги та не врахував суд обставини нападу на нього потерпілого ОСОБА_14 з битою, хоча це зафіксовано відеокамерою, внаслідок чого у нього, ОСОБА_12 , були тілесні ушкодження, що підтвердили свідки ОСОБА_33 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 .

Також, суд розпочав з допиту свідків і лише після цього розглянув раніше подане клопотання про аудіофіксацію судового процесу.

В суді прокурор в порушення закону змінив обвинувачення, погіршивши його становище, при цьому суд не надав можливості підготуватися до захисту від нового обвинувачення, не надавши захиснику часу для ознайомлення. Не дав можливості підготуватися до останнього слова. З огляду на наведене, вважає вирок суду незаконним, який підлягає скасуванню з направленням справи на додаткове розслідування.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , їх захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які підтримали апеляції, прокурора, потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх представника ОСОБА_5 , котрі заперечували проти задоволення апеляцій і вважали вирок суду законним і обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінальної справи, перевіривши доводи апеляцій, провівши судові дебати і надавши засудженим останнє слово, колегія суддів приходить до висновку, що апеляції засуджених підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст. 323 КПК України 1960 року, вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Законним є вирок, постановлений за умови правильного застосування в ньому матеріального закону і дотриманні при провадженні справи кримінально-процесуального закону.

Однак дані вимоги закону судом першої інстанції в повній мірі не дотримані.

За приписами ч. 4 ст. 88, ч. 5 ст. 87-1 КПК України 1960 року, на вимогу хоча б одного учасника судового розгляду справи або за ініціативи суду у суді першої чи апеляційної інстанції здійснюється повне фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

При цьому, згідно з п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 грудня 1985 року № 11 зі змінами, внесеними постановами Пленуму від 4 червня 1993 року № 3, від 12 січня 1995 року № 3, від 3 грудня 1997 року № 12, від 30 травня 2008 року № 6, після заявлення клопотання і заслуховування по ньому думки учасників судового розгляду суд вирішує його шляхом винесення мотивованої ухвали, а суддя постанови. Відхилення розгляду клопотання, залишення його «відкритим» або інша відстрочка в його вирішенні є неприпустимими.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 травня 2013 року засуджений ОСОБА_13 звернувся до суду із заявою про відвід судді зі складу колегії ОСОБА_34 та з клопотанням про повне фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу (т. 6 а. с. 245-249). Проте, суд, розпочавши судове засідання 10 червня 2013 року, заявлений відвід та клопотання про фіксацію процесу технічними засобами не вирішив, допитав свідків ОСОБА_35 , ОСОБА_27 , ОСОБА_25 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , свідчення яких наразі з іншими доказами у справі поклав в основу обвинувального вироку відносно ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , і тільки в кінці судового засідання в цей день розглянув клопотання про фіксацію та його задовольнив.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає обґрунтованими посилання засуджених ОСОБА_13 та ОСОБА_12 на істотне порушення кримінально-процесуального закону, допущене судом першої інстанції.

Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 367, п. 10 ч. 2 ст. 370 КПК України 1960 року, однією з підстав для скасування вироку є істотне порушення кримінально-процесуального закону. Вирок в усякому разі підлягає скасуванню коли перебіг судового процесу у передбачених цим Кодексом випадках не фіксувався технічними засобами.

Також, як передбачено вимогами ст. 334 КПК України 1960 року, мотивувальна частина обвинувального вироку, крім іншого, повинна містити не тільки формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, а також мотиви призначення того чи іншого покарання, передбаченого санкцією кримінального закону.

Між тим, визнавши ОСОБА_12 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, п. п. 1, 9, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, та обираючи йому покарання, суд першої інстанції увійшов у суперечність зазначивши, що останньому остаточне покарання повинно бути призначено у виді позбавлення волі в межах санкцій вказаних статей, однак призначив, як за п. п. 1, 9, 13 ч. 2 ст. 115, так і за сукупністю злочинів, довічне позбавлення волі, яке, відповідно до ст. ст. 51, 64 КК України, є іншим видом покарання.

Оскільки наведене порушення вимог КПК не може бути усунутим судом апеляційної інстанції, колегія суддів визнає його істотним, яке ставить під сумнів законність і обґрунтованість постановленого вироку.

За таких обставин, апеляції засуджених підлягають частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_13 та ОСОБА_12 безумовному скасуванню через істотне порушення судом першої інстанції вимог кримінально-процесуального закону, з направленням справи на новий судовий розгляд.

Під час нового судового розгляду суду необхідно врахувати наведене в ухвалі, а також, шляхом детального допиту свідків, дослідження висновків судово-медичних експертиз, допиту судово-медичних експертів, ретельно перевірити і інші доводи засуджених ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , які викладені ними в апеляціях, та прийняти по справі законне і обґрунтоване рішення.

З урахуванням тяжкості злочинів, в яких обвинувачуються ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , того, що ОСОБА_13 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, підстав для зміни їм запобіжного заходу колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України 1960 року, п. п. 11, 15 Перехідних положень КПК України 2012 року, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляції засуджених ОСОБА_13 та ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 8 травня 2014 року щодо ОСОБА_13 та ОСОБА_12 скасувати, а справу повернути на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі суддів.

Запобіжний захід ОСОБА_13 та ОСОБА_12 залишити без змін взяття під варту.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2

Справа № 11/796/59/2015

Категорія КК України: ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 263, п. п. 1, 9, 13, ч. 2 ст. 115 КК
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_36
Доповідач: ОСОБА_1