Дата документу Справа № 333/9496/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 333/9496/14-к Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/1306/15 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч. 1 ст. 122 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
6 липня 2015 року м. Запоріжжя

Судова колегія з кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі кримінальне провадження № 0004134 від 16 жовтня 2014 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 5 травня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, офіційно непрацюючого, неодруженого, маючого неповнолітню дитину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та засуджено до 3 років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням строком 2 роки. Відповідно до ст. 76 КК України покладено обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди грошову суму у розмірі 30000 гривень 00 копійок, в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди грошову - суму у розмірі 302 гривні 00 копійок, -

В С Т А Н О В И Л А:

Відповідно до вироку суду першої інстанції 11.10.2014 року, приблизно о 09-30 годині, ОСОБА_7 , знаходячись біля торгового кіоску № 570, розташованого на території ринку «Олександрівський» по вул. Чумаченка в м. Запоріжжі, діючи умисно, в ході конфлікту, який виник на ґрунті з`ясування особистих непорозумінь, завдав потерпілому ОСОБА_9 шляхом нанесення не менш одного удару кулаком руки в обличчя останнього тілесні ушкодження, чим спричинив йому закритий перелом вінцевого відростку нижньої щелепи зліва без зсуву кістних фрагментів, посттравматичний артрит верхнього нижнього щелепного суглобу справа, струс головного мозку, які згідно судово-медичної експертизи № 4501 від 18.11.2014 року, в сукупності, кваліфікуються як середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, більше 21 дня.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду щодо нього скасувати та закрити кримінальне провадження.

В обґрунтування своїх апеляційних доводів зазначає, що висновки суду про доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, жоден зі свідків не підтвердив, що саме він наносив потерпілому удари в область щелепу. Вважає, що тій факт, що 11.10.2014 року після конфлікту, який стався о 9 годині 30 хвилин потерпілий залишився на робочому місці, продовжував торгувати, після закінчення роботи склав всі речі, закрив важі ставні кіоску, не викликав швидкої допомоги, а пішов до дому і звернувся до лікарні лише у вечорі, ставить під сумнів нанесення тілесних ушкоджень потерпілому саме ним ОСОБА_7 .

Вважає, що тій факт, що потерпілий звернувся із заявою про вчинене щодо нього кримінальне правопорушення лише 16.10.2014 року також ставить під сумніви висновки суду про вчинення ним ОСОБА_7 цього злочину, а потерпілий його обумовлює.

Зазначає, що допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_11 повідомила, що перелом щелепу визиває біль, що також на думку апелянта, свідчить, що потерпілий не міг отримати тілесні ушкодження 11.01.2014 року о 9 годині 30 хвилин.

В ході судового слідства він та його захисник заявляли клопотання про проходження потерпілим комп`ютерної томографії для з`ясування строку та ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, на які вказує потерпілий, але потерпілий відмовився проходити таке дослідження та суд відмовив у зобов`язанні потерпілого пройти це дослідження, що як вважає апелянт свідчить про порушення судом вимог ст. 356 КПК України.

Вважає, що цивільний позов не міг бути задоволений, оскільки він не винний в нанесенні потерпілому тілесних ушкоджень, а сума стягнутої моральної шкоди є завищеною навіть, якщо б він і був причетний до вчиненого злочину.

На подану обвинуваченим апеляційну скаргу до початку її апеляційного розгляду від потерпілого ОСОБА_9 надійшли письмові заперечення, в яких він зазначає, що вважає вирок суду щодо ОСОБА_7 законним та обґрунтованим, висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 такими, що в повному обсязі відповідають обставинами кримінального провадження, які були ретельно досліджені під час судового розгляду. Зазначає, що доводи обвинуваченого про його непричетність до вчиненого злочину повністю спростовуються поясненнями потерпілого та свідків в судовому засіданні, висновками судово-медичної експертизи та поясненнями експерта. Також в письмових запереченнях докладно пояснює, з якої причини кримінальне провадження було розпочате лише 16 жовтня 2014 року. Вважає суму стягнутої моральної шкоди не завищеною та такою, що лише компенсує завдані йому фізичні та душевні страждання.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав доводи його апеляційної скарги та просив її задовольнити, захисника ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційну скаргу обвинуваченого, просила вирок суду скасувати і провадження закрити, прокурора та потерпілого, які вважали вирок суду законним та обґрунтованим та просили його залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, наданими стороною обвинувачення, які судом всебічно і повно досліджені та правильно оцінені та, на думку колегії суддів, стороною захисту не спростовані.

Посилання обвинуваченого на те, що висновки суду про доведеність його вини не ґрунтуються на досліджених судом доказах спростовуються матеріалами судового провадження.

Так, судом першої інстанції на вимогу процесуального закону було в повному обсязі з`ясовано обставини кримінального провадження та перевірено їх доказами. Зокрема, суд першої інстанції безпосередньо у судовому засіданні допитав обвинуваченого, потерпілого, свідків, експерта, дослідив письмові докази та на підставі аналізу всіх фактичних даних в їх сукупності встановив дійсні обставини кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_7 .

Апеляційні доводи ОСОБА_7 щодо неналежної оцінки судом першої інстанції показань допитаних в судовому засіданні свідків судова колегія до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Так, допитані в судовому засіданні суду першої інстанції свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 своїми поясненнями підтвердили місце та час виникнення та розвитку конфліктної ситуації між потерпілим та обвинуваченим.

Зокрема, свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 зазначили мотив виникнення конфліктної ситуації між потерпілим та обвинуваченим, який виник з приводу роботи.

Не спростовував в судовому засіданні наявності конфлікту з потерпілим 11.10.2014 року на території ринку «Олександрівський» в суді першої інстанції і сам обвинувачений.

Що стосується безпосередньо завдання обвинуваченим потерпілому тілесних ушкоджень, то свідок ОСОБА_12 пояснив, що бачив штовханину між потерпілим та обвинуваченим, свідок ОСОБА_13 пояснила, що бачила, як ОСОБА_7 бив ОСОБА_9 , який пригнувся, в область голови зверху, свідок ОСОБА_14 пояснив, що бачив, як ОСОБА_7 тримав ОСОБА_9 за голову лівою рукою, наносив потерпілому удари по голові кулаком, свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 підтвердили, що бачили як обвинувачений замахувався у бік потерпілого.

З такими поясненнями свідків повністю узгоджуються показання потерпілого в суді першої інстанції, згідно яких він повідомив, що обвинувачений наніс йому удар кулаком правої руки в ліву частину щелепи, потім він схопив його лівою рукою за голову та почав наносити правою рукою удари зверху по голові, скільки ударів було нанесено він не пам`ятає, приблизно більше десяти.

Апеляційні доводи обвинуваченого про те, що жоден зі свідків в судовому засіданні не підтвердив нанесення потерпілому удари в область щелепу, не спростовують висновків суду про доведеність вини у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки наведені вище свідки своїми показаннями підтвердили факт нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому і їх свідчення повністю узгоджуються зі свідченнями потерпілого, який детально описав характер дій обвинуваченого, якими йому було завдано тілесні ушкодження і підтвердив завдання йому удару кулаком правої руки в ліву частину щелепи.

Колегія суддів вважає непереконливими та такими, що не заслуговують на увагу, апеляційні доводи обвинуваченого щодо неспроможності потерпілого після отриманих ним 11.10.2014 року приблизно о 9 годині 30 хвилин тілесних ушкоджень продовжувати знаходитись на робочому місці, самостійно зібрати речі на робочому місці та самостійно звернутися за медичною допомогою з наступних підстав.

Свідок ОСОБА_13 пояснила в суді першої інстанції, що після завершення конфлікту потерпілий сидів біля кіоску, тримаючись руками за голову, пішов з ринку раніше ніж звичайно.

Тобто наведені свідчення спростовують твердження обвинуваченого, що ОСОБА_9 продовжував працювати у звичайному режимі.

Потерпілий в суді першої інстанції з цього приводу пояснив, що швидку медичну допомогу не викликав, оскільки намагався сам собі надати першу допомогу, зупинити кровотечу з носу. Приблизно о 14.00 годині зібрав речі та пішов до дому. За медичною допомогою звернувся вже після того, як прийшов до дому, оскільки стан його здоров`я погіршився.

Характер та локалізація отриманих потерпілим тілесних ушкоджень об`єктивно не виключали його спроможність самостійно пересуватись та самостійно звернутися за медичною допомогою, що також не суперечить висновкам проведених судово-медичних експертиз.

Що стосується доводів обвинуваченого про те, що потерпілий із заявою про вчинене кримінальне правопорушення звернувся лише 16.10.2014 року, то вони відповідають матеріалам кримінального провадження, оскільки згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення із заявою ОСОБА_9 до правоохоронних органів звернувся дійсно 16.10.2014 року, але цей факт не спростовує винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки зі змісту заяви потерпілого вбачається, що він повідомив про завдання йому тілесних ушкоджень саме 11.10.2014 року на ринку «Олександрівському» і до звернення із цією заявою до правоохоронних органів він вже звертався за медичною допомогою до Міської клінічної лікарні № 5.

Факт звернення ОСОБА_9 за медичною допомогою саме 11.10.2014 року підтверджено, зокрема, виписним епікризом від 21.10.2014 року (а.с. 19).

Апеляційні доводи ОСОБА_7 щодо спростування експертом ОСОБА_11 факту отримання потерпілим тілесних ушкоджень 11.01.2014 року о 9 годині 30 хвилин суперечать фактичним обставинам справи, в тому числі поясненням вказаного експерта, яка в суді показала, що з вивчення рентгенограм вона встановила, що визначені в них травматичні пошкодження були в день отримання потерпілим, визначений на рентгенограмах перелом не міг бути давнім, адже були відсутні костні мозолі та закруглення країв перелому.

Як вбачається з описової частини висновку судово-медичної експертизи № 4501 від 18.11.2014 року (а.с. 153), при ретроспективному аналізі рентгенограм нижньої щелепи від 11.10.2014 року та ортопантограми від 13.10.2014 року визначається перелом верхнього відростка нижньої щелепи зліва.

Згідно висновків цієї ж експертизи давність утворення пошкоджень, з урахуванням наданих медичних документів не суперечить строку, зазначеному в обставинах справи. Згідно обставин справи, зазначених в постанові про призначення судово-медичної експертизи, тілесні ушкодження потерпілим були отримані 11.10.2014 року приблизно о 9 годині 30 хвилин (а.с. 152-154).

З урахуванням наведених обставин судова колегія приходить до висновку, що проведеними судово-медичними експертизами в повній мірі встановлено ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, їх характер та час отримання, тому суд першої інстанції обґрунтовано взяв висновки цих експертиз до уваги та оцінивши їх в сукупності з іншими доказами, вірно встановив фактичні обставини по справи і обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про проведення додаткових досліджень щодо стану здоров`я потерпілого, зокрема проведення комп`ютерної томографії для з`ясування строку та ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.

Вироком суду з обвинуваченого на користь потерпілого стягнуто 30000 гривень у відшкодування моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Судова колегія з урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, ступеню вини обвинуваченого та його ставлення до вчиненого ним, характеру та обсягу фізичних та моральних страждань, завданих потерпілому протиправними діями обвинуваченого, не вважає вказану суму грошових коштів стягнутою в надмірному розмірі.

Аналізуючи вищевикладене в сукупності, судова колегія вважає, що судом першої інстанції всебічно, повно і об`єктивно досліджено обставини справи, дано вірно оцінку діям ОСОБА_7 та кваліфіковано скоєний ним злочин за ч. 1 ст. 122 КК України, враховано загальні засади призначення покарання, передбачені ст. 65 КК України.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для зміни або скасування вироку, не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишии без задоволення, а вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 5 травня 2015 року у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Судді:

1)
2. 3.