Справа № 344/8852/15-к
Провадження № 1-кс/344/2387/15
У Х В А Л А

25 червня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

скаржника ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 про відвід слідчого СУ УМВС України в Івано-Франківській області ОСОБА_6 , -

ВСТАНОВИВ:
до Івано-Франківського міського суду звернувся ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_5 із заявою про відвід слідчого СУ УМВС України в Івано-Франківській області ОСОБА_6 в кримінальному провадженні №0000229. В скарзі вказано, що під час проведення обшуку в кафе «Антарес» та квартири АДРЕСА_1 слідчий завдав фізичного болю, вчиняв психологічний тиск на учасників кримінального провадження та їх родичів, вчинив злочини, передбачені в ст. 364, 365 КК України, а тому скаржник та його адвокат просили відвести слідчого.

В судовому засіданні скаржник підтримав скаргу та просив задовольнити її.

В судовому засіданні прокурор заперечив скаргу з тих підстав, що обвинувальний акт направлено до суду, досудове слідство завершилось.

Судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до додатку до ЄРДР картки руху кримінального провадження в кримінальному провадженні №0000229 складено обвинувальний акт, який передано до суду 24/06/2015 р.

Підстави для відводу прокурора, слідчого передбачено в ст. 77 КПК України.
Відповідно до п. 4 ст. 80 КПК України заяви про відвід під час досудового розслідування подаються одразу після встановлення підстав для такого відводу.
Оскаржувані скаржником та його адвокатом дії мали місце 11/12/2014 р. та 20/01/2015 р.
Отже з моменту вчинення дій до часу звернення до суду сплило більше 6 місяців, що не може бути визнано як звернення із заявою про відвід одразу після встановлення підстав для такого відводу.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відоповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі "Іванов проти України" (Ivanov v. Ukraine), № 15007/02, пп. 74-75, рішення від 7 грудня 2006 року) сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Вайт та Кенеді проти Німеччини» (Waite and Kennedy v. Germany), заява № 26083/94, п. 54, ЕСПЛ 1999-I Суд повторює, що саме національні суди повинні тлумачити національне законодавство та надавати оцінку наданим їм доказам.

Отже дії скаржника та його адвоката здійснено з метою затягування досудового слідства.

Відповідно до ст. 7 КПК України однією із загальних засад кримінального процесу є змагальність. Тому саме на скаржника було покладено доведення перед судом обґрунтованості скарги.

Отже скаржником не доведено перед судом обґрунтованість його скарги, не спростовано доводи досудового слідства про розкриття матеріалів. Однак суд не є засобом для сторін і не сприяє їм в зловживанні правами задля порушення правового регулювання спірних відносин.

Оскільки звернення до суду із скаргою мало місце на стадії досудового розслідування, то цей суд виконав функцію, передбачену законом, в тих межах, що передбачені процесуальним законом, усі наступні заяви про відвід підлягають розгляду судом, якому передано обвинувальний акт.

Відповідно до зазначеного суд, -

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні скарги відмовити;

Відповідно до ст. 309 КПК України дана ухвала не може бути оскаржена.

Головуючий суддя ОСОБА_1