УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової
палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого Короткевича
М.Є.,

суддів
Гриціва М.І. і Школярова В.Ф.

за участю прокурора Дрогобицької О.М.

розглянула в судовому засіданні в м. Києві
29 січня 2008 року кримінальну справу за
касаційним поданням прокурора, який брав участь у розгляді судом
апеляційної інстанції, на вирок Апеляційного суду Харківської області від 01
жовтня 2007 року щодо ОСОБА_1.

Вироком Золочівського районного суду Харківської області від 22 червня 2007
року було засуджено:

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1

раніше судимого: 29 березня 2000 року

за ч. 2 ст.
142 КК України на 5 років позбавлення волі;

23 травня 2006 року за ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України на 4 роки позбавлення волі і на підставі
ст.75 КК України звільненого від
відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

за ч. 2 ст.
286 КК України із застосуванням ст. 69
КК України до сплати штрафу у розмірі 1000 грн.

Вироком Апеляційного суду Харківської області від
01 жовтня 2007 року за апеляцією прокурора, який затвердив обвинувальний
висновок, зазначений вирок місцевого суду щодо ОСОБА_1. у частині призначеного
йому покарання скасовано і призначено йому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України
у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати
транспортними засобами строком на 3
роки.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного ОСОБА_1. покарання приєднано
частину невідбутого покарання за вироком Золочівського районного суду Харківської
області від 23 травня 2006 року у виді 1 року позбавлення волі і остаточно
визначено йому за сукупністю вироків покарання у виді позбавлення волі строком
на 4 роки 6 місяців з
позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1. звільнено від відбування основного
покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладенням на нього
обов'язків, передбачених п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України.

За вироком суду ОСОБА_1. визнано винним у тому, що він
25 березня 2007 року приблизно 15 годині 30 хвилин, керуючи технічно справним
мотоциклом марки «МТ-10» і рухаючись
зі швидкістю приблизно 50 км/год. по автодорозі Довжик-Золочів, поблизу вул.
Зеленої, 8 у с. Довжик, порушив вимоги п.п. 10.1, 12.,1, 12,3 Правил дорожнього
руху України, виїхав на зустрічну смугу та допустив зіткнення з припаркованим
на узбіччі дороги автомобілем марки ВАЗ-21101, за кермом якого перебував
ОСОБА_2., внаслідок чого пасажир мотоцикла
ОСОБА_3. отримав тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент
спричинення.

У касаційному поданні прокурор, не
оспорюючи доведеності винності
ОСОБА_1. у вчиненні злочину, правильності кваліфікації його дій, порушує
питання про скасування вироку апеляційного суду і направлення справи на новий
апеляційний розгляд у зв'язку з невідповідністю призначеного засудженому
покарання тяжкості вчиненого ним злочину та даним про його особу, внаслідок
його м'якості.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка підтримала касаційне подання,
перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у касаційному поданні
доводи, колегія суддів вважає, що воно підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду про доведеність винності
ОСОБА_1. у вчиненні злочину, за який його засуджено, правильність кваліфікації
його дій за ч.2 ст. 286 КК України, ґрунтуються на досліджених і перевірених у
судовому засіданні доказах, що в касаційному поданні не оспорюються.

Водночас вирок суду щодо ОСОБА_1. підлягає скасуванню
із-за невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі
засудженого.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання
суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та
обставини, що пом'якшують й обтяжують покарання.

Проте суд, визнавши ОСОБА_1. винним у порушенні правил безпеки дорожнього руху, внаслідок чого потерпілому ОСОБА_3. було
заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, при призначенні йому покарання, з
застосуванням положень ст. 75 КК України, не врахував належним чином ступінь
тяжкості ним скоєного та даних, що характеризують особу засудженого.

Судом не взято до уваги те, що ОСОБА_1. неодноразово
притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі й за вчинення аналогічного злочину, і вчинив новий, тяжкий злочин,
у період іспитового строку.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику
призначення судами кримінального
покарання» судам рекомендовано не застосовувати повторно звільнення від відбування
покарання з випробуванням до осіб, які вчинили новий злочин під час іспитового
строку.

З огляду на викладені обставини колегія суддів вважає обґрунтованими доводи
касаційного подання про невідповідність призначеного ОСОБА_1. покарання ступеню
тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м'якості, що є підставою
для скасування вироку і направлення справи на новий апеляційний розгляд.

При новому апеляційному розгляді справи суду необхідно усунути зазначені
недоліки і за умови підтвердження обсягу обвинувачення, в якому ОСОБА_1.
визнано винним, призначити йому покарання, яке б відповідало вимогам ст. 65
КК України.

Керуючись статтями 394-396 КПК
України, колегія суддів

ухвалила:

касаційне подання прокурора, який брав участь у розгляді справи в
апеляційній інстанції, задовольнити.

Вирок Апеляційного суду Харківської області від 01 жовтня 2007 року щодо ОСОБА_1
скасувати, а кримінальну справу щодо нього
направити на новий апеляційний розгляд до того ж апеляційного суду.

судді:

Короткевич М.Є. Гриців М.І. Школяров В.Ф.