У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Верещак В.М.,

суддів

Гошовської Т.В., Мороза М.А.

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 4 вересня 2008 року кримінальну справу
за касаційним поданням заступника прокурора Рівненської області на вирок
Рівненського міського суду Рівненської області від 24 квітня 2008 року.

Зазначеним вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1
народження,

уродженку м. Рівне, громадянку України,

раніше не судиму, -

засуджено за ч. 5 ст. 191 КК України із
застосуванням ст. 69 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з
обслуговуванням товарно-матеріальних цінностей строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного
покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладенням на неї
обов'язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

За вироком суду ОСОБА_1 засуджено за вчинення злочину за таких обставин.

Так, 11 лютого 2008и року ОСОБА_1,
працюючи на посаді касира-експерта міського відділення № 2 Рівненської філії
«Брокбізнесбанк» та будучи матеріально-відповідальною особою, перебуваючи в
службовому кабінеті в приміщенні, розташованому по вул. Київській, 110-а у м.
Рівному, діючи умисно, з метою незаконного привласнення чужого майна, яке було
їй ввірене, а саме грошових коштів, отриманих від клієнтів банку, в порушення
пункту 8 розділу 1, пункту 13 глави 1 розділу 2 Інструкції про касові операції
в банках України, затвердженої постановою НБУ від 14 вересня 2006 року та
пункту 2 розділу 4 посадової інструкції касира експерта міського відділення № 2
Рівненської філії «Брокбізнесбанк», не склала прибуткові касові ордери на отримання
грошових коштів в сумі 170 535 грн. 29 коп. від клієнтів банку та не здала
вказані грошові кошти до каси відділення № 2 Рівненської філії
«Брокбізнесбанк».

Приблизно о 16 годині ОСОБА_1 винесла з приміщення міського відділення № 2
Рівненської філії «Брокбізнесбанк» вищезазначені грошові кошти, вчинивши таким
чином привласнення грошових коштів в особливо великих розмірах.

У подальшому ОСОБА_1 витратила частину привласнених коштів у сумі 55 159
грн. 29 коп. на власні потреби.

В апеляційному порядку справа не розглядалася.

У касаційному поданні прокурор, не оскаржуючи доведеність вини ОСОБА_1 та правильність
кваліфікації її дій, порушує питання про скасування постановленого щодо неї
вироку у зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону та
невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі
засудженої внаслідок м'якості. При цьому посилається на те, що суд, звільняючи
ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням не дав належної оцінки
тяжкості вчиненого нею злочину та не навів достатніх підстав для застосування
до неї ст. 75 КК України. Крім того зазначає, що місцевий суд, приймаючи
рішення про призначення ОСОБА_1 покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК
України, не зазначив у вироку від відбування якого саме покарання звільнена
засуджена.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
касатора, колегія суддів вважає, що касаційне подання не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Суд правильно встановив фактичні обставини справи та зробив обґрунтований
висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочину, що, по суті, в
поданні не заперечується. Кваліфікація дій засудженої також є правильною і
прокурором не оспорюється, як і застосування до неї ст. 69 КК України.

Що стосується призначення ОСОБА_1 покарання, то вирішення цього питання
судом першої інстанції відповідає положенням, передбаченим статтями 65, 69, 75
КК України.

Як видно з мотивувальної частини вироку, визначаючи вид та міру покарання
ОСОБА_1, суд врахував характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого нею
злочину, обставини та наслідки його вчинення, те, що вона позитивно характеризується за місцем роботи,
за місцем проживання характеризується посередньо,
проживає разом з батьками та сестрою, обставини, що пом'якшують покарання
- повне визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття у вчиненому, злочин
вчинила вперше, а також те, що вона добровільно усунула заподіяну шкоду,
відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Перелічені обставини, як це видно зі змісту мотивувальної частини вироку,
суд розцінив як такі, що пом'якшують покарання, і обгрунтовано визнав їх
такими, що давали суду право на призначення ОСОБА_1 покарання із застосуванням
положень, передбачених як ст. 69 КК України, так і ст. 75 КК України.

Враховуючи наведене, підстав вважати, що суд безпідставно звільнив
засуджену від відбування покарання з випробуванням, немає.

Що стосується доводів прокурора про те, що суд, приймаючи рішення про
призначення ОСОБА_1 покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України,
безпідставно звільнив її і від додаткового покарання у виді позбавлення права
обіймати посади, пов'язані з обслуговуванням товарно-матеріальних цінностей
строком на 1 рік, то вони є безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у
виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження
волі, а також позбавлення волі на строк не більше п'яти років, враховуючи
тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про
можливість виправлення засудженого від відбування покарання, він може прийняти
рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Згідно зі ст. 77 КК України, у разі звільнення від відбування покарання з
випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу,
позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та
позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного
класу.

Зазначене свідчить, що засуджена особа згідно зі ст. 75 КК України підлягає
звільненню тільки від основного, а не додаткового покарання, яке
відповідно до ст. 77 КК України, має виконуватися самостійно.

У разі, якщо у прокурора чи інших осіб є сумніви щодо реального виконання
додаткового покарання при застосуванні ст. 75 КК України, такі сумніви мають
бути усунуті судом у порядку виконання вироку відповідно до ст. 409 КПК
України.

Крім того, як убачається з матеріалів справи, зокрема, із змісту
повідомлення Кримінально-виконавчої інспекції м. Рівного, вирок щодо ОСОБА_1
прийнятий до виконання як у частині звільнення її від відбування основного
покарання з випробуванням, так і в частині призначеного їй додаткового
покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов'язані з обслуговуванням
товарно-матеріальних цінностей строком на 1 рік (а. с. 220).

З огляду на це, наведені в касаційному поданні доводи про те, що вирок
підлягає скасуванню у зв'язку з неправильним застосуванням кримінального
закону, є безпідставними.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального
закону, які тягнуть зміну чи скасування судових рішень, по справі не виявлено.

За таких обставин підстав для скасування вироку та направлення справи на
новий судовий розгляд, як про це ставиться питання у касаційному поданні,
колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 394-396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційне подання заступника прокурора Рівненської області залишити без
задоволення.

С У Д Д І:

Гошовська Т.В. Верещак В.М. Мороз М.А.