Справа № 1-85/10
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2010 року смт. Ємільчине

Ємільчинський районний суд Житомирської області

в складі: головуючої судді Прищепи Т.П.

при секретарі Лук'янчук Т.В.

з участю прокурора Сьомко Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Ємільчине кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, гр-нина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, не працюючого, потерпілого від чорнобильської катастрофи ІІІ категорії, не судимого,

за ч. 3 ст. 185 КК України,-

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, жителя ІНФОРМАЦІЯ_6, українця, гр-нина України, ІНФОРМАЦІЯ_7, не одруженого, не працюючого, невійськовозобовязаного, потерпілого від чорнобильської катастрофи ІІІ категорії, не судимого,

за ч. 3 ст. 185 КК України,-

в с т а н о в и в:

15 березня 2010 року біля 21 год. ОСОБА_1 за попередньою змовою з ОСОБА_2, з метою вчинення крадіжки чужого майна, шляхом вільного доступу, проникли в приміщення не функціонуючого гуртожитку № 1, який належить ВАТ «Ємільчинський льонозавод» та розташований по вул. Заводській буд. 2 в с. Руденька Ємільчинського району, та з кімнати № 41 таємно викрали радіатор з системи водяного опалення гуртожитку на 10 секцій вартістю 160 грн. З кімнати № 40 таємно викрали радіатор з системи водяного опалення гуртожитку на 7 секцій вартістю 112 грн., відламавши їх від труб системи опалення, чим причинили ВАТ «Ємільчинський льонозавод» матеріальні збитки на загальну суму 272 грн.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 вину визнав повністю і показав, що 15 березня 2010 року біля 20 год. він в центрі с. Руденька зустрів свого знайомого ОСОБА_2, який при розмові запропонував йому зняти та викрасти радіатор з системи водяного опалення, та здати на металобрухт, щоб заробити грошей на власні потреби. Прийшовши до гуртожитку біля 21 год. піднялись на другий поверх та зайшовши до кімнати № 41, зняли водяний радіатор на 10 секцій і винесли з гуртожитку, після чого відвезли візком до ОСОБА_2 додому. Потім знову взявши візка прийшли до приміщення гуртожитку та піднялися в кімнату № 40, де зняли водяний радіатор на 7 секцій та винесли з приміщення гуртожитку і також поклавши його на візок відвезли до ОСОБА_2 додому, де залишили біля підсобного приміщення. Наступного дня біля 12 год. вони викрадені водяні радіатори продали за 150 грн. Отримані кошти витратили на спиртне, цигарки та продукти харчування. У скоєному щиро розкаюється.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_2 вину визнав повністю і показав, що 15 березня 2010 року 20 год. в центрі с. Руденька зустрів ОСОБА_1, якому при розмові запропонував викрасти радіатор з системи водяного опалення та здати на металобрухт. Біля 21 год. прийшовши до гуртожитку, викрали почергово з кімнат № 40 та № 41, що на другому поверсі, водяні радіатори на десять та сім секцій та завезли візком до будинку, в якому він проживає. Наступного дня біля 12 год. вони погрузили викрадені водяні радіатори на візок та продали незнайомим чоловікам за 150 грн. Отримані за продаж радіаторів кошти вони витратили на спиртне, цигарки та продукти харчування. У скоєному щиро розкаюється.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 299 КПК України за згодою підсудних ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які визнали вину в інкримінованому злочині повністю, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються обмежившись дослідженням матеріалів справи.

Представник цивільного позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні повідомив, що 20 березня 2010 року він виявив відсутність радіаторів водяного опалення в кімнатах № № 40, 41 гуртожитку № 1, який належить ВАТ «Ємільчинський льонозавод» про що повідомив у Ємільчинський райвідділ міліції. На даний час завдані збитки відшкодовані підприємству, претензій матеріального та морального характеру до підсудних не має, просив суд суворо не карати підсудних, надати їм можливість для виправлення.

Вина підсудних підтверджується також матеріалами кримінальної справи дослідженими в судовому засіданні:

- протоколом усної заяви ОСОБА_4 про вчинення злочину (а.с. 3);

- відношенням голови правління ВАТ «Ємільчинський льонозавод» ОСОБА_4 в якому він просить встановити осіб, які на протязі 10-20 березня 2010 року викрали два радіатори на 10 та 7 секцій з приміщення гуртожитку підприємства по вул. Заводській, буд. 2 в с. Руденька, Ємільчинського району Житомирської області (а.с. 4);

- протоколом огляду місця пригоди - гуртожитку № 1 ВАТ «Ємільчинський льонозавод» розташованого по вул. Заводській, буд. 2, в с. Руденька Ємільчинського району, під час проведення якого в кімнатах № 40 та № 41 виявлено відсутність радіаторів системи водяного опалення гуртожитку (а.с. 5-6);

- фототаблицею до протоколу огляду місця пригоди (а.с. 7-13);

- довідкою виданою ВАТ «Ємільчинський льонозавод» про те, що залишкова балансова вартість радіаторів з системи водяного опалення, які було викрадено з гуртожитку № 1 становить: радіатор на 10 секцій 160 грн., радіатор на 7 секцій 112 грн (а.с. 68).

Суд, аналізуючи зібрані по справі докази, вину підсудних вважає доведеною повністю і їх дії кваліфікує за ч. 3 ст. 185 КК України, які виразилися в таємному викраденні двох радіаторів з системи водяного опалення за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у приміщення.

Обираючи міру покарання підсудним, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, обставини, що помякшують та обтяжують покарання підсудних.

За місцем проживання підсудні ОСОБА_1П, ОСОБА_2 характеризуються посередньо.

Обставинами, які помякшують покарання підсудних згідно ст. 66 КК України є щире каяття у вчиненому, добровільне відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання підсудних в ході судового слідства не встановлено.

З урахуванням всіх обставин справи, особи підсудних, що вчинили тяжкий злочин, вину визнали повністю, у вчиненому щиро розкаялися, добровільно відшкодували завдані збитки, представник цивільного позивача претензій матеріального та морального характеру не має, є потерпілими від чорнобильської катастрофи, по місцю проживання характеризуються посередньо, суд вважає, що для перевиховання підсудних необхідним і достатнім буде призначення покарання за вчинений злочин більш мякого ніж передбачено санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, відповідно до вимог ст. 69 КК України у виді громадських робіт.

Цивільний позов не підлягає задоволенню, оскільки підсудні відшкодували завдану шкоду в повному обсязі.

Судових витрат та речових доказів по справі немає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 323, 324, 349, 401 КПК України, суд,

з а с у д и в:

ОСОБА_1 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 80 (вісімдесят) годин громадських робіт.

ОСОБА_2 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 80 (вісімдесят) годин громадських робіт.

Запобіжний захід засудженим до вступу вироку в законну силу залишити попередній підписку про невиїзд.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Житомирської області через Ємільчинський районний суд протягом 15 діб з моменту його проголошення.

Суддя: ОСОБА_5