Код суду 233 Справа № 233/1715/15-к
Вирок
Іменем України
29 квітня 2015 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня, не одруженого, солдата, кулеметника 3 відділення 3 взводу 6 парашутно- десантної роти 2 парашутно- десантного батальону (військова частина НОМЕР_1 ) зареєстрований і мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-
у вчиненні злочину, передбаченого ст.. 402 ч.2 КК України.
В С Т А Н О В И В:
Наказом №207 від 8 жовтня 2013 року командира військової частини НОМЕР_1 солдата військової служби за контрактом ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу зазначеної військової частини.
Відповідно до вимог ст..ст. 6, 11, 16, 119, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України та ст.,ст.. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, бути зразком високої культури, скромності й витримки, поважати честь і гідність кожної людини, виявляти повагу до військослужбовців, шанувати честь і гідність товаришів по службі, додержуватись правил військової ввічливості та поведінки, не допускати негідних вчинків, виконувати службові обов*язки що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків явно злочинного наказу, виявляти повагу до начальників і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.
Зокрема, відповідно до ст..32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України за своїми військовими званнями начальниками є старші офіцери за військовим званням: підполковник, капітан 2 рангу, майор, капітан 3 рангу для прапорщиків і мічманів, сержантів і старшин, рядових і матросів.
Начальником для солдата ОСОБА_4 є командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 , заступник командира 2 парашутно десантного батальону з озброєння майор ОСОБА_7 та головний сержант 6 парашутно- десантної роти 2 парашутно- десантного батальону НОМЕР_2 окремої Дніпропетровської парашутно- десантної бригади старший сержант ОСОБА_8 .
Положеннями ст.,ст.. 28-33, 35-37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено що усні або письмові накази начальника обов*язкові для виконання підпорядкованими війсковослужбовцями.
28 серпня 2014 року солдат ОСОБА_4 , перебуваючи у складі 3 відділення 3 взводу 6 парашутно- десантної роти 2 парашутно- десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 знаходився у польовому таборі біля АДРЕСА_2 .
28 серпня 2014 року командир військової частини НОМЕР_1 полковник ОСОБА_6 наказав заступнику командира 2 парашутно- десантного батальйону з озброєння майору ОСОБА_7 підібрати і відправити особовий склад на посилення угрупування, яке виконувало бойове завдання в населеному пункті АДРЕСА_2 . На виконання зазначеного наказу майор ОСОБА_7 наказав головному сержанту 6 парашутно- десантної роти 2 парашутно- десантного батальйону старшому сержанту ОСОБА_8 відправити 2 військовослужбовців 6 парашутно- десантної роти 29 серпня 2014 року, незадіяних в охороні і обороні табору та ремонті техніки, на посилення підрозділу, котрий виконував бойове завдання в населеному пункті АДРЕСА_2 .
Цього ж дня, близько 11 години 00 за наказом головного сержанта 6 парашутно- десантної роти 2 парашутно- десантного батальону НОМЕР_2 окремої Дніпропетровської парашутно- десантної бригади старший сержанта ОСОБА_8 відбулося шикування особового складу 6 парашутно- десантної роти, на якому старшим сержантом ОСОБА_8 особовому складу був доведений наказ майора ОСОБА_7 відправити 29 серпня 2014 року 2 військовослужбовців 6 парашутно- десантної роти, незадіяних в охороні і обороні табору та ремонті техніки, на посилення підрозділу, котрий виконував бойове завдання в населеному пункті АДРЕСА_2 . На виконання зазначеного наказу, для виїзду 29 серпня 2014 року до населеного пункту Комунар Донецької області старшим сержантом ОСОБА_8 призначено 2 військовослужбовців вказаної військової частини, в тому числі і солдата ОСОБА_4 . Однак, солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що старший сержант ОСОБА_8 являється для нього прямим начальником та виконує обов*язки з військової служби, діючи умисно, групою осіб з іншим військослужбовцем вказаної військової частини, матеріали стосовно якого виділені в окреме кримінальне провадження, всупереч вимог ст.,ст.. 6, 11, 16, 119, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.,ст.. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, будучи невдоволеним діями старшого сержанта ОСОБА_8 , направленими на виконання обов*язків по військовій службі, вийшли зі строю та перед особовим складом роти повідомили останньому про відмову виконувати наказ у зв*язку із страхом за своє життя.
Продовжуючи свої злочинні дії 29 серпня 2014 року солдат ОСОБА_4 , діючи умисно, групою осіб з іншим військовослужбовцем вказаної військової частини, матеріали стосовно якого виділені в окреме кримінальне провадження, написали рапорти про свою відмову виконання зазначеного наказу. В наслідок вказаних противоправних дій наказ 29 серпня 2014 року зазначеними службовцями, в тому числі і ОСОБА_4 виконаний не був.
Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.2 ст.402 КК України, оскільки він, діючи умисно, вчинив непокору, яка виразилася у відкритій відмові виконати наказ начальника групою осіб.
21 січня 2015 року між заступником військового прокурора Донецького гарнізону Південного регіону України ОСОБА_9 та підозрюваним ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості відповідно до вимог ст.472 КПК України, згідно якої підозрюваний ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у вчинені діяння; зобов*язався що до співпраці у викритті злочину інших осіб; заступник військового прокурора ОСОБА_9 та підозрюваний ОСОБА_4 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваного за ч. 2 ст. 402 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, та щодо міри покарання, яку повинен понести ОСОБА_4 у виді позбавлення волі строком на 3 роки з застосуванням ст..75 КК України з іспитовим строком на 1 рік.
В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст.473 КПК України та наслідки її невиконання.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Відповідно ст.468 КПК України в кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена в провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, особливо тяжких злочинів, за умови передбаченої КПК України, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Судом встановлено, що дії які інкримінуються ОСОБА_4 дійсно мали місце та були скоєні обвинуваченим ОСОБА_4 , який в судовому засіданні визнав свою вину повністю, тобто він обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ст.402 ч.2 КК України, який згідно ст.12 КК України є тяжким злочином.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені абз. 1-4 п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Опитавши обвинуваченого, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.
Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам ч.7 ст. 474 Кримінально- процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України, не суперечать інтересам суспільства, не порушують прав, свобод та інтересів інших осіб, узгоджена міра покарання відповідає вимогам ст..65 КК України, , зокрема таке покарання визначено в межах, встановлених санкцією частини 2 статті 402 КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставину що пом`якшує покарання щире каяття, угода укладена на добровільних засадах, обвинувачений в змозі виконати взяті на себе зобов*язання та є винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 402 ч.2 КК України .
Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Частинами 2,3 ст.75 КК України передбачено, що суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням. У випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, прокурора, обвинувачено ОСОБА_10 , його захисника ОСОБА_5 , які просили затвердити угоду, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між заступником військового прокурора Донецького гарнізону Південного регіону України ОСОБА_9 та підозрюваним ОСОБА_4 і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання, оскільки зміст зазначеної угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст.472 КК України, укладання угоди сторонами є добровільним, а підстави для відмови в затвердженні угоди відсутні. Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався
Керуючись ст.ст.314, 369 -374, 475 КПК України, суд -
З А С У Д И В:
Затвердити угоду від 21 січня 2015 року про визнання винуватості між заступником військового прокурора Донецького гарнізону Південного регіону України ОСОБА_9 та підозрюваним ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.402 КК України.
Призначити ОСОБА_4 узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.
В силу ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбуття покарання звільнити з іспитовим строком на один рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки.
Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 повідомляти в кримінальну виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально- виконавчої інспекції.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст.. 394 КПК України до Апеляційного суду Запорізької області через Костянтинівський міськрайонний суд у строк 30 днів з моменту його проголошення.
Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Суддя