АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/444/15 Справа № 175/4694/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Дніпропетровської області
у складі головуючого- судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі- ОСОБА_5
за участю обвинуваченого- ОСОБА_6
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Дніпропетровська, раніше судимого:
-12 лютого 2010 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, на підставі вимог ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки, з покладенням на нього відповідно до вимог ст.76 КК України певних обов`язків,-
В С Т А Н О В И Л А:
В апеляції та доповненні до неї /а.с.51, 68 т.2/ обвинувачений ОСОБА_6 , стосовно якого винесено обвинувальний вирок та призначено покарання за ч.1 ст.185 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі; за ч.2 ст.185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, згідно з вимогами ст.71 КК України, ч.3 ст.78 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 12 лютого 2010 року і остаточно призначено покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 - 2480 гривень в рахунок матеріальної шкоди; на користь ОСОБА_10 - 230 гривень в рахунок матеріальної шкоди, вирішена доля речових доказів, просить вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2014 року частково змінити, оскільки на його думку він є надто суворим, пом`якшити покарання, врахувавши при цьому наступні обставини: з`явлення із зізнанням, щире каяття, визнання вини у повному обсязі, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування матеріальної шкоди потерпілому.
В зміненій апеляційній скарзі заступник прокурора Дніпропетровської області прохав вирок суду першої інстанції змінити в частині призначення покарання, через неправильне застосування судом вимог закону України про кримінальну відповідальність, оскільки суд безпідставно, при застосуванні вимог ст.71 КК України, в порушення вимог ч.3 ст.55 КК України, призначив додаткове покарання у виді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на 3 роки, яке на час постановлення вироку було відбуте ОСОБА_6 , тому посилання на вказане вище покарання підлягає виключенню.
В судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 підтримав свої апеляційні вимоги, пояснивши, що не оскаржує фактичні обставини справи та кваліфікацію його дій, прохав лише пом`якшити йому покарання з урахуванням викладених ним у апеляційній скарзі обставин.
Прокурор, яка приймала участь у розгляді справи апеляційної інстанції, підтримала змінену апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області, стосовно апеляції обвинуваченого- прохала залишити її без задоволення, мотивуючи тим, що обвинувачений раніше був засуджений, скоїв злочин у період іспитового строку і суд першої інстанції призначив йому мінімально можливий у даному випадку строк покарання з урахуванням вимог ст.71 КК України.
Стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції винесено обвинувальний вирок за те, що він, в період іспитового строку вчинив умисний злочин, а саме в період з 21 листопада 2011 року по 16 грудня 2011 року, більш точної дати в ході слідства не вдалося виявити можливим, прибув до домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи в якому, таємно, умисно з корисливих спонукань, викрав 31 саджанець беріз, які належать потерпілій ОСОБА_9 , заподіявши при цьому потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 2480 гривень.
Крім того, в період з 27 грудня 2011 року по 31 грудня 2011 року, більш точної дати встановити слідству не вдалося можливим, ОСОБА_6 , приблизно о 21 годині, прибув до домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи в якому, таємно, умисно, з корисливих мотивів, повторно, викрав 4 саджанця беріз, котрі належать потерпілому ОСОБА_10 , заподіявши при цьому потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 320 гривень.
Заслухавши суддю-доповідача, сторони, частково дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляцій та матеріали справи, колегія суддів приходить до слідуючого висновку, що апеляція обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, а апеляція прокурора- задоволенню у повному обсязі виходячи з наступного.
Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження, за згодою учасників судового провадження, які вважали недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, розглянуті в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.
Висновки суду першої інстанції про винність ОСОБА_6 у скоєнні кримінальних правопорушень, за які він засуджений, кваліфікація його дій за ч.1 КК України- таємне викрадення чужого майна (крадіжка) та ч.2 ст.185 КК України- таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, учасниками судового провадження не оспорюються, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.394 КПК України та ст.404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Що стосується виду та міри покарання, обраної обвинуваченому ОСОБА_6 колегія суддів виходить з наступного.
Як витікає з вимог ст.65 КК України суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , стосовно якого ухвалено обвинувальний вирок, судом першої інстанції були в повній мірі дотримані вимоги вказаних статей кримінального закону, врахована як тяжкість скоєних ним злочинів, які відносяться до категорії середньої тяжкості, так і особа винного, який раніше є судимим, має непогашену судимість, скоїв злочин у період іспитового строку, характеризується за місцем проживання та роботи позитивно, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, так і обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого- повне визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття, а також хоча й не вказав, але фактично врахував такі обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, як з`явлення із зізнанням та часткове відшкодування завданої шкоди і, виходячи з цього, обґрунтовано прийшов до висновку, що менш суворий вид та розмір покарання з числа передбачених за скоєні злочини буде недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів, призначив основне покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі, вид та розмір якого, з урахуванням вимог ч.1 ст.70 КК України, відповідає вимогам як ст.50 КК України, так і ст.65 КК України.
Однак призначаючи додаткове покарання обвинуваченому у виді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на 3 роки при застосуванні вимог ст.71 КК України, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність й призначив обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, яке є явно несправедливим через суворість.
Так відповідно до вимог ч.3 ст.55 КК України строк додаткового покарання обчислюється з моменту набрання законної сили вироком.
Оскільки вирок Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 12 лютого 2010 року /а.с.120-122 т.1/, яким ОСОБА_6 було засуджено за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з призначенням додаткового покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки і на підставі вимог ст.75 КК України від відбування основного покарання ОСОБА_6 було звільнено з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки, з покладенням на нього відповідно до вимог ст.76 КК України певних обов`язків, набрав чинності 01 березня 2010 року /а.с.113 т.1/, на день винесення оскаржуваного вироку, тобто за станом на 25 листопада 2014 року обвинувачений ОСОБА_6 відбув призначене йому за попереднім вироком додаткове покарання, вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2014 року в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , на підставі вимог п.1) ч.1 ст.408 КПК України, п.4) ч.1, ч.2 ст.409 КПК України, ст.413 КПК України, ст.414 КПК України, слід змінити, виключивши з вказаного вироку посилання суду першої інстанції на призначення додаткового покарання засудженому ОСОБА_6 у виді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на ТРИ роки, залишивши в решті вказаний вирок суду без змін, оскільки призначене основне покарання за сукупністю вироків з застосуванням вимог ст.71 КК України, в межах майже мінімально можливого в даному випадку, повністю, на переконання колегії, відповідає вимогам ст.50 КК України та ст.65 КК України.
Даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних порушень вимог норм кримінального процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування вироку, по справі не встановлено, не вказують на такі порушення і сторони в своїх апеляціях.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.376 ч.2 КПК України, ст.404 КПК України, п.2) ч.1 ст.407 КПК України, п.1) ч.1 ст.408 КПК України, п.4) ч.1, ч.2 ст.409 КПК України, ст.413 КПК України, ст.414 КПК України,ст.418 КПК України, ст.419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2014 року відносно ОСОБА_6 - в частині призначення покарання змінити.
Виключити з вказаного вироку посилання суду першої інстанції на призначення додаткового покарання засудженому ОСОБА_6 у виді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на ТРИ роки.
Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.1 ст.185 КК України- до ДВОХ років позбавлення волі, за ч.2 ст.185 КК України- до ТРЬОХ років позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання біль суворим вважати засудженим- до ТРЬОХ років позбавлення волі, згідно вимог ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 12 лютого 2010 року у виді ОДНОГО місяця позбавлення волі і остаточно вважати засудженим ОСОБА_6 до П`ЯТИ років ОДНОГО місяця позбавлення волі.
В решті вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2014 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.
Апеляцію обвинуваченого ОСОБА_6 - задовольнити частково.
Змінену апеляцію заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 - задовольнити.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим ОСОБА_6 , який утримується під вартою- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Повний текст ухвали буде оголошений 24 лютого 2015 року о 16 годині 45 хвилин.
Судді:
ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4