АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2014 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , та накладено арешт на грошові кошти у безготівковому вигляді, які знаходяться на рахунку, відкритому у Публічному акціонерному товаристві «Банк 3/4» () на підставі договору банківського вкладу № 17-10Ф/40/2014 «Партнер» від 30 вересня 2014 року та належать ОСОБА_7 (код ДРФО ДПАУ НОМЕР_1 )
Як вбачається з ухвали слідчого судді, арешт на грошові кошти накладено за наявності обгрунтованих підстав вважати, що грошові кошти, які знаходяться на рахунку ОСОБА_7 набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, та відповідають критеріям ч.2 ст. 167 КПК України.
Захисник подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що ухвала слідчого судді є незаконною. Вказує на відсутність посилань щодо причетності ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення. Зазначає, що кошти, розміщені на рахунку ОСОБА_7 не є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України, та не набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення розтрати коштів ПАТ «КБ «Південкомбанк», що перебувало у віданні працівників Банку. Стверджує і те, що слідчим суддею не було дотримано засад розумності і співмірності обмеження права власності.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, доводи прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою; дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, Головним слідчим управлінням МВС України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000868 від 26 серпня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України. Згідно даних ЄРДР, службові особи ПАТ «Південкомбанк» вчинили умисні дії з майном, що перебувало у їх віданні з метою протиправного виведення активів Банку. Також встановлено, що ОСОБА_7 умисно вніс відомості про необхідність перерахувати грошові кошти у сумі 24 477 477, 59 грн. на два рахунки, на рахунок Банку ПАТ «Вертум Банк» та рахунок Банку НБУ
Встановивши зазначені обставини, перевіривши обґрунтованість висновків органу досудового розслідування з приводу обставин вчинення злочину та врахувавши положення ч. 2 ст. 170 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на грошові кошти у безготівковому вигляді, які знаходяться на рахунку, відкритому у Публічному акціонерному товаристві «Банк 3/4» та належать ОСОБА_7 , як на такі, що набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, та відповідають критеріям ч.2 ст. 167 КПК України.
Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді та вважає, що матеріали кримінального провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим і необхідним у даному кримінальному провадженні, оскільки сприятиме досягненню мети щодо швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування, а також запобігатиме настанню будь-яких негативних наслідків, в тому числі і втраті грошових коштів.
Посилання апелянта, як на підставу для скасування ухвали слідчого судді, на те, що ОСОБА_7 не є підозрюваними у кримінальному провадженні, не заслуговують на увагу, оскільки слідчий суддя арештував вказані грошові кошти з інших правових підстав, а саме, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України.

Твердження апелянта про те, що наявність у майна ознак, визначених ч. 2 ст. 167 КПК України, не є самостійною правовою підставою для арешту майну також є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах КПК України. Арешт майна з підстав передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів, є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна. З огляду на положення ст. 100, ч. 2 ст. 167, ч. 2 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки набутого в результаті вчинення кримінального правопорушення повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, як про це зазначає захисник, колегія суддів не вбачає, оскільки обставини кримінальному провадженні вимагають вжиття такого методу державного регулювання як арешт майна.
Настання будь-яких негативних наслідків, які б переважали завдання цього кримінального провадження та суттєво позначалися на діяльності певних осіб, з матеріалів кримінального провадження не вбачається та апелянтом не доведено.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному перегляді не встановлено.
З урахуванням викладеного, апеляційна скарга із зазначених у ній доводів не підлягає задоволенню, а тому ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, як таку, що постановлена відповідно до вимог КПК України.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , та накладено арешт на грошові кошти у безготівковому вигляді, які знаходяться на рахунку, відкритому у Публічному акціонерному товаристві «Банк 3/4» () на підставі договору банківського вкладу № 17-10Ф/40/2014 «Партнер» від 30 вересня 2014 року та належать ОСОБА_7 (код ДРФО ДПАУ НОМЕР_1 ), залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 - без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді

Справа № 11-сс/796/2562/2014 Категорія ст. 172 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_9
Доповідач: ОСОБА_1