Справа № 296/2057/15-к
У Х В А Л А
Іменем України

20 квітня 2015 року Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

захисника: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

представника потерпілої: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у дистанційному режимі відеоконференції між Корольовським районним судом м. Житомира та СІЗО Житомирської УВП №8 матеріали кримінального провадження №0000531 по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Житомира, освіта середня, не працюючий, не одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Корольовського районного суду м. Житомира знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України .

Ухвалою суду від 11.02.2015 року обвинуваченому ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Під час судового розгляду справи захисник обвинуваченого ОСОБА_4 заявив клопотання щодо зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на інший більш м`який вид запобіжного заходу, оскільки обвинувачений ОСОБА_5 хворіє на тяжке захворювання туберкульоз легень та потребує постійного медичного нагляду в спеціалізованому протитуберкульозному закладі, належного лікування в умовах СІЗО не отримує. Вважає, що його захворювання та необхідність отримання лікування унеможливлюють його утримання в умовах СІЗО, а тому просить задовольнити його клопотання про застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_5 клопотання захисника підтримав та прохав його задовольнити.

Законний представник потерпілої та прокурор в судовому засіданні заперечив проти зміни запобіжного заходу обвинуваченому. Крім того прокурор зауважив, що на даний час продовжують існують ризики, визначені ст. 177 КПК України та наявність підстав тримання під вартою згідно ст. 183, 194 КПК України.

Вислухавши думку учасників судового засідання, вивчивши матеріали кримінального провадження, з урахуванням листа начальника медичної частини СІЗО м. Житомира, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

З матеріалами справи встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 визнає свою вину у вчиненні кримінального правопорушення. Даними матеріалами також встановлено, що обвинувачений оглянутий лікарями установи УВП №8, на даний час перебуває на стаціонарному лікуванні в протитуберкульозному ізоляторі установи з приводу активної форми туберкульозу легень, що має тяжке захворювання: дисемінований туберкульоз, має поширений деструктивний процес, є бактеріовиділяючим та потребує лікування в спеціалізованому протитуберкульозному закладі на протязі 6-8 місяців, належного лікування ОСОБА_5 у СІЗО не отримує, що підтверджується довідкою №690 від 14.04.2015 року, яка видана обласним протитуберкульозним диспансером Житомирської обласної ради та довідкою №5/8/11-2414 від 15.04.2015 року, яка видана Житомирською УВП №8.

Відповідно до ст. 1 Конституції Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-IV "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються вони у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Міжнародні договори України, які набрали чинності у встановленому законом порядку та встановлюють інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідних актах законодавства України, мають перевагу над внутрішньодержавними законодавчими актами.

Особливе місце серед міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, належить Конвенції, ратифікованій Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції". Із моменту приєднання до Конвенції Україна взяла на себе низку зобов`язань у сфері захисту прав людини. Частиною таких зобов`язань відповідно до статей 32, 46 Конвенції є визнання Україною юрисдикції ЄСПЛ, яка поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї, а також виконання остаточних рішень ЄСПЛ у справах проти України.

Відповідно до ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді триманні під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно вимог ст.ст. 176, 177 КПК України, законодавець дав вичерпний перелік загальних положень про запобіжні заходи та визначив мету і підстави їх застосування за наявності ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Даних, які б свідчили про намагання обвинуваченого перешкоджати встановленню істини по справі або ухилитися від суду, чи продовжити свою злочинну діяльність або перешкоджати виконанню процесуальних рішень, у суду не має. Згідно матеріалів справи ОСОБА_5 має постійне місце проживання, спроб ухилятись від досудового слідства чи впливу на потерпілого чи свідків не здійснював.

Суд, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, заслухавши думку учасників процесу, а також бере до уваги особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, визнання своєї вини у вчиненому кримінальному правопорушенні. Стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_5 , який відповідно до довідки головного лікаря Обласного протитуберкульозного диспансеру Житомирської обласної ради, ОСОБА_5 перебував на лікуванні з 13 березня 2015 р. по 04 квітня 2015 р. з діагнозом дисемінований туберкульоз легень в фазі інфільтрації і розпаду. Потребує лікування в спеціалізованому протитуберкульозному закладі протягом 6-8 місяців. Відповідно до листа начальника Житомирської УВП (№8) ОСОБА_7 в зв`язку з виявленим у ОСОБА_5 діагнозом останній потребує прискорення розслідування кримінальної справи та/чи зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, приходить до висновку, що на даному етапі кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_5 слід змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

При цьому, суд переконаний, що даний запобіжний захід, як і тримання під вартою, забезпечить запобігання спробам обвинуваченого ОСОБА_5 , передбаченим ст. 177 КПК України.

Враховуючи наведене, виходячи з положень ст.ст. 177, 178, 183, 194 КПК України та враховуючи матеріали справи та те, що підстав вважати, що обвинувачений на волі не буде перешкоджати проведенню розгляду справи та не буде уникати виконання процесуальних обов`язків, тому суд вважає, що зміна запобіжного заходу щодо обвинуваченого з утримання під вартою на домашній арешт строком 2 місяці є можливим і це не зашкодить успішному проведенню судового розгляду справи в подальшому.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 181, 331 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший більш м`який, задовольнити.

Змінити ОСОБА_5 запобіжний захід з утримання під вартою в СІЗО Житомирської УВП №8 на домашній арешт, звільнивши його з під варти негайно.

Запобіжний захід у виді домашнього арешту встановити щодо ОСОБА_5 строком дії на 60 днів, тобто з 20.04.2015 р. до 18.06.2015 року.

Заборонити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , залишати місце постійного проживання без дозволу слідчого, прокурора, або суду із 21-00 години до 06-00 години.

В порядку ч.1 ст.181, п.5 ст.194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні обов`язки:

1. Прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

2. Носити електронний засіб контролю, в разі його застосування слідчим чи органом внутрішніх справ;

3. Не залишати місце проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, або суду із 21-00 години до 06-00 години.

Контроль за виконанням ухвали про обрання міри запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченого ОСОБА_5 покласти на органи внутрішніх справ за місцем проживання обвинуваченого.

Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтись в його житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на обвинуваченого зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Строк дії ухвали вважати два місця з дати її постановлення, а саме: до 18.06.2015 року (включно).

Копію ухвали направити учасникам судового провадження та СІЗО Житомирської УВП №8.

Ухвала суду є остаточною, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя ОСОБА_1