УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2007
року апеляційний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді Фоміна Ю.В.,

суддів Зав'язуна
С.М. та Єрещенка A.M.,

з участю
прокурора Воронухи
Д.С.,

захисника ОСОБА_2.

засудженого ОСОБА_1.

розглянув
у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу за апеляцією засудженого
ОСОБА_1. на
постанову Корольовського районного суду м.Житомира від 03.11.2004 року, якою

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1року народження, уроджеця і жителя м.АДРЕСА_1, непрацюючого,
засудженого 05.03.2003 року Житомирським райсудом
за ст.ст. 185 ч.2, 185 ч.3, 357 ч.І, 69, 70, 75, 76 КК України на 5 років
позбавлення волі з випробуванням та іспитовим строком на 3 роки,

направлено для відбування
призначеного покарання.

Відповідно до постанови суду першої інстанції ОСОБА_1. перебував на
обліку в КВІ з 18.02.2004 року. Покладені на нього судом обов'язки не
виконував, на реєстрацію в органи в КВІ не з'являвся, про зміну місця
проживання не повідомляв.

В апеляції засуджений вказує, що він був відсутній при вирішенні
питання про скасування звільнення від відбування покарання, чим було порушено
його право на дачу пояснень. Суд першої інстанції не з'ясував причини допущених
ним порушень, винесена постанова є необгрунтованою.

Справа
№11-254/2007 Головуючої
у суді 1 -ої інстанції Янчук Н.П.

Категорія ч.2
ст.78 КК України, Доповідач
у суді 2-ої інстанції Зав'язуй С.М.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його
захисника, які постанову просили скасувати, думку прокурора, який вважає
постанову суду першої інстанції законною та обгрунтованою, перевіривши
метаріали справи про скасування відстрочки виконання вироку та направлення
засудженого в місця позбавлення волі, особову справу №49/2004 року щодо
засудженого ОСОБА_1., апеляційний суд вважає, що апеляція засудженого не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.2 ст.78 КК України та ч.2 ст. 166 КВК України, якщо засуджений не
виконує покладені на нього обов'язки, якщо це свідчить про його небажання стати
на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного
покарання.

Як вбачається з вироку Житомирського районного суду від 05.03.2003 року,
при застосуванні до ОСОБА_1.
ст.75 КК України на нього були покладені обов'язки, передбачені ст.76 КК
України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без
дозволу органу кримінально-виконавчої системи; повідомляти органи
кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання; періодично
з'являтися на реєстрацію в органи кримінально-виконавчої системи.

З матеріалів особової справи №49/2004 вбачається, що засуджений ОСОБА_1., будучи на обліку
в кримінально-виконавчій інспекції Корольовського району м.Житомира, з
06.07.2004 року припинив з'являтися на реєстрацію, місце проживання змінив. Про
дійсне місце проживання органи кримінально-виконавчої системи не повідомив. По
вказаній у заяві від 06.04.2004 року адресі не проживав. Поважні причини неявки
засудженого відсутні. Зазначені обставини підтверджуються поясненнями
ОСОБА_1(а.особ.с.46), ОСОБА_3(а.особ.с.67), ОСОБА_4. (а.особ.с.53),
повідомленням начальника відділу КВІ Дніпровського району м.Києва
(а.особ.с.51).

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що суд 1
інстанції, прийшов правильного висновку про необхідність направлення ОСОБА_1. для відбування
призначеного покарання. Підстави для скасування постанови суду відсутні.

Керуючись
ст.ст.365, 366 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

апеляцію
засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Корольовського
районного суду м.Житомира від 3 квітня 2004року -без зміни.