Ухвала

іменем україни

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_5,
суддів:ОСОБА_6, ОСОБА_7,
розглянув в судовому засіданні 10 червня 2015 року у м. Києві касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 06 квітня 2015 року щодо ОСОБА_4

Вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 05 лютого 2015 року,

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, неодноразово судимого, останнього разу - вироком Оболонського районного суду м. Києва від 19 травня 2014 року за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК із застосування ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, звільненого від відбування призначеного покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році», який вироком Апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2014 року в частині призначеного покарання скасовано з призначенням покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК із застосування ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 цього Кодексу у виді позбавлення волі на строк 5 років,

засуджено за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 19 травня 2014 року та остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

За вироком суду, ОСОБА_4 09 липня 2014 року о 16.00 год., перебуваючи у магазині «Оболонь» філії «Військторг» концерну «Військторгсервіс», розташованого по вул. Рибалко, 1-б, у смт Десна Козелецького району Чернігівської області, побачивши в касовому апараті гроші та скориставшись відсутністю продавців, шляхом вільного доступу таємно викрав із нього грошові кошти загальною сумою 1200 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 06 квітня 2015 року зазначений вирок щодо ОСОБА_4 залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Посилається на неправильне застосування апеляційним судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ч. 1 ст. 71 КК. Вказує, що у зв'язку із скасуванням вироку Оболонського районного суду м. Києва від 19 травня 2014 року, який на підставі вироку апеляційного суду набрав законної сили лише 17 листопада 2014 року, при призначенні ОСОБА_4 остаточного покарання до застосування підлягала ч. 4 ст. 70 КК.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 185 КК у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи прокурора про безпідставність застосування ч. 1 ст. 71 КК та визначення остаточного покарання ОСОБА_4 за сукупністю вироків, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до наданих прокурором копій судових рішень, кримінальне правопорушення, за яке ОСОБА_4 05 лютого 2015 року засуджено Козелецьким районним судом Чернігівської області, він вчинив 09 липня 2014 року.

З цих же судових рішень убачається, що вироком Оболонського районного суду м. Києва від 19 травня 2014 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК із застосування ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільнено від відбування призначеного покарання.

При цьому, вироком Апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2014 року зазначений вирок районного суду в частині призначеного покарання скасовано. ОСОБА_4 призначено покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК із застосування ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 цього Кодексу у виді позбавлення волі на строк 5 років. У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про звільнення його від відбування призначеного покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» відмовлено.

Таким чином, з огляду на те, що вирок Оболонського районного суду м. Києва від 19 травня 2014 року щодо ОСОБА_4 скасований тільки в частині призначеного йому покарання, а формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, доказова база і кваліфікація дій ОСОБА_4 встановлені вироком Оболонського районного суду м. Києва від 19 травня 2014 року, залишились незмінними, Козелецький районний суд Чернігівської області обґрунтовано призначив ОСОБА_4 покарання із застосуванням ч. 1 ст. 71 КК.

Аналогічні доводи щодо необхідності призначення засудженому остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України були наведені в апеляційній скарзі прокурора та перевірялися судом апеляційної інстанції, який визнав їх безпідставними, вказавши на правильність призначення ОСОБА_4 покарання на підставі ч. 1 ст. 71 КК України. Свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував в ухвалі, і вважати його необґрунтованим чи сумнівним підстав немає.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає неправильного застосування апеляційним судом закону України про кримінальну відповідальність, на що вказує прокурор у касаційній скарзі.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Відмовити прокурору, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 06 квітня 2015 року щодо ОСОБА_4.

Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7