Справа № 152/242/15-к
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 лютого 2015 року м. Шаргород
Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
судового засідання ОСОБА_2 ,
по обвинуваченню: ОСОБА_3 , народженого: ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. КлекотинаШаргородського району Вінницької області, проживаючого там же по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, військовозобов`язаного, раніше не судимого,
- у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України,
сторони кримінального
сторона обвинувачення:
прокурор ОСОБА_4 ,
законний представник
малолітніх потерпілих ОСОБА_5 ,
обвинувачений ОСОБА_3 ,
Згідно рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 28.06.2013 року ОСОБА_3 зобов`язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_5 на дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі по 360 грн на кожного та на дочку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 300 грн, щомісячно, починаючи з 17.06.2013 року і до досягнення дітьми повноліття.
Знаючи про необхідність сплачувати аліменти, ОСОБА_3 у період з 01 грудня 2013 року по 01 лютого 2015 року, умисно, маючи реальну можливість сплачувати аліменти, злісно ухилявся від сплати аліментів на дітей, ніде не працевлаштувався, на облік у центр зайнятості не ставав, ігноруючи рішення суду та ухиляючись від його виконання, жодного разу не сплатив коштів, і таким чином, допустив заборгованість по аліментах у розмірі, що сукупно складає суму виплат за шість місяців відповідних платежів, на загальну суму 14 280 грн, унаслідок чого порушив та продовжує порушувати право дітей на повноцінне життя та всебічний (фізичний, психічний і соціальний) розвиток.
Таким чином, ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 164 КК України.
Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_3 винуватим себе у вчиненні злочину при вище наведених обставинах визнав, щиро розкаявся у вчиненому, підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини справи.
Суду по суті пред`явленого обвинувачення, зокрема, пояснив, що він був присутній у судовому засіданні при оголошенні рішення суду про стягнення з нього аліментів на дітей, при цьому він у повному обсязі визнав позовні вимоги. Згідно рішення суду, з червня 2013 року на синів він повинен сплачувати по 360 грн, а на дончку 300 грн щомісячно. Проте, з часу ухвалення рішення щодо аліментів, він жодного разу не сплачував коштів, хоча мав таку можливість, оскільки час від часу працював. Зароблені кошти він витрачав на власні потреби, їжу, сигарети та спиртне. Його викликали у виконавчу службу та попереджали про кримінальну відповідальність за несплату аліментів, проте, він і після цього аліменти не платив. У пошуках роботи у центр зайнятості він не звертався та взагалі пошуком роботи не займався, розраховуючи поїхати на заробітки у м. Київ. Його заборгованість по аліментах складає більше 14 000 грн, яку він зобов`язується погасити.
Ураховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор та законний представник потерпілих не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись лише допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують особу обвинуваченого.
Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_3 у тому, що він своїми умисними діями вчинив злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), і кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 164 КК України.
Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 виду та міри покарання, приймає до уваги характер, ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії невеликої тяжкості, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не знаходиться, за місцем проживання характеризується позитивно, ніде не працює, раніше не судимий.
Згідно зі ст. 66 КК України, обставинами, пом`якшуючими покарання ОСОБА_3 , є визнання ним винуватості та щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 судом не встановлено.
Суд не знаходить підстав для застосування до ОСОБА_3 ст.ст. 69, 69-1 КК України, а тому: з урахуванням усіх обставин у справі, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винуватого, наявності обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді громадських робіт строком на сто годин.
Призначаючи ОСОБА_3 зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для його виправлення та перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення передбачених ч. 2 ст. 50 КК України цілей покарання.
Речових доказів та процесуальних витрат у справі немає, цивільний позов не заявлено.
Підстав для застосування запобіжних заходів суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373-376 КПК України, суд
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт строком сто годин.
Запобіжний захід щодо засудженого ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не застосовувати.
Згідно ст.ст. 376, 392, 393, 395, 532 КПК України, вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1