АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 596/2478/14-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/94/15 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ст. 81 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2015 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5

з участю - прокурора ОСОБА_6

засудженого - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі в режимі відеоконференції з засудженим матеріали кримінального провадження за апеляцією захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 16 січня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 16 січня 2015 року відмолено в задоволені клопотання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженому

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Даньково, Починківського району, Смоленської області Російскої Федерації, росіянина, громадянина України, жителя до засудження АДРЕСА_1 , з середньо-спеціальною освітою, одруженого, до засудження працюючого учнем підземного робітника ДВАТ шахта «Зарічна», раніше не судимого відповідно до ст.55 КК України (1960 р.),

засудженого 01.03.2004 року колегією суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Львівської області за ч. 2 ст. 146, ч.3 ст. 189, ч. 4 ст. 296, п.7 ч. 2 ст. 115, ст. 70 КК України на 15 років позбавлення волі з конфіскацією особисто належного майна. Відбуття покарання рахується з 11 серпня 2003 року. Зараховано в строк відбуття покарання час перебування під вартою з 17.08.2002р. до 27.08.2002 року.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 29.06.2004 року вирок колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області від 01.03.2004 року змінено. Виключено із цього вироку кваліфікацію його дій за ст. 296 ч. 4 КК України як зайву. Вважати засудженим ОСОБА_7 за ст.ст.146 ч.2, 189 ч.3, 115 ч. 2 п. 7 КК України до 15 років з конфіскацією майна.

Як убачається з матеріалів справи 04 грудня 2014 року до Гусятинського районного суду поступило клопотання захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання.

Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 16 січня 2015 року відмолено в задоволені клопотання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженому ОСОБА_7 .

Свою відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокового звільнення від відбування покарання суд першої інстанції мотивував тим, що думка про виправлення засудженого ОСОБА_7 є передчасною і не обумовлена достатніми підставами, оскільки матеріали клопотання, особової справи засудженого та інші матеріали, представлені Копичинецькою ВК 112 в своїй сукупності не свідчать про досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів.

Разом з тим, засудженим ОСОБА_7 не виконана обов`язкова підстава умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, що передбачена ч. 2 ст. 81 КК України. Так, на час звернення до суду засуджений не довів своє виправлення.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Гусятинського суду Тернопільської області від 16 січня 2015 року про відмову в задоволені клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_9 та прийняти нове рішення, яким застосувати щодо засудженого ОСОБА_7 заохочувальні норми ст. 81 КК України про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Апелянт вважає, що рішення суду щодо відмови в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 являється необ`єктивним, незаконним, таким, що не відповідає вимогам чинного кримінального та кримінально-процесуального законодавства, суспільним інтересам.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_7 , його захисника, які підтримали подану апеляцію, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені в апеляції доводи, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 р. № 2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким", умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Доведення засудженим свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів, виправлення засудженого має бути підтверджене його сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Як вбачається з матеріалів справи, суд в своєму рішенні керувався характеристикою та довідкою про стягнення та заохочення засудженого, згідно вимогам закону, а саме п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 р. № 2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким".

Так, згідно з матеріалами особової справи засудженого, зокрема із характеристики на засудженого ОСОБА_7 від 29.12.2014 року засуджений під час утримання в слідчому ізоляторі характеризувався негативно, допустив два порушення режиму утримання, за які були накладені дисциплінарні стягнення, які погашені у встановленому законному порядку. Заохочень не мав.

З 28.10.2004 року засуджений відбуває покарання у Копичинецькій виправній колонії УДПтСУ в Тернопільській області №112.

Станом на 29.12.2014. року характеризується посередньо, мав три заохочення, зокрема, 25.05.2013 року, 20.11.2013 року, 02.11.2014 року. До виконання робіт по благоустрою установи відноситься з розумною ініціативою. Порушень виробничої дисципліни та правил техніки безпеки не допускає. Задовільно ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. Намагається дотримуватися вимог пожежної безпеки і безпеки праці. На даний час виконує законні вимоги персоналу установи. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими. Намагається утримувати в чистоті та порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку. Має охайний зовнішній вигляд. Бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених «духовне відродження». За час відбування покарання вину у вчиненні злочинів визнав повністю.

Працював на виробництві колонії у бригаді по виготовленню дерев`яних виробів.

За статейними ознаками заохочувальній нормі закону щодо заміни не відбутої частини покарання більш м`яким у відповідності до ст.82 КК України підлягав після фактичного відбуття 2/3 частини призначеного судом строку покарання - 01.08.2013 р.. Проте, 16.08.2013 року комісією Копичинецької ВК 112 засудженому було відмовлено у застосуванні даної заохочувальної норми закону, як такому, що не став на шлях виправлення ( протокол № 23). Засуджений ОСОБА_7 стає на шлях виправлення.

В своєму рішенні суд першої інстанції врахував, що протягом періоду з 07 листопада 2014 року до 04 грудня 2014 року, тобто з моменту відмови комісії у застосуванні ст. 82 КК України до звернення захисника засудженого ОСОБА_7 із клопотанням до суду, засуджений ОСОБА_7 заохочень за сумлінну поведінку та ставлення до праці не отримував, що свідчить про відсутність будь - яких змін у поведінці та ставлення засудженого до праці.

Три заохочення за період відбування покарання в Копичинецькій ВК №112 та факт відбуття засудженим строку покарання на думку суду не є підставою та достатніми при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .

Також трьохразове заохочення не може свідчити про його виправлення.

Крім того, на переконання суду, незважаючи на те, що на час розгляду клопотання дисциплінарні стягнення ОСОБА_7 були вже погашені, їх наявність підтверджує негативну характеристику засудженого.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недостатність даних, наведених у поданні, які б свідчили про те, що засуджений довів своє виправлення сумлінною поведінкою та відношенням до праці.

Доводи захисника засудженого ОСОБА_8 , про те, що адміністрація Копичинецької виправної колонії Тернопільської області не бажаючи звільнити засудженого ОСОБА_7 , умисно, упереджено та безкарно внесла неправдиві дані в характеристику, спотворивши відомості щодо засудженого, колегія суддів вважає надуманими та такими, які нічим не підтверджені.

Крім того, безпідставними є посилання захисника засудженого на те, що судом не були взяті до уваги позитивні дані з характеристики засудженого ОСОБА_7 в побуті, оскільки, завданням умовно дострокового звільнення засудженого є його виправлення та відношення до вчиненого, а не характеристика до вчинення злочину.

Доводи апелянта на те, що суд не забезпечив повне фіксування судового процесу при розгляді даного клопотання, чим порушив вимоги ст.ст. 318-280 КПК України, також є безпідставні, оскільки у матеріалах кримінального провадження міститься носій інформації, на якому відображено повне фіксування судового процесу, а також журнал судового засідання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції перевірив наявність усіх підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання у відповідності до вимог , на підставі чого прийняв законне та обґрунтоване рішення, а тому не вбачає підстав для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 16 січня 2015 року - без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2