Справа № 333/8710/13-к
Провадження № 1-кп/333/179/15
В И Р О К
Іменем України
21 липня 2015 року м. Запоріжжя
Колегія суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарях ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілих ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8
захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10
обвинувачених ОСОБА_11 ,
ОСОБА_12
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, кримінальне провадження відносно
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 раніше судимого:
-15.06.2009 року Запорізьким районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 153, ч. 2 ст. 296, ст. 70 КК України засуджений до 5 років позбавлення волі; звільнився 20.05.2013 року по відбуттю строку покарання;
-12.02.2014 року Михайлівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186 КК України засуджений до 4 років позбавлення волі;
за обвинуваченням у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 187 КК України,
ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, освіта - середня, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
-26.06.2013 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 185 КК України засуджений до 100 (ста) годин громадських робіт; не відбуто 20 годин громадських робіт;
за обвинуваченням у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:
10.09.2013 року, приблизно о 22 годині 15 хвилин, ОСОБА_11 , маючий умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя особи, яка зазнала нападу, а також на спричинення тяжких тілесних ушкоджень та ОСОБА_12 , маючий умисел на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою з ОСОБА_11 , знаходячись по вулиці Складській, будинок 8-в у м. Запоріжжі скоїли злочин за наступних обставин.
Так, приблизно о 22 годині 15 хвилин, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , знаходячись по вул. Складській у м. Запоріжжя, побачивши потерпілого ОСОБА_15 , з метою відкритого викрадення майна останнього, прискорили ходу і біля будинку АДРЕСА_3 по вищезазначеній вулиці, скориставшись тим, що потерпілий зупинився, підійшли до нього, після чого ОСОБА_11 наніс йому один боковий удар кулаком лівої руки в область щелепи, від якого ОСОБА_15 впав на землю і знаходився у положенні сидячи. В цей час ОСОБА_12 , котрий діяв разом з ОСОБА_11 , за попередньою змовою щодо відкритого викрадення майна ОСОБА_15 наніс потерпілому не менше двох ударів кулаком в область обличчя. Після цього ОСОБА_12 відійшов у бік для спостерігання навколишнього оточення з метою подати ОСОБА_11 умовний знак у разі, якщо з`являться співробітники міліції або перехожі.
Не зупинившись на скоєному, з метою заволодіння майном потерпілого, ОСОБА_11 почав вимагати у ОСОБА_15 його мобільний телефон, на що у відповідь отримав відмову. Далі, ОСОБА_11 , раніше не узгоджуючи свої дії з ОСОБА_12 , непомітно для останнього дістав з лівого карману, надітої на ньому спортивної кофти складний ніж, взявши який у руку наніс потерпілому ОСОБА_15 два удари, один з яких потрапив у задню частину гомілки, а інший у задню частину стегна, в результаті чого спричинив потерпілому одиночне сліпе колото різане поранення правого стегна, в середній третині, з ушкодженням шкіри, підшкірної жирової клітковину, широкої фасції стегна, задньої групи м`язів правого стегна (двоголової і перетинчастої м`язів), практично з повним пересіченням стегнової артерії, що зумовило гостру крововтрату, яке згідно висновку експерта № 3063 від 11.09.2013 року кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
Подолавши волю потерпілого ОСОБА_15 чинити будь який опір, ОСОБА_11 , з метою заволодіння його майном, почав обшукувати надітий на потерпілому одяг. В цей час ОСОБА_12 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_11 , не усвідомлював про те, що останній вийшов за межі раніше узгодженого плану щодо відкритого викрадення чужого майна.
Обшукавши одяг потерпілого ОСОБА_15 , у лівому грудному кармані надітої на ньому сорочки, ОСОБА_11 знайшов мобільний телефон «Нокія Х1 02», імей № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , вартістю 300 гривень, заволодівши яким, він підвівся і показав його ОСОБА_12 . Разом з мобільним телефоном потерпілого, вони покинули місце скоєння злочину, викраденим розпорядилися на власний розсуд.
Злочинними діями ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , потерпілому ОСОБА_7 був спричинений матеріальний збиток на загальну суму 300 гривень.
Крім того, 13.09.2013 року, приблизно о 23 годині 00 хвилин, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою, знаходячись біля будинку АДРЕСА_4 , попередньо домовившись про скоєння кримінального правопорушення групою осіб, підбігли до потерпілої ОСОБА_8 , після чого ОСОБА_11 , діючи умисно, усвідомлюючи, що в разі безуспішної спроби заволодіння майном потерпілої, ОСОБА_12 , вчинить всі від нього залежні дії, направлені на доведення злочинного наміру до кінця, шляхом ривка, вихопив з рук потерпілої ОСОБА_8 , мобільний телефон «Samsung Wave 2 GTS 8530», вартістю 3000 гривень, який належить останній, після чого разом з викраденим майном він та ОСОБА_12 покинули місце скоєння злочину, розпорядившись ним на власний розсуд.
В результаті злочинних дій ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , потерпілій ОСОБА_8 був спричинений матеріальний збиток на загальну суму 3000 гривень.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 вину за ч. 2 ст. 186 КК України визнав повністю, при цьому повністю не визнав вину за ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України, повністю не визнав цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 . Від дачі показань у судовому засіданні відмовився на підставі ст. 63 Конституції України.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 вину за ч. 2 ст. 186 КК України фактично визнав частково, вказавши, що повністю визнає вину за епізодом від 13.09.2013 року відносно потерпілої ОСОБА_8 , щодо епізоду від 10.09.2013 року відносно потерпілого ОСОБА_15 вину визнав частково, суду пояснив, що 10.09.2013 року він прийшов до ОСОБА_11 додому. Вечері вони поїхали прогулятися до міста Запоріжжя. Біля десятої години вечора вони разом з ОСОБА_11 сіли на лавочку на вулиці Складській у м. Запоріжжі. Через деякий час вони пішли далі. В цей момент у нього задзвонив мобільний телефон і він відповів на дзвінок, не зупиняючи при цьому свій хід. По дорозі вони побачили раніше незнайомого їм Шматалу, який стояв в кущах з мобільним телефоном та слухав музику. Через приблизно 50 метрів він почув, як його кличе ОСОБА_11 . Підійшовши до останнього, побачив, як ОСОБА_16 сидить на землі. На його питання що тут відбулося, ОСОБА_11 відповів, що вони побилися. Після чого, залишивши ОСОБА_16 на тому ж місці, вони з ОСОБА_11 пішли на маршрутну зупинку, сіли в маршрутне таксі та попрямували у бік Автовокзала. По дорозі ОСОБА_11 запропонував заїхати на ринок «Анголенко» та показав мобільний телефон, який він відібрав у ОСОБА_16 . Коли вони приїхали на ринок «Анголенко», ОСОБА_11 пішов в кіоск та здав мобільний телефон ОСОБА_16 , після чого вони сіли в таксі та поїхали додому. При цьому, він не бачив, щоб ОСОБА_11 наносив потерпілому удари ножем, також він особисто потерпілого не бив. Цивільний позов ОСОБА_7 обвинувачений ОСОБА_12 не визнав у повному обсязі.
Незважаючи на часткове визнання вини обвинуваченим ОСОБА_11 та часткове визнання вини обвинуваченим ОСОБА_12 , колегія суддів вважає, що вина обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм злочинів, повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню та дослідженими в судовому засіданні наступними доказами.
Поясненнями потерпілого ОСОБА_7 , з яких вбачається, що ОСОБА_15 був його сином, який проживав разом з ним. За характером його син був спокійним та неконфліктним, спиртними напоями не зловживав. Ввечері 10.09.2013 року його син вийшов з дому у камуфляжній формі з мобільним телефоном Нокіа, вказавши, що йде до друга в гості. Після цього він з сином більше не спілкувався. Про смерть останнього дізнався наступного дня. Цивільний позов про стягнення з обвинувачених матеріальної шкоди у сумі 9755 гривень підтримав повністю, просив суд його задовольнити, також просив суд призначити обвинуваченим суворе покарання, пов`язане з позбавленням волі.
Поясненнями свідка ОСОБА_17 , з яких вбачається, що того дня, точної дати свідок не пам`ятає, вона вийшла з роботи, домовившись зустрітися з ОСОБА_18 та ОСОБА_19 . Зустрівшись з ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , вони посиділи на лавочці, потім пішли в магазин, який знаходився на вулиці Східній у м. Запоріжжі, а після цього спрямували додому. Коли вони йшли по вулиці Складській у м. Запоріжжі, попереду них йшов чоловік у камуфляжному одязі, який слухав музику на мобільному телефоні. ОСОБА_22 та ОСОБА_21 пішли вперед, а вона йшла позаду. По дорозі біля неї пробігла миша і вона закричала, зупинившись, вони обмінялися з чоловіком у камуфляжному одязі декількома словами, після чого вона пішла вперед. Вона бачила, що з правого боку, на лавочці, спиною до них сиділи два молодих чоловіка, один з яких був одягнений у темний одяг, а інший у світлий одяг, на ньому також був надягнений капюшон. Коли вони йшли попереду, у неї розв`язався шнурок, вона зупинилася і озирнувшись назад, побачила молодого чоловіка, одягненого у чорний одяг, який йшов за ними. Потім вона озирнулася ще раз, подивитися чи не йде за ними цей чоловік, однак останній пішов у іншій бік. Тоді вони з ОСОБА_18 та ОСОБА_19 дійшли до заправної станції та розійшлися по домівкам.
Поясненнями свідка ОСОБА_18 з яких вбачається, що того дня, точної дати свідок не пам`ятає оскільки сплинуло багато часу, близька десятої години вечора він з ОСОБА_17 та ОСОБА_19 йшли додому. По дорозі їх обігнав чоловік, приблизним віком 50 років, у камуфляжному одязі, який тримав у руці мобільний телефон через який слухав музику. Коли вони йшли по дорозі, то побачили на лавочці два молодих чоловіків. Хвилини через дві, коли вони дійшли до заправочної станції, у ОСОБА_17 розв`язався шнурок. Чекаючи останню, він озирнувся та побачив щось схоже на бійку між чоловіком, якого вони обігнали у камуфляжному одязі, та двома молодими чоловіками, однак через погане освітлення не зміг розгледіти подробиці. Один з молодих чоловіків пішов у їх бік, однак не дійшов до них. Тоді вони втрьох пошли додому.
Поясненнями свідка ОСОБА_19 , з яких вбачається, що точної дати останній не пам`ятає, однак того вечора він разом з ОСОБА_18 та ОСОБА_17 йшли додому. Зустріли чоловіка, який був одягнений у камуфляжний одяг, у його руці мобільний телефон. Було темно і світ був лише на заправочній станції, більше він нічого не бачив.
Поясненнями свідка ОСОБА_23 , з яких вбачається, що точної дати він не пам`ятає, однак того вечора, він виходив з гаражів та побачив двох молодих чоловіків, які сиділи на лавочці і пили пиво. Їх поведінка була зухвала, вони нібито щось шукали, здавалися підозрілими. У хлопця який був вище ростом на голові був надягнений капюшон, а у раніше незнайомого йому ОСОБА_12 на голові була кепка. Оскільки з гаражів він вийшов з собаками, які там мешкають, він сказав хлопцям, що якщо вони хочуть залишити без штанів, нехай продовжують сидіти та пішов. На зустріч йому йшли двоє хлопців та одна дівчина. Про події, які відбулися, дізнався наступного дня.
Поясненнями свідка ОСОБА_24 , з яких вбачається, що точної дати останній не пам`ятає, оскільки минуло багато часу, до нього прийшли раніше незнайомі йому ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , для того, щоб здати мобільний телефон «Nokia X1-02» чорного кольору. Через деякий час ці ж хлопці прийшли до нього вдруге та здали мобільний телефон «Samsung Wave 2 GTS 8530»чорного кольору. Вказані телефони вони йому здали приблизно за 70 та 300 гривень відповідно, однак на цей час точної суми не пам`ятає. На його питання чиї це телефони, хлопці відповіли, що їхні. В подальшому він дізнався, що вказані мобільні телефони крадені і добровільно видав їх працівникам міліції. Також свідок пояснив, що саме ОСОБА_11 домовлявся про продаж йому мобільних телефонів та отримував грошові кошти.
Поясненнями свідка ОСОБА_25 , з яких вбачається, що останній працює у Комунарському РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області старшим оперуповноваженим і померлий ОСОБА_15 є його двоюрідним братом, у зв`язку з цим керівництво заборонило йому брати участь у розслідуванні справи. Однак, коли він знаходився у райвідділі, обвинувачені, у присутності інших осіб, розповіли йому про те, що 10.09.2013 року, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на зупинці «Східна» вони побачили на той час незнайомого їм ОСОБА_15 , приблизним віком 40 років, який слухав музику на мобільному телефоні. У них виник умисел на викрадення вказаного мобільного телефону. Сівши на лавочку, вони дочекалися ОСОБА_15 пішли за ним. Коли зайшли у темне місце, почали наносити останньому удари руками та ногами, після яких останній впав на землю. ОСОБА_11 почав вимагати у нього мобільний телефон, однак отримав відмову. Тоді ОСОБА_11 дістав з карману ніж і наніс удари. Після цього обвинувачені забрали мобільний телефон і залишили місце скоєння злочину. Коли обвинувачені дізналися, що їх розшукують, вони викинули взуття, знищили свої речі, а ніж викинули у смт. Кушугум. Всі вказані обставини обвинувачені розповідали йому добровільно, у присутності інших осіб, розкаялися у вчиненому
Поясненнями свідка ОСОБА_26 , з яких вбачається, що останній є родичем померлого ОСОБА_15 . Того дня, коли вбили останнього, точної дати він не пам`ятає, ОСОБА_15 був у нього в гостях, вони разом працювали. Коли померлий уходив від нього, пообіцяв прийти наступного дня. Чи було у нього щось з собою, на цей час вже не пам`ятає.
Із дослідженого у судовому засіданні протоколу огляду місця події від 11.09.2013 року судом встановлено, що старший слідчий СВ Комунарського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, в присутності двох понятих, за участю судово-медичного експерта та трьох спеціалістів, провів огляд ділянки місцевості, розташованої поряд з автомобільним салоном «Сіат» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Складська, будинок № 8-а. На вказаній ділянці встановлено труп невідомого чоловіка. Труп лежить на спині, обличчям до дороги. На трупі виявлене тілесне ушкодження, у вигляді рани на задній поверхні правого стегна в середній третині з рівними краями, верхній кінець заокруглений, нижній загострений, при зведенні довжина рани складає 7 см. Рана з аналогічними характеристиками, на задній поверхні правої голені у верхній третині; на слизовій оболонці губ ушиблені рани. У зовнішнього краю правого ока садно. На одежі, на задній поверхні правої частини чоловічих брюк, встановлені дефекти тканини, у кількості двох штук. На одязі трупу і на ділянці місцевості біля нього виявлені нашарування речовини бурого кольору Після проведення огляду труп направлений до Запорізького обласного бюро судово медичної експертизи. В ході огляду було вилучено: мікрочастинка з обох кистей трупу, змив РБК на марлевий тампон і контрольний змив, з доріжки біля трупу, рюкзак з викруткою і молотком з тротуарної доріжки біля трупу, 2 полімерні стакани і полімерна пляшка з нашаруваннями РБК, з правої сторони від трупу на газоні. До протоколу додана фототаблиця.
Із дослідженого у судовому засіданні протоколу огляду місця події від 11.09.2013 року суд встановив, що 11.09.2013 року старший слідчий СВ Комунарського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області в присутності двох понятих, за участю спеціаліста СМЕ, здійснив огляд приміщення Запорізького обласного бюро судово медичної експертизи, в ході якого встановлено труп чоловічої статі, правильної статури задовільної угодованості, з тілесними ушкодженнями у вигляді рани на верхньому віці правого ока, раною на верхній губі зліва, в проекції 2-го зуба, синець на передній поверхні грудної клітини справа, рана на долонній поверхні правої кісти, рана лінійної форми на задній поверхні голені, рана на задній поверхні правого стегна в середній третині. До протоколу додані фотознімки з місця події.
Із дослідженої відповіді начальника НДКЦ при ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_28 № 18/1-4359 від 11.09.2013 року судом встановлено, що при перевірці дактилоскопічної карти невстановленого трупа чоловіка, знайденого 11.09.2013 року біля будинку АДРЕСА_3 з дактилоскопічними картами, поміщеними в Обласну картотеку за допомогою автоматизованої дактилоскопічної ідентифікаційної системи «Сонда» встановлено, що відбитки у дактилокарті невстановленого трупа чоловіка співпали з відбитками у дактилокарті на ім`я гр. ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 .
Із дослідженого у судовому засіданні протоколу пред`явлення трупа для впізнання від 12.09.2013 року судом встановлено, що о/у СКР Комунарського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, у присутності двох понятих, пред`явив потерпілому ОСОБА_7 для впізнання труп невідомого чоловіка, який 11.09.2013 року було виявлено по АДРЕСА_6 . Потерпілий ОСОБА_7 беззастережно за ознаками зовнішності, одягу впізнав особу покійного як свого сина ОСОБА_15 .
Із дослідженого у судовому засіданні висновку експерта судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_15 № 3063 від 11.09.2013 року суд встановив, що причиною смерті ОСОБА_15 є одиночне проникаюче колото-різане поранення правого стегна в середній третині, з ушкодженням шкіри, підшкірної жирової клітковини, широкої фасції стегна, задньої групи м`язів правого стегна (двоголової і перетинчастої м`язів), практично з повним пересіченням стегнової артерії, що зумовило гостру кровотечу. Крім вказаного поранення при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_15 виявлені наступні ушкодження: одиночне проникаюче колото-різане поранення правої правій гомілці у верхній третині без ушкодження магістральних судин; закриті переломи 4-8 ребер ліворуч і 2-3 ребра справа по середньо-ключичних лініях; забиті рани на долонній поверхні правої кисті, в області правого ока, губах з травматичною екстракцією 2-го зуба на верхній щелепі ліворуч; синці на передній поверхні грудної клітки, в області зовнішнього кута правого ока; крововилив в м`яких тканинах тулуба в області кута правої лопатки і в області нижньо-внутрішнього квадранта правої сідниці. З моменту смерті ОСОБА_15 до початку проведення експертизи трупу пройшла близько однієї доби. До протоколу додана фототаблиця.
Судом був досліджений запит старшого слідчого СВ Комунарського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_29 директору ТОВ «Український розвиток плюс» від 11.09.2013 року, згідного якого слідчий просив повідомити про наявність чи відсутність на будівлі підприємства камери зовнішнього спостереження по вулиці Складська у м. Запоріжжі.
Із дослідженої у судовому засіданні відповіді директора ТОВ «Український розвиток плюс» ОСОБА_30 на запит слідчого, суд встановив, що останній з власної ініціативи направив старшому слідчому СВ Комунарського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_29 матеріли відео спостереження з усіх наявних зовнішніх камер відеоспостереження, розташованих за адресою: м. Запоріжжя, вул. Складська, № 8.
Із дослідженого у судовому засіданні протоколу огляду предмету від 23.10.2013 року, суд встановив, що слідчий СВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області провів огляд СD диску, на якому міститься інформація з камер зовнішнього огляду розташованих за адресою: м. Запоріжжя, вул. Складська, 8. Під час огляду виявлено, що предметом огляду є СD диск, при відкритті якого виявлена програма з назвою «Player». Під час запуску даної програми виконується відкриття відео файлів, що містяться на вказаному диску. Під час огляду відеофайлу «2» встановлено, що це запис з камери № 3, у лівому верхньому куті вказані дата та час запису, а саме: «10/09/2013 22:13:30». На годині запису «22:13:50» з`являються ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Останні по вулиці Складській у м. Запоріжжі зі сторони вул. Космічній прямують у бік вул. Жасмінній (за зростанням нумерації вул. Складській). З собою у ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ніяких речей у руках немає. Далі, на годині запису «22:14:23» з`являються свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_17 та ОСОБА_19 , які по вул. Складській у м. Запоріжжі зі сторони вул. Космічній прямують у бік вул. Жасмінна (за зростанням нумерації вул. Складська). За групою з трьох молодих осіб йде особа, яка за зовнішніми ознаками схожа на ОСОБА_15 (з`являється на відео на годині запису «22:14:24»). У ОСОБА_15 на правому плечі знаходиться сумка, ліва рука зогнута у лікті, біля лівого вуха він тримає мобільний телефон. Запис припиняється на годині «22:14:40». Далі проводиться огляд відео файлу «16» та встановлено, що це запис камери № 3, у лівому верхньому куті мається дата та час запису, а саме: «10/09/2013 22:24:36». На годині запису «22:24:43» з`являються ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які швидким шагом по вул. Складській зі сторони вул. Жасмінній прямують у бік вул. Космічній в м. Запоріжжі. ОСОБА_12 декілька раз оглядається у бік вул. Жасмінній м. Запоріжжя, помітно нервує. У лівій руці тримає пляшку. На відеозапису видно, що ОСОБА_11 щось триває у правій руці, голова трохи нахилена донизу. Запис припиняється на годині «22:25:02». До протоколу додана фототаблиця та диск із вказаними відеозаписами, які були оглянуті у судовому засіданні.
Під час огляду у судовому засіданні вказаного диску, обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтвердили, що події, які зображені на відеозаписі мали місце за їх безпосередньою участю.
Із дослідженого у судовому засіданні висновку судової експертизи волокон та волокнистих матеріалів № 210 від 13.09.2013 року, суд встановив, що на пред`явлених для дослідження двох фрагментах світлої дактилоплівки з мікрооб`єктами, вилученими з рук кистей трупу невідомого чоловіка, виявлені одиничні текстильні волокна нашарування, придатні для ідентифікаційних досліджень.
Із дослідженого у судовому засіданні протоколу пред`явлення особи для впізнання від 16.09.2013 року судом встановлено, що свідок ОСОБА_24 , в присутності двох понятих, з числа осіб, пред`явлених для впізнання впізнав ОСОБА_11 , як особу, яка 10.09.2013 року, о 22 годині 30 хвилин, на ринку «Анголенко» разом з ОСОБА_12 продала йому мобільний телефон «Nokia Х1-02» у корпусі чорного кольору. До протоколу додана фототаблиця.
Із дослідженого у судовому засіданні протоколу пред`явлення особи для впізнання від 16.09.2013 року судом встановлено, що свідок ОСОБА_24 , у присутності понятих, з числа осіб, пред`явлених для впізнання впізнав ОСОБА_12 , як особу, з якою на ринку «Анголенко» ОСОБА_11 продав йому мобільний телефон «Nokia Х1-02» у корпусі чорного кольору. До протоколу додана фототаблиця.
Із дослідженої у судовому засіданні заяви свідка ОСОБА_24 , судом встановлено, що останній добровільно передає придбаний ним 10.09.2013 року мобільний телефон «Nokia Х1-02» у корпусі чорного кольору слідчому СВ Комунарського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_29 .
Із дослідженого у судовому засіданні висновку судово медичної імунологічної експертизи № 839 від 10.10.2013 року суд встановив, що кров ОСОБА_15 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВ0. У крові невідомого чоловіка, висушеній на марлі, виявлений супутній антиген Н. У змиві з м/п (об`єкт № 1), на пляшці (об`єкт № 2), 2-х пластикових скляночках (об`єкти № 3, № 4) виявлена кров людини, і виявлені антигени А і Н з ізогемаглютинином анти-В у об`єктах №№ 1,2, що не виключає походження крові від осіб групи А з ізогемаглютинином анти-В, у тому числі від трупа ОСОБА_15 .
Із дослідженого у судовому засіданні протоколу проведення слідчого експерименту від 17.10.2013 року, судом встановлено, що слідчим СВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області за участю підозрюваного ОСОБА_11 , його захисника ОСОБА_10 та експерта ОСОБА_31 , було проведено слідчий експеримент, в ході якого ОСОБА_11 розповів про події, що мали місце 10.09.2013 року, заперечивши факт нанесення удару ножем. До протоколу додана фототаблиця.
Із дослідженого у судовому засіданні протоколу проведення слідчого експерименту від 17.10.2013 року, судом встановлено, що слідчим СВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області за участю підозрюваного ОСОБА_12 , його захисника ОСОБА_9 та експерта ОСОБА_31 , було проведено слідчий експеримент, в ході якого ОСОБА_12 розповів про події, що мали місце 10.09.2013 року, зазначивши, що удари ножем наносив ОСОБА_11 , про що він дізнався через кілька днів після злочину. До протоколу додана фототаблиця.
Із дослідженого у судовому засіданні висновку судово-цитологічної експертизи № 511 від 23.10.2013 року, суд встановив, що кров трупа невідомого чоловіка в подальшому впізнаного як ОСОБА_15 , належить до групи А з ізогемаглютинінном анти-В ізосерологічної системи АВ0. Кров підозрюваного ОСОБА_12 належить до групи В з ізогемаглютинином анти-А з супутнім антигеном Н ізосерологічної системи АВ0. Кров підозрюваного ОСОБА_11 належить до групи А з ізогемаглютинином анти-В з супутнім антигеном Н ізосерологічної системи АВ0. При судово-цитологічному дослідженні зрізів вільних кінців нігтьових пластин трупа ОСОБА_15 виявлена кров людини, визначити статеву приналежність якої не вдалося через відсутність в препаратах необхідних клітинних елементів. При визначенні групової належності крові виявлений антиген А ізосерологічної системи АВ0, що не виключає її походження від особи (осіб) з групою крові А з ізогемаглютиніном анти-В, в тому числі від ОСОБА_15 або ОСОБА_11 , при наявності у останнього, на момент скоєння злочину, тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею. Походження крові від ОСОБА_12 виключається. Епітеліальні клітини, придатні для дослідження, не виявлені.
Із дослідженого у судовому засіданні висновку судово імунологічної експертизи № 939 від 28.10.2013 року, суд встановив, що на дослідженій спортивній куртці ОСОБА_11 наявність крові не встановлено.
Із дослідженого у судовому засіданні висновку судово імунологічної експертизи № 912 від 31.10.2013 року, суд встановив, що кров ОСОБА_15 відноситься к групі А з ізогемагглютиніном анти-В та супутним антигеном Н ізосерологічної системи АВ0. Кров ОСОБА_11 відноситься к групі А з ізогемагглютиніном анти-В та супутним антигеном Н ізосерологічної системи АВ0. Кров ОСОБА_12 відноситься к групі В з ізогемагглютиніном анти-А та супутним антигеном Н ізосерологічної системи АВ0. У змиві з правої руки трупа ОСОБА_15 виявлена кров людини та виявлені антигени В и Н. Походження крові не виключається від особи (осіб) з групою крови В з ізогемаглютиніном анти-А і супутнім антигеном Н, у тому числі від підозрюваного ОСОБА_12 , за наявності у нього тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею на момент того, що сталося. Походження крові від ОСОБА_15 і підозрюваного ОСОБА_11 виключається.
Із дослідженого у судовому засіданні висновку судово імунологічної експертизи № 913 від 31.10.2013 року, суд встановив, що на дослідження були надані куртка, сорочка, майка, брюки трупа чоловіка, який впізнаний як ОСОБА_15 . Кров ОСОБА_15 відноситься к групі А з ізогемагглютиніном анти-В та супутним антигеном Н ізосерологічної системи АВ0. Кров ОСОБА_11 відноситься к групі А з ізогемагглютиніном анти-В та супутним антигеном Н ізосерологічної системи АВ0. Кров ОСОБА_12 відноситься к групі В з ізогемагглютиніном анти-А та супутним антигеном Н ізосерологічної системи АВ0. У слідах на куртці (об`єкти № 1-5), сорочці (об`єкти № 6-10), майці (об`єкти 11, 12), брюках (об`єкти № 13,14) виявлена кров людини і виявлені антигени А і Н, а в об`єктах 1-3, 5-14 також ізогемаглютинін анти-В. Походження крові не виключається від особи (осіб) з групою А з ізогемаглютиніном анти-В і супутнім антигеном Н, у тому числі від потерпілого ОСОБА_32 і (або) підозрюваного ОСОБА_11 , за наявності у нього тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею на момент того, що сталося. Походження крові від підозрюваного ОСОБА_12 виключається.
Із дослідженого у судовому засіданні протоколу пред`явлення речей для впізнання від 31.10.2013 року судом встановлено, слідчим СВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області у присутності двох понятих, проведено впізнання речей, під час якого потерпілий ОСОБА_7 впізнав телефон марки «Nokia» у корпусі чорного кольору, з написом Х1-02 у правому верхньому куті телефону, який належав його сину ОСОБА_15 , що був вкрадений у нього під час скоєння у відношенні останнього злочину 10.09.2013 року. До протоколу додана фото таблиця.
Із дослідженого у судовому засіданні висновку судово імунологічної експертизи № 971 від 08.11.2013 року, суд встановив, що кров ОСОБА_15 відноситься к групі А з ізогемагглютиніном анти-В та супутним антигеном Н ізосерологічної системи АВ0. Кров ОСОБА_11 відноситься к групі А з ізогемагглютиніном анти-В та супутним антигеном Н ізосерологічної системи АВ0. Кров ОСОБА_12 відноситься к групі В з ізогемагглютиніном анти-А та супутним антигеном Н ізосерологічної системи АВ0. На дослідження були надані спортивна куртка, джинсові брюки, які були вилучені у ОСОБА_12 під час обшуку за адресою: АДРЕСА_2 . На вищевказаних речах наявність крові не встановлена.
Поясненнями потерпілої ОСОБА_8 , з яких вбачається, що 13 вересня 2013 року, близько одинадцятої години вечора, вона поверталася додому. Знаходячись в районі будинку АДРЕСА_4 вона дістала свій мобільний телефон модель «Samsung Wave 2 GTS 8530» чорного кольору в металевому корпусі для того, щоб подивитися яка година. В цей момент позаду себе вона почула кроки, обернувшись, вона побачила раніше не знайомих їй ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які були одягнені у спортивний одяг та спортивне взуття з капюшонами на голові. Обвинувачений ОСОБА_11 вихопив у неї з руки мобільний телефон та побіг, за ним побіг ОСОБА_12 . Пізніше вона побачила їх обох у райвідділі. Під час проведення слідчих дій вона впізнала ОСОБА_11 як особу, яка вихопила з її рук мобільний телефон та ОСОБА_12 , як другого чоловіка. В подальшому співробітниками міліції мобільний телефон їй було повернуто. Щодо покарання, яке необхідно призначити обвинуваченим, покладається на розсуд суду. В ході судового розгляду справи потерпіла ОСОБА_8 подала заяву, в якій зазначила, що обвинувачений ОСОБА_12 відшкодував їй матеріальні збитки у повному обсязі, претензій до ОСОБА_12 вона не має, просить призначити останньому покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
В судовому засіданні був досліджений протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 14.09.2013 року від ОСОБА_8 , в якому остання просить про притягнення до кримінальної відповідальності невідомих осіб, які 13.09.2013 року, приблизно о 23 годині 00 хвилин, біля будинку № 25-а по вулиці 40 років Перемоги у м. Запоріжжі, шляхом ривку з правої руки викрали у неї мобільний телефон «Samsung Wave 2 GTS 8530».
Із дослідженої у судовому засіданні заяви свідка ОСОБА_24 , суд встановив, що останній добровільно видав співробітникам міліції для приєднання до матеріалів кримінального провадження мобільний телефон «Samsung Wave 2 GTS 8530» imei НОМЕР_3 .
Судом була досліджена постанова про приєднання предметів до кримінального провадження як речових доказів від 27.09.2013 року, а саме - мобільного телефону «Samsung Wave 2 GTS 8530» imei НОМЕР_3 , який був вилучений у свідка ОСОБА_24 та переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_8 .
Згідно вимог ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
Під час судового розгляду захисник обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_10 заявив клопотання про визнання недопустимими доказами в кримінальному провадженні. Так, сторона захисту просила визнати недопустимим доказом диск з відеозаписом з тих підстав, що, всупереч вимогам глави 15 КПК України, вказаний відеозапис було отримано без відповідної ухвали слідчого судді, протоколів впізнання свідками по кримінальному провадженню ОСОБА_33 , а також результати всіх проведених слідчих процесуальних дій в період з 17.09.2013 року по 17.10.2013 року, оскільки всі ці слідчі дії були проведені за відсутності захисника, участь якого, з огляду на тяжкість статті, є обов`язковою.
Згідно зі ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийняття процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Частина перша статті 89 КПК України визначає, що суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
Доводи захисника про недопустимість доказів судом, отриманих по даному кримінальному провадженню, відхиляються, оскільки у відповідності із вимогами ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Так, згідно з п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушення його суттєвих умов.
Посилання на недопустимість доказу диску з відеозаписом з камер зовнішнього огляду розташованих за адресою: АДРЕСА_3 на підставі п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України, суд не бере до уваги з огляду на зазначене.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Оскільки, згідно з ч. 2 ст. 92 КПК України обов`язок доказування належності та допустимості доказів, покладається на сторону, що їх подає, стороною обвинувачення, на виконання вимог вказаної норми закону, суду були надані наступні документи: запит старшого слідчого СВ Комунарського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_29 директору ТОВ «Український розвиток плюс» від 11.09.2013 року, згідного якого слідчий просив повідомити про наявність чи відсутність на будівлі підприємства камери зовнішнього спостереження по вулиці складська у м. Запоріжжі та відповідь останнього щодо направлення слідчому матеріалів відео спостереження з усіх наявних зовнішніх камер відеоспостереження, розташованих за адресою: м. Запоріжжя, вул. Складська, № 8.
Таким чином, у суду відсутні підстави піддавати сумніву відеозапис, наданий директором ТОВ «Український розвиток плюс» з камери зовнішнього спостереження по вулиці Складська у м. Запоріжжі, оскільки вказаний доказ отриманий слідчим в порядку, передбаченому КПК України.
Щодо визнання недопустимими доказами результатів всіх проведених слідчих дій в період з 17.09.2013 року по 17.10.2013 року по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_11 , колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
На підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_11 прокурором надані наступні докази, здобуті слідчим в період з 17.09.2013 року по 17.10.2013 року включно: висновок судово медичної імунологічної експертизи № 839 від 10.10.2013 року, два протоколи проведення слідчого експерименту від 17.10.2013 року за участю ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .
Вказані слідчі експерименти були проведені за участю як захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_10 , так і захисника ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_9 . Щодо висновку експерта № 839 від 10.10.2013 року, то він ґрунтується на безпосередньому обстеженні потерпілого ОСОБА_15 .
Стосовно клопотання адвоката ОСОБА_10 про визнання протоколів впізнання свідками по кримінальному провадженню ОСОБА_11 недопустимим доказами, колегія суддів вважає за необхідне підкреслити той факт, що стороною захисту у своєму клопотанні не зазначено які саме протоколи необхідно визнати недопустимим доказом, а також не вказано прізвище ім`я по батькові свідків за участю яких проводилися така слідча дія, як впізнання.
Однак колегія суддів, перевіряючи на предмет допустимості та належності дані, які містяться в письмових доказах, долучених до матеріалів кримінального провадження прокурором, вважає, що протокол пред`явлення особи для впізнання від 16.09.2013 року за участю свідка ОСОБА_34 не є допустимим доказом у розумінні ст. 86 КПК України, оскільки отриманим внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України.
Так, як убачається з реєстру матеріалів досудового розслідування, 16.09.2013 року ОСОБА_11 було повідомлено про підозру у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 187 КК України.
Відповідно до ст. 12 КК України вказані злочини відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, а тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 52 КПК України, участь захисника є обов`язковою з моменту набуття статусу підозрюваного.
Як убачається з письмових доказів, наданих стороною обвинувачення, а саме протоколу пред`явлення особи для впізнання від 16.09.2013 року за участю свідка ОСОБА_37 вказані слідчі дії проводилися за відсутністю захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_10 , що позбавило останнього надавати обвинуваченому юридичну допомогу.
Отже, у світлі обставин даної справи як гарантії, передбачені національним законодавством, так і гарантії справедливості, закріплені ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вимагали, щоб ОСОБА_11 мав можливість скористатись допомогою захисника, починаючи з найпершого допиту, але цього не було зроблено, що є очевидно невиправданим і неспівмірним з цілями розкриття злочину і ця обставина безумовно сама по собі ставить під сумнів здобуті в цей період докази, на яких ґрунтується обвинувачення, а саме наданий суду протокол пред`явлення особи для впізнання від 16.09.2013 року за участю свідка ОСОБА_38 .
Наведене вказує на істотне порушення права на захист ОСОБА_11 під час проведення впізнання, що є окремою підставою визнання відомостей, встановлених під час пред`явлення особи для впізнання, недопустимим доказом і вказане стороною обвинувачення в судовому засіданні не спростовано.
Згідно положень ч.ч. 4, 5 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Особа дає показання лише щодо фактів, як вона сприймала особисто.
Так, відповідно до ст. 95 КПК України, у судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_39 , який впізнав обвинуваченого ОСОБА_11 , як особу, яка продавала йому мобільні телефони «Nokia Х1-02» у корпусі чорного кольору та «Samsung Wave 2 GTS 8530», про що надав суду відповідні пояснення і саме ці покази суд приймає до уваги.
Вирішення питання про допустимість доказу не є оцінкою фактичних обставин справи, а є його перевіркою з точки зору законності походження відображеної у ньому доказової інформації про фактичні обставини справи.
Проте, судом не встановлено даних, які б свідчили, що зібрані докази по даному кримінальному провадженню отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод обвинувачених через допущені порушення кримінального процесуального закону в ході досудового розслідування і оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про обґрунтованість пред`явленого обвинувачення.
При цьому, суд критично відноситься до часткового визнання вини ОСОБА_11 і фактично часткового визнання вини ОСОБА_12 та розцінює їх позицію як природну захисну реакцію та намагання уникнути відповідальності за скоєні злочини.
Таким чином, аналізуючи зібрані та досліджені докази, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_11 є повністю доведеною та кваліфікує його дії:
- за ч. 2 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент спричинення, що спричинило смерть потерпілого;
- за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб;
- за ч. 4 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя особи, яка зазнала нападу, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.
На думку суду, вина ОСОБА_12 повністю доведена та його дії кваліфікує:
- за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, що не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.
Крім того, кваліфікуючі дії обвинуваченого ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 121 КК України суд приймає до уваги Правовий висновок Верховного Суду України у справі про перегляд судового рішення з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції норми частини другої статті 121 КК України щодо подібних суспільно небезпечних діянь від 07.07.2015 року та вважає, що оскільки ОСОБА_11 наносячи удари ножем потерпілому ОСОБА_15 у стегно та гомілку, достеменно усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачав наслідки настання шкоди для здоров`я потерпілого в наслідок спричинення ударів по тілу останнього ножем, тобто обвинувачений повинен нести кримінальну відповідальність за наслідками вчинення своїх дій.
Призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями пунктів 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченим покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети кари, виправлення і запобігання вчиненню винними та іншими особами нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним, (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 року).
Частиною 2 статті 65 КК України встановлено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до ст.ст. 3 і 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Право на життя є невід`ємним правом людини. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.
Згідно з п.п. 2, 3, 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику застосування судами кримінального покарання» більш сурове покарання особам, скоївшим злочин на ґрунті пияцтва та наркоманії, за наявності рецидиву, у складі злочинних груп та менш сурове покарання може призначатися особам, які щиросердно розкаялись у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, при цьому враховується стадія здійснення злочину, кількість епізодів, роль кожного із співучасників, характер та ступінь тяжкості наслідків, які настали.
При вирішенні питання про призначення обвинуваченим виду та міри покарання, суд приймає до уваги конкретні обставини скоєного, ступінь тяжкості вчинених злочинів, характер і ступінь їх суспільної небезпеки, сукупність всіх характеризуючих обставин: обстановку, мотив і спосіб вчинення злочинного діяння, наслідки, які настали, в тому числі у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_15 .
Так, при призначенні ОСОБА_11 покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєних злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким та особливо тяжким злочинами, обставини справи, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, в тому числі за скоєння злочинів проти життя та здоров`я особи, корисливих злочинів та злочинів проти власності, на диспансерному обліку в Запорізькому наркологічному диспансері та Запорізькій психіатричній лікарні не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, не має стійких соціальних зв`язків. Судом також враховується той факт, що ОСОБА_11 , будучі засудженим за вчинення тяжкого та особливо тяжкого злочинів, після реального відбування покарання у вигляді позбавлення волі, відповідних висновків для себе не зробив та через нетривалий проміжок часу після звільнення знову вчинив тяжкий та особливо тяжкий злочини.
Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_11 , відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено. Обставини, що обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Беручи до уваги вищевикладене, з урахуванням ступеня тяжкості вчинених ОСОБА_11 злочинів, даних про його особу, думки прокурора та потерпілого ОСОБА_7 , які просили призначити покарання у вигляді позбавлення волі, суд прийшов до висновку про те, що ці дані в сукупності свідчать про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо тільки в ізоляції від суспільства, оскільки ОСОБА_11 не виявив бажання стати на шлях виправлення та знов продовжив скоювати злочини, а тому єдино адекватним і достатнім для його виправлення є покарання у вигляді позбавлення волі з фактичним відбуттям такого.
Приймаючи до уваги, що злочин, якій інкримінується ОСОБА_11 , вчинений ним до винесення відносно нього вироку Михайлівського районного суду Запорізької області від 12.02.2014 року, суд вважає за необхідне призначити йому покарання за ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 187 КК України, із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України, після чого остаточно призначити покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання за даним вироком та покарання, призначеного за вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 21.02.2014 року.
Згідно вимог ст. 72 КК України, в строк покарання обвинуваченому ОСОБА_11 необхідно зарахувати попереднє утримання під вартою, починаючи з 16.09.2013 року.
При призначенні ОСОБА_12 покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєних злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, обставини справи, особу обвинуваченого, який раніше судимий, в тому числі за скоєння злочину проти власності, на диспансерному обліку в Запорізькому наркологічному диспансері та в Запорізькій психіатричній лікарні не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, позитивно характеризується за останнім місцем роботи, страждає на хронічне захворювання, має на утриманні матір ОСОБА_40 , 1967 року народження, яка страждає на ряд хронічних захворювань та являється інвалідом ІІІ групи, та бабусю ОСОБА_41 , 1942 року народження.
Обставиною, яка пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_12 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає добровільне відшкодування збитків потерпілій. Обставини, що обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Беручи до уваги вищевикладене, з урахуванням тяжкості вчинених ОСОБА_12 злочинів,даних про його особу, думки прокурора та потерпілого ОСОБА_7 , які просили призначити покарання у вигляді позбавлення волі, а також думки потерпілої ОСОБА_8 , яка просила призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі, суд прийшов до висновку, що всі ці дані в сукупності свідчать про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо тільки в ізоляції від суспільства, оскільки ОСОБА_12 не виявив бажання стати на шлях виправлення та знов продовжив скоювати злочини, а тому єдино адекватним і достатнім для його виправлення є покарання у вигляді позбавлення волі з фактичним відбуттям такого на певний строк у межах санкції закону, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Крім того, суд приходить до висновку, що обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_12 не є винятковими і не знижують істотним чином міру тяжкості скоєного злочину, не зменшують суспільну небезпеку злочинів до рівня, що виходить за межі покарання, що виключає застосування до підсудного ст. 69 КК України - призначення більш м`якого покарання, яке передбачено законом.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_12 був засуджений вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 26.06.2013 року до 100 годин громадських робіт. Відповідно до інформації Запорізького РВ КВІ управління ДПтС України в Запорізькій області № 1/18/603 від 05.02.2014 року, в період часу з 07.08.2013 року по 13.09.2013 року включно відпрацював 80 годин громадських робіт, залишилося відпрацювати 20 годин громадських робіт. Беручи до уваги, що злочини, вчинені ОСОБА_12 до відбуття ним покарання за вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 26.06.2013 року у вигляді громадських робіт, суд вважає за необхідне призначити йому покарання за ч. 2 ст. 186 КК України, після чого остаточно призначити покарання на підставі ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання призначеного покарання за даним вироком та покарання, призначеного за вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 26.06.2013 року. При цьому, у відповідності з приписами п.п. «г» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України невідбуте покарання у вигляді 20 годин громадських робіт за вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 26.06.2013 року перевести у більш суворий вид покарання у виді позбавлення волі у співвідношенні вісім годин громадських робіт відповідають одному дню позбавлення волі, що становить 2,5 доби.
Згідно вимог ст. 72 КК України, в строк покарання обвинуваченому ОСОБА_12 необхідно зарахувати попереднє утримання під вартою, починаючи з 16.09.2013 року.
Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.
Вирішуючи питання про цивільний позов ОСОБА_7 , який було уточнено в ході судового розгляду справи, про стягнення з обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 матеріальної шкоди в розмірі 9755 гривень, проти якого обвинувачені заперечували у повному обсязі, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України, за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Так, згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», при розгляді цивільного позову в кримінальній справі з питань, не врегульованих КПК, суд може керуватися відповідними нормами ЦПК.
Водночас, за змістом ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Цей же принцип змагальності сторін, що передбачає самостійне обстоювання сторонами кримінального провадження їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів, свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості закріплений і в ст. 50 КПК України.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
З огляду на те, що цивільний позов підтверджений належними та допустимими доказами і витікає з суті обвинувачення, колегія суддів приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі, але при цьому суд приймає до уваги характер та ступінь участі кожного з обвинувачених у вчинені злочину, а тому, застосовуючи принцип дольової відповідальності, приходить до висновку про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_11 матеріальної шкоди в розмірі 7000 гривень, а ОСОБА_12 2755 гривень.
Вирішуючи питання про відшкодування процесуальних витрат, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються із витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.
Згідно зі ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні за залучення експертів на проведення судово криміналістичної експертизи складають 367 гривень 80 копійок.
Вищезазначені процесуальні витрати документально підтверджені у матеріалах кримінального провадження.
Отже, в порядку ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на користь держави витрати на залучення експерта, оскільки відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України зазначені витрати стягуються з обвинуваченого у разі ухвалення обвинувального вироку на користь держави, а не на користь науково-дослідного експертно-криміналістичного центру.
Доля речових доказів і документів по даному провадженню підлягає вирішенню відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 366-371, 373-376, 395 КПК України, колегія суддів, -

ОСОБА_13 визнати винним у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 187 КК України, та призначити йому покарання:
- за ч. 2 ст. 121 КК України у вигляді 9 (дев`яти) років позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі;
- за ч. 4 ст. 187 КК України у вигляді 10 (десяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
Згідно з ч. 1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_11 покарання шляхом поглинення менш суворого більш суворим у вигляді 10 (десяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання за даним вироком та покарання, призначеного за вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 12.02.2014 року, остаточно призначити покарання ОСОБА_11 у вигляді 11 (одинадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_11 - залишити без змін.
Строк відбуття покарання ОСОБА_11 рахувати з моменту його фактичного затримання 16 вересня 2013 року, зарахувавши у строк відбування покарання час перебування останнього під вартою в період з 16.09.2013 року по 21.07.2015 року.
ОСОБА_14 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років 10 (десяти) місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України остаточно призначити ОСОБА_12 покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання покарання, не відбутого за вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 26.06.2013 року у вигляді 4 (чотирьох) років 10 (десять) місяців 1 (одного) дня позбавлення волі.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_12 - залишити без змін.
Строк відбуття покарання ОСОБА_12 рахувати з моменту його фактичного затримання 16 вересня 2013 року, зарахувавши у строк відбування покарання час перебування останнього під вартою в період з 16.09.2013 року по 21.07.2015 року.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 7000 (сім тисяч) гривень.
Стягнути з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 2755 (дві тисячі сімсот п`ятдесят п`ять) гривень.
Стягнути з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на користь держави процесуальні витрати у розмірі по 183 (сто вісімдесят три) гривні 90 копійок з кожного за залучення експертів на проведення судової експертизи волокон та волокнистих матеріалів № 210 від 13.09.2013 року.
-мобільний телефон «Samsung Wave 2 GTS 8530», імей НОМЕР_3 , переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_8 залишити потерпілій ОСОБА_8 за належністю;
-диск з записами камер відеоспостереження, встановлених по вул. Складській, буд. № 8-в в м. Запоріжжі що знаходиться в матеріалах кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження;
-мобільний телефон марки «Nokia Х1-02» у корпусі чорного кольору, імей НОМЕР_4 , переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_7 залишити потерпілому ОСОБА_7 за належністю;
-рюкзак, зеленого кольору, з викруткою і молотком, майку, сорочку, кофту, штани, труси, туфлі, що передані на відповідальне зберігання у камеру речових доказів Комунарського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області передати потерпілому ОСОБА_7 ;
-кофту спортивного типу, сірого кольору, з капюшоном, джинсові брюки, синього кольору, кофту, сірого кольору, що передані на відповідальне зберігання у камеру речових доказів Комунарського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області повернути за належністю;
-мікрооб`єкти, вилучені з обох кистей рук трупу на дві світлі дактоплівки; марлевий тампон зі змивом речовини бурого кольору, марлевий тампон з контрольним змивом та контрольний зразок марлі до нього; двоє полімерних стаканчиків і порожню полімерну пляшку з нашаруванням речовини бурого кольору; марлеві тампони зі змивами з рук ОСОБА_15 , зразки крові ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , волосся, зрізи вільних кінців нігтьових пластин пальців кистей обох рук ОСОБА_15 ,що передані на відповідальне зберігання у камеру речових доказів Комунарського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області знищити.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суду м. Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3