У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Редьки А.І.

суддів

Лавренюка М.Ю., Заголдного В.В.

за участю прокурора

Опанасюка О.В.

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 6 листопада 2008 року кримінальну справу за
касаційним поданням заступника прокурора Запорізької області на вирок
Веселівського районного суду Запорізької області від 28 березня 2007 року, яким

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1року
народження,

раніше не судимого,
-

засуджено:

- за ч.
2 ст. 191 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки з позбавленням права
обіймати посади, пов'язані з розпорядженням матеріальними коштами строком на 1
рік;

- за ч.
3 ст. 191 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права
обіймати посади, пов'язані з розпорядженням матеріальними коштами строком на 1
рік;

- за ч.
3 ст. 190 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки;

- за ч.
4 ст. 190 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до позбавлення волі
строком на 3 роки 1 місяць без конфіскації;

- за ч.
1 ст. 209 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік з конфіскацією однієї
четвертої частини майна, яке є його власністю.

На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів ОСОБА_1 остаточно визначено 3 роки 1 місяць з позбавленням
права обіймати посади, пов'язані з розпорядженням матеріальними коштами строком
на 1 рік з конфіскацією однієї четвертої частини майна, яке є його власністю.

За ч. 4 ст. 191 КК України ОСОБА_1
виправдано.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на
користь ЗАТ комерційний банк "ПриватБанк" 136808 грн. 11 коп.
матеріальної шкоди, з урахуванням 24000 грн., що знаходяться в бухгалтерії
прокуратури Запорізької області.

В апеляційному порядку справа щодо
ОСОБА_1 не розглядалася.

ОСОБА_1, за викладених у вироку
обставин, визнано винним у тому, що він з лютого 2003 року по 17 січня 2004
року, будучи допущеним до праці в якості експерта індивідуального бізнесу
Веселівського відділення Запорізького регіонального управління комерційного
банку "ПриватБанк", а з 18 листопада 2003 року будучи посадовою
особою зазначеної установи, скоїв: шахрайство, вчинене у великих розмірах
шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки;
привласнення та розтрату чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм
службовим становищем; привласнення та розтрату чужого майна шляхом зловживання
службовою особою своїм службовим становищем, повторно; шахрайство, вчинене в
особливо великих розмірах.

У касаційному поданні прокурор
зазначає, що вирок не відповідає вимогам ст. ст. 324, 334 КПК України, оскільки
суд у вироку не дав оцінки доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 209 КК України та не зазначив, за якими кваліфікуючими
ознаками його засуджено, крім того за цим законом призначено покарання, яке не
передбачено в санкції статті, вказує на немотивованість застосування ст. 69 КК
України та відсутність посилання на необхідність її застосування в
мотивувальній частині вироку, посилається на м'якість призначеного засудженому
покарання, на підставі чого просить вирок скасувати, а справу направити на
новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав
касаційне подання, перевіривши матеріали справи та доводи касаційного подання,
колегія суддів вважає, що касаційне подання підлягає частковому задоволенню.

Вирок щодо ОСОБА_1 в частині його виправдання за ч. 4 ст.
191 КК України не оскаржується в касаційному поданні.

Відповідно до вимог ст. ст. 324, 334 КПК України мотивувальна
частина обвинувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення,
визнаного судом доведеним, із зазначенням складу злочину
і статті кримінального закону, якою він передбачений.

Ці вимоги закону суд першої інстанції належним чином не
виконав.

Так, призначивши
ОСОБА_1 покарання за ч. 1 ст. 209 КК України, суд у мотивувальній частині вироку не дав оцінки
доведеності його вини у вчиненні цього злочину та не зазначив за якою статтею,
її кваліфікуючими ознаками визнає його винним.

Крім того, за ч. 1 ст.
209 КК України ОСОБА_1 призначено покарання, яке на час вчинення ним цього
злочину не було передбачено в санкції зазначеної статті, без застосування ст.
69 КК України.

Також, в порушення вимог ст. 335 КПК України, в
резолютивній частині вироку не зазначено до якого виду покарання за ч. 4 ст.
190 КК України засуджено ОСОБА_1

Таким чином, місцевий суд при розгляді і вирішенні справи
істотно порушив вимоги кримінально-процесуального закону, у зв'язку з чим вирок щодо ОСОБА_1 в частині його засудження
підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий судовий розгляд.

Що стосується безпідставності застосування ст. 69 КК
України та м'якості призначеного ОСОБА_1 покарання, то при його призначенні
судом у відповідності до ч. 2 ст. 375 КПК України було правильно враховано, що
вироком Веселівського районного суду Запорізької області від 30 травня 2006
року його було засуджено до остаточного покарання у виді 3 років 1 місяця
позбавлення волі з позбавленням права обіймати службові посади строком на 1 рік
з конфіскацією однієї четвертої частини майна, яке є його власністю. При цьому
зазначений вирок було скасовано апеляційним судом не з підстав м'якості
призначеного покарання.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 394-396 КПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційне подання заступника прокурора Запорізької
області задовольнити частково.

Вирок Веселівського районного суду Запорізької області від 28 березня 2007 року щодо ОСОБА_1 в частині його засудження за ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 3
ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 209 КК України скасувати, а справу в цій
частині - направити на новий
судовий розгляд.

В частині виправдання ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 191 КК України
цей вирок залишити без зміни.

С у д д і:

Редька А.І. Лавренюк
М.Ю. Заголдний В.В.