Провадження №11-кп/772/759/2015
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 серпня 2015 рокум. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого: ОСОБА_2 ,
суддів : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі: ОСОБА_5 ,
з участю:
прокурора - ОСОБА_6 ,
представника потерпілого
адвоката - ОСОБА_7 ,
потерпілої - ОСОБА_8 ,
захисника обвинуваченої
адвоката - ОСОБА_9 ,
обвинуваченої - ОСОБА_10 ,

розглянувши «06 » серпня 2015 року у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 та потерпілої ОСОБА_8 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 12 червня 2015 року, яким
ОСОБА_10 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Вінниці, громадянка України, освіта вища, працююча завідуючою лабораторії ЦПМСД № 3, заміжня, проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

визнана винною за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнена від відбування основного покарання з іспитовим строком на 1 рік. Відповідно ч.1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_10 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції; повідомляти кримінально - виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально виконавчій інспекції.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь Вінницької міської ради (міського бюджету м. Вінниці) 7504 (сім тисяч п`ятсот чотири) грн. 18 коп. в рахунок відшкодування витрат КЗ «Міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» на лікування потерпілої; на користь держави 884 (вісімсот вісімдесят чотири) грн. 16 коп. вартості проведення криміналістичних досліджень; на користь потерпілої ОСОБА_8 1500 (одну тисячу п`ятсот) грн. витрат на правову допомогу та 20000 (двадцять тисяч) грн. моральної шкоди,-
в с т а н о в и в :
Згідно вироку суду першої інстанції, 12.06.2014 р. біля 17.00 год. ОСОБА_10 керуючи технічно справним автомобілем марки «Опель», д.н. НОМЕР_1 рухаючись правою смугою проїзної частини вул. Келецька в м. Вінниці в напрямку вул. Пирогова в районі перехрестя з вул. Ф. Кона, не переконалась, що перед передньою частиною автомобіля марки «Тойота», який зупинився у лівій смузі руху в попутному напрямку перед нерегульованим пішохідним переходом, зліва-направо проїзну частину перетинала пішохід ОСОБА_8 та не надала перевагу в русі останній, продовжила свій рух, внаслідок чого, з необережності, допустила наїзд на неї.
Внаслідок даної пригоди пішохід ОСОБА_8 згідно з висновком експерта № 1209/1295 від 27.08.2014 р. отримала тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми тіла: закрита черепно-мозкова травма перелом кісток склепіння черепа з переходом на основу (правої тім`яної і скроневої кісток, правої стінки основної пазухи), перелом нижнього краю правої орбіти, латеральної стінки правої очниці з незначним зміщенням та порушенням цілісності правої гайморової пазухи, забій головного мозку середнього ступеню з геморагічними вогнищами забоїв в тім`яній та скроневій долях справа, забій м`яких тканин правої половини обличчя, пара орбітальна гематома справа, садно підборіддя; забій грудної клітини , садна правої половини передньої черевної стінки, обох колінних суглобів. Дані тілесні ушкодження належать до тяжких тілесних ушкоджень, оскільки переломи кісток склепіння і основи черепа являлись небезпечними для життя в момент спричинення.
Таким чином, ОСОБА_10 порушила вимоги п. п. 18.1, 18.4 правил дорожнього руху України, згідно з якими водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитись, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека; якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитись і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека. Порушення вимог Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_10 стоїть в причинному зв`язку з наслідками.
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_12 не оспорюючи правильність кваліфікації кримінального правопорушення та доведеність вини, ставить питання про скасування вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 12.06.2015 щодо ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 286 КК України у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції ухвалюючи вирок в порушення вимог закону про кримінальну відповідальність у резолютивній частині вироку не зазначив рішення про призначення або не призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами передбаченого санкцією ч.2 ст. 286 КПК України. Крім того, при призначенні обвинуваченій покарання суд не в повній мірі виконав вимоги ч.2 ст. 65 КК України, безпідставно визнав у вирокові обставину, яка пом`якшує покарання часткову оплату лікування потерпілої, внаслідок чого призначив їй м`яке основне покарання.
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_8 ставить питання про зміну вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 12 червня 2015 року, відносно ОСОБА_10 , та просить застосувавши до неї додаткову міру покарання в виді позбавлення водійських прав та задоволення її цивільного позову в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не взяв до уваги те, що ОСОБА_10 не визнала своєї вини. Внаслідок ДТП вона ОСОБА_8 втратила працездатність, однак суд не взяв до уваги надані нею документи (виписки з історії хвороби, лікарняні листки) та інші документи, формально підійшов до визначення розміру моральної і матеріальної шкоди.
Заслухавши доповідача, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора , просив скасувати вирок Вінницького міського суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості, потерпілу ОСОБА_8 , яка підтримала свою апеляційну скаргу та скаргу прокурора просила їх задовольнити, представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 , яка підтримав апеляційну скаргу потерпілої, та не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора, адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченої ОСОБА_10 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілої, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_8 та прокурора ОСОБА_11 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_10 в кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.286 КК України, за обставин викладених у вироку відповідають фактичним обставинам справи.
Ці висновки ґрунтуються на обставинах подій показах свідків, потерпілої та висновках експертизи, які ніким не оспорюються, а тому зазначені обставини перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.
Судом першої інстанції вірно кваліфіковано дії обвинуваченої ОСОБА_10 за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.
Твердження прокурора в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції ухвалюючи вирок в порушення вимог закону про кримінальну відповідальність у резолютивній частині вироку не зазначив рішення про призначення або не призначення додаткового покарання передбаченого санкцією ч.2 ст. 286 КПК України, є законним і обґрунтованим.
Так, санкцією ч.2 ст. 286 КК України за якою кваліфіковано дії обвинуваченої ОСОБА_10 передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Відповідно до роз`яснень, наведених у п.п. 17, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», рішення про позбавлення права обіймати певні посади або займатись певною діяльністю має бути чітко сформульоване в резолютивній частині вироку, щоб не виникло жодних сумнівів під час виконання останнього; позбавлення права керувати транспортними засобами може бути призначене судом як додаткове покарання незалежно від того, що особа вже позбавлена такого права в порядку адміністративного стягнення.
Таким чином, суд першої інстанції при ухваленні вироку неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність і в резолютивній частині вироку не навів рішення про призначення або не призначення додаткового покарання, яке б відповідало змісту санкції ч. 2 ст. 286 КК України.
Разом з тим, апеляційний суд не погоджується з доводами прокурора, щодо невідповідності призначеного обвинуваченій ОСОБА_10 основного покарання.
Так, при обрання виду і міри покарання суд першої інстанції призначив покарання у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, при цьому взяв до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої ОСОБА_10 яка вчинила тяжкий злочин з необережності, до кримінальної відповідальності притягується вперше, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину, частково відшкодувала(оплатила) потерпілій витрати на лікування, що відповідає вимогам ст.ст. 65, 66 КК України.

Суперечать фактичним обставинам і висновкам суду викладених у вирокові, доводи потерпілої в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_10 фактично не визнала своєї вини.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження і встановлено вироком суду першої інстанції, обвинувачена ОСОБА_10 вину визнала частково, при цьому не заперечуючи факту наїзду на потерпілу, вважала що остання вибігаючи із за автомобіля, що був ліворуч, також була необачною.
Не підлягають задоволенню й вимоги потерпілої в апеляційній скарзі про задоволення у повному обсязі її цивільного позову виходячи з наступного.
Так, потерпілою ОСОБА_13 під час досудового розслідування було заявлено до обвинуваченої цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 5972 грн. та моральної шкоди в сумі 50000 грн.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження і мотивовано про це зазначено у вирокові суду, потерпілою ОСОБА_13 на підтвердження заявлених позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції не було надано документальних доказів щодо розміру понесених нею витрат на лікування, відповідного документального підтвердження тієї обставини, що інвалідність вона отримана внаслідок вчиненого відносно неї кримінального правопорушення, та не надано документальних доказів тієї обставини, що її звільнено з роботи через отриману травму яку вона отримала внаслідок ДТП.
Обґрунтовано вказав суд першої інстанції у вирокові й на те, що потерпіла не мотивувала розмір моральної шкоди в сумі 50000грн., тому суд приймаючи рішення в цій частині виходячи з характеру вчиненого злочину, фізичних та моральних страждань потерпілої, ступені винуватості обвинуваченої та її ставлення до вчиненого, виходячи з вимог розумності та справедливості, правильно задовольнив ці вимоги частково, стягнувши на її користь з ОСОБА_10 20000 грн.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить висновку, що виправлення обвинуваченої можливе без ізоляції від суспільства, однак вважає за необхідне призначити ОСОБА_10 додаткову міру покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Керуючись ст. ст. 404, 405,409,414,420 КПК України, апеляційний суд ,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 та потерпілої ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 12 червня 2015 року відносно ОСОБА_10 обвинуваченої за ч.2 ст. 286 КК України скасувати в частині призначеного покарання.
ОСОБА_10 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.
На підставі ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_10 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Врешті вирок залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

З оригіналом вірно: