Справа № 1-2/11 Провадження №11/0390/213/2012
Головуючий у 1 інстанції:Шумський А.А.
Категорія:ч.2 ст. 365, ст. 386 КК України
Доповідач: Силка Г. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2012 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду кримінальних справ
апеляційного суду Волинської області в
складі:

головуючого-судді Силки Г.І.,

суддів -Хомицького А.М., Матвієнко Н.В.,

при секретарі - Уманській Л.С.,

з участю прокурора -Старчука В.М.,

потерпілого -ОСОБА_2, представника
потерпілого ОСОБА_3 -ОСОБА_4,

підсудного - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
зсіданні в м. Луцьку кримінальну справу
за апеляціями підсудного ОСОБА_5 та
його захисника ОСОБА_6 на вирок
Іваничівського районного суду від 15
березня 2011 року, яким ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя
АДРЕСА_1, громадянина України, з вищою
освітою, працював до затримання
начальником сектору карного розшуку
Горохівського РВ УМВС України у
Волинській області, одруженого, на
утриманні має одну неповнолітню
дитину, не судимого, засудженого за:

- ч.2 ст. 365 КК України на шість років
позбавлення волі з позбавленням права
обіймати посади в органах внутрішніх
справ строком на два роки,

- ст. 386 КК України на шість місяців
арешту.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом
поглинення менш суворого покарання
більш суворим ОСОБА_5 остаточно
визначено покарання у виді позбавлення
волі строком на шість років з
позбавленням права обіймати посади в
органах внутрішніх справ строком на
два роки.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_5
залишено попередню -тримання під
вартою до набрання вироком законної
сили. Строк відбування покарання
ОСОБА_5 визначено рахувати з 14 лютого 2011
року з моменту взяття під варту.

Цивільний позов прокурора Волинської
області в інтересах Горохівської ЦРЛ
задоволено повністю. Стягнено в
користь Горохівської ЦРЛ з ОСОБА_5 1233
грн. 40 коп. витрат на лікування
потерпілих від злочину.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про
відшкодування моральної шкоди
залишено без розгляду.

Клопотання ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10 про відшкодування
судових витрат пов'язаних із проїздом
залишено без розгляду.

Вирішено долю речових доказів, -

В С Т А Н О В И Л А:

За даним вироком ОСОБА_5 визнано винним
та засуджено за те, що він 03 березня 2009
року, приблизно о 18 годині, обіймаючи
посаду старшого оперуповноваженого
сектору карного розшуку Горохівського
РВ УМВС України у Волинській області,
будучи представником влади, тобто
службовою особою, в приміщенні
службового кабінету №12 вказаного
райвідділу, перевищив надані йому
службові повноваження, передбачені
ст.ст. 12, 13, 14 Закону України "Про
міліцію", діючи умисно з метою
отримання від ОСОБА_3 зізнавальних
пояснень про нібито викрадення
останнім матеріальних цінностей,
безпідставно застосував фізичне
насильство щодо ОСОБА_3, завдавши удар
торцем гумової палиці ПГ-73, а після
цього удар кулаком у ліву ділянку
тулуба, в результаті чого потерпілий
отримав ушкодження середнього ступеня
тяжкості. Вказаними діями ОСОБА_5
заподіяв істотну шкоду охоронюваним
законом конституційним правам та
свободам потерпілого щодо поваги до
його гідності та особистої
недоторканості.

Крім того, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_1, який
засуджений цим вироком, будучи
представниками влади, тобто службовими
особами, діючи умисно, спільно з єдиною
метою отримання зізнавальних пояснень
про викрадення мобільного телефону
ОСОБА_2 в період часу з 23 години 22 липня
по 1 годину 23 липня 2009 року в приміщенні
службового кабінету №3 Горохівського
РВ УМВС України у Волинській області,
перевищив службові повноважень як
працівник міліції та, застосовуючи
фізичне та психологічне насильство
щодо ОСОБА_2, завдав йому ряд ударів
руками, ногами та спеціальним засобом -
гумовою палицею ПГ-73 в різні ділянки
тіла, спричинивши останньому легкі
тілесні ушкодження з короткочасним
розладом здоров'я, при цьому нецензурно
висловлювався в його адресу, чим
заподіяв істотну шкоду охоронюваним
законом конституційним правам та
свободам потерпілого щодо поваги до
його гідності та особистої
недоторканості.

Після того, як 8 жовтня 2009 року
прокуратурою Волинської області було
порушено кримінальну справу за фактом
застосування фізичного насильства
щодо ОСОБА_2 ОСОБА_5 вчинив ряд
протиправних дій, які виразились в
умисному перешкоджанні з'явленню
потерпілого до органів досудового
слідства, примушував його до відмови
від давання показань, а також до
давання завідомо неправдивих показань,
погрожуючи розголошенням відомостей,
що будуть ганьбити потерпілого.

Підсудний ОСОБА_5 в своїй апеляції та
доповненні до неї вказує, що він
засуджений необґрунтовано, а вирок є
незаконним, так як висновки суду не
відповідають фактичним обставинам
справи. Посилається на неповноту
дослідження обставин справи досудовим
і судовим слідством, істотне порушення
норм кримінально-процесуального
закону та неправильне застосування
кримінального закону. Зазначає, що суд
при постановленні вироку не вирішив
питання щодо коштів, які в нього
вилучались та не зарахував йому в
строк відбуття покарання три доби,
коли він був затриманий і знаходився в
ІТТ Ківерцівського райвідділу, а також
те, що покарання йому призначено без
врахування даних про його особу.
Просить вирок суду скасувати, а справу
направити для проведення додаткового
розслідування.

Захисник ОСОБА_6 в апеляції та
доповненні до неї посилається на
відсутність прямих доказів винності
ОСОБА_5 у вчинених злочинах,
неправильну оцінку окремих доказів та
неповноту дослідження обставин
справи. Просить вирок скасувати, а
справу направити на новий судовий
розгляд.

Ухвалою колегії суддів Судової палати
у кримінальних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 22 грудня 2011 року скасовано
ухвалу апеляційного суду Волинської
області від 21 червня 2011 року відносно
ОСОБА_5 в частині рішення щодо розгляду
апеляцій засудженого ОСОБА_5 та
захисника, а справу в цій частині
направлено на новий апеляційний
розгляд.

Заслухавши доповідача, який доповів
суть вироку суду першої інстанції,
повідомив ким та в якому обсязі він
оскаржений, виклав основні доводи
апеляцій, пояснення підсудного ОСОБА_5,
який змінив свою апеляцію, просить
вирок суду скасувати, а справу
направити на новий судовий розгляд,
представника потерпілого ОСОБА_3 -
ОСОБА_4, який вважає апеляції ОСОБА_5 і
захисника безпідставними, просить
вирок залишити в силі, потерпілого
ОСОБА_2, який вважає вирок суду законним
та покладається на справедливе
рішення апеляційного суду, думку
прокурора про залишення апеляцій без
задоволення, перевіривши матеріали
справи та провівши частково судове
слідство, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляція захисника
задоволенню не підлягає, а апеляція
ОСОБА_5 підлягає задоволенню частково з
таких підстав.

Судом першої інстанції правильно
встановлено фактичні обставини
скоєння злочинів і його висновок про
доведеність винності ОСОБА_5 у
перевищенні влади і службових
повноважень, які супроводжувалися
насильством, застосуванням дій, що
ображають особисту гідність
потерпілих ОСОБА_3 і ОСОБА_2 та в
перешкоджанні з'явленню ОСОБА_2 до
органів досудового слідства,
примушування до відмови від давання
показань, а також до давання завідомо
неправдивих показань, шляхом погрози
розголошення відомостей, що ганьблять
потерпілого, ґрунтується на об'єктивно
досліджених доказах, які всебічно і
повно перевірені судом з дотриманням
вимог кримінально -процесуального
законодавства, яким суд дав належну
оцінку.

Посилання ОСОБА_5 та його захисника в
апеляціях на те, що судом неповно і
однобічно проведено судове слідство, а
висновки суду викладені у вироку не
відповідають фактичним обставинам
справи і містять істотні суперечності,
є непереконливими і спростовуються
сукупністю наявних доказів.

Як показав потерпілий ОСОБА_3, що 03
березня 2009 року в приміщенні кабінету
№12 Горохівського райвідділу міліції,
ОСОБА_5, якого він до цього випадку не
знав, висловлювався нецензурними
словами в його адресу, вимагав у нього
зізнавальні пояснення про нібито
викрадення ним праски і машинки для
стрижки волосся та в присутності
ОСОБА_11 наніс йому удари ручкою
гумової палиці та кулаком руки у лівий
бік грудної клітки. Від ударів ОСОБА_5
він відчув біль з лівої сторони грудей,
а звернувшись в лікарню, в нього було
виявлено перелом ребер. ОСОБА_3 також
підтвердив, що ОСОБА_12 в кабінеті на
вимогу ОСОБА_5 передав останньому 25
гривень.

Аналогічні показання щодо обставин
перебування його 03 березня 2009 року в
кабінеті № 12 Горохівського райвідділу
міліції та заподіяння ОСОБА_5
тілесних ушкоджень давав ОСОБА_3 на
досудовому слідстві при відтворенні з
ним обстановки і обставини події ( т.1
а.с. 217-218).

Про те, що ОСОБА_3 03 березня 2009 року,
вийшовши з райвідділу міліції біля 20
години, скаржився на біль в лівому
боці грудей та розповів, що йому удари
ручкою гумової палиці і кулаком в
кабінеті наніс один із працівників
міліції, який був у цивільному одязі, як
пізніше з'ясувалось - ОСОБА_5
підтвердили свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_8,
які забирали потерпілого з райвідділу
міліції та свідок ОСОБА_7, який зустрів
останнього поблизу будинку. Дані
свідки також ствердили, що вранці 04
березня 2009 року потерпілий був
доставлений в поліклініку
Горохівської районної лікарні, де було
встановлено в нього перелом ребер. Ці
свідки також показали, що до
перебування ОСОБА_3 в міліції останній
не скаржився на болі в лівій стороні
грудей.

Свідок ОСОБА_14 ствердила, що бачила
потерпілого до затримання, скарг на
стан здоров'я він не висловлював.

Свідок ОСОБА_15 - лікуючий лікар
потерпілого підтвердив, що у ОСОБА_3
04.03.2009 року при обстеженні виявлено
перелом ребер, останній пояснював, що
травму отримав 03.03.2009 року в результаті
побиття його працівником міліції.

Про виявлення в ОСОБА_3 перелому ребер
показав і свідок ОСОБА_16
-лікар-рентгенолог. Даний свідок також
підтвердив , що розбіжність між першим
і другим знімком щодо порядку зламаних
ребер пояснюється неякісно зробленим
першим знімком.

Сам же ОСОБА_5 не заперечує обставин
перебування в кабінеті ОСОБА_12 при
відібрання пояснень у потерпілого
ОСОБА_3 ОСОБА_5 при розгляді справи
апеляційним судом також підтвердив, що
в кабінеті ОСОБА_12 останній віддав йому
25 гривень.

Потерпілий ОСОБА_3 . також стверджував,
що удари йому наніс працівник міліції
у цивільному одязі, якому ОСОБА_11
віддав гроші.

Свідок ОСОБА_11 підтвердив про
повернення боргу ОСОБА_5 в своєму
кабінеті в присутності ОСОБА_3

Із протоколу пред'явлення особи для
впізнання та фототаблиць до нього (т.2
а.с. 67-72) вбачається, що потерпілий
ОСОБА_3 впізнав ОСОБА_5, як особу, яка
заподіяла йому тілесні ушкодження в
приміщенні Горохівського райвідділу
міліції. Дана слідча дія проведена
відповідно до вимог ст. 174 КПК України і
підстав вважати її незаконною, про що
зазначає в апеляції ОСОБА_5, колегія
суддів не вбачає.

Висновком судово-медичної експертизи
№ 170 підтверджується заподіяння ОСОБА_3
середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
Виникнення перелому ребер може
утворитись внаслідок удару торцем
гумової палиці, рукою, зжатою в кулак,
при цьому виникнення переломів ребер
могло виникнути як в кожному окремо
взятому випадку, так і в комбінованому
випадку дії сили. Даним висновком
також підтверджується, що переломи
ребер могли бути заподіяні
потерпілому 03.03.2009 року ( т.1 а.с. 257 -258).

Суд, врахувавши пояснення експерта про
обставини складання ним висновків,
показання свідка ОСОБА_16 -
лікаря-рентгенолога та заключення
Волинської обласної клінічної лікарні
про те, що у ОСОБА_3 відмічається
перелом 4,5,6,7 ребер зліва по лопатковій
лінії ( т.1 а.с.252), обґрунтовано прийшов
до висновку про заподіяння ОСОБА_3
середньої тяжкості тілесних ушкоджень
у вигляді переломів 4,5,6,7 ребер зліва по
лопатковій лінії зі зміщення відломків
на 1/4 поперечника кістки без ознак
консолідації, навівши у вироку з цього
приводу переконливі мотиви.

Будь-яких підстав сумніватися у
правдивості показань потерпілого
ОСОБА_3, вищевказаних свідків,
протоколу пред'явлення особи для
впізнання чи висновку судово -
медичної експертизи, на що вказують в
апеляціях ОСОБА_5 і захисник, ні судом
першої інстанції, ні апеляційним судом
не встановлено. Тому судом як першої,
так і апеляційної інстанції підставно
було відмовлено ОСОБА_5 в клопотанні
про проведення комісійної судово
-медичної експертизи щодо встановлення
тілесних ушкоджень заподіяних ОСОБА_3
та їх тяжкість.

Про те, що в кабінеті, де відбирали
пояснення у ОСОБА_3 знаходилась сумка
з спецзасобами, в тому числі і гумова
палиця ПГ-73 підтвердив свідок ОСОБА_11

Підставно суд не взяв до уваги
показання свідка ОСОБА_11 в тій частині,
що в його присутності ОСОБА_5 не наносив
удари потерпілому, оскільки цей
свідок є працівником міліції і
зацікавлений у виправданні підсудного
та його показання спростовуються
вищенаведеними доказів.

Вищенаведеними доказами також
спростовуються показання свідка
ОСОБА_17, дані нею в судовому засіданні
про те, що ОСОБА_3 знаходячись у
магазині скаржився на болі в грудях,
які судом не були взяті до уваги і про
що вказує в апеляції ОСОБА_5 Як видно з
матеріалів справи даний свідок на
досудовому слідстві неодноразово
змінювала свої показання, що свідчить
про неправдивість її показань у суді.
Крім того, зазначені показання ОСОБА_17
у суді спростовуються її ж
показаннями, даними під час очної
ставки з потерпілим ОСОБА_3, протокол
якої досліджено судом ( т.2 а.с.180 -183), з
якого видно, що ОСОБА_17 підтвердила
відсутність скарг ОСОБА_3 03.03.2009 року
на болі у лівій стороні тулуба.

Не може погодитись колегія суддів із
доводами апеляції ОСОБА_5 про
неадекватне сприйняття подій
потерпілим ОСОБА_3, так як останній має
інвалідність, яка пов'язана з
психічним розладом здоров'я, оскільки
ці доводи суперечать матеріалам
справи. Як видно з довідки Горохівської
РЦЛ ( т.2 а.с.124), Волинської обласної
психіатричної лікарні ( т.2 а.с.126),
медичної довідки про проходження
психіатричного огляду від 01.03.2010 року (
т.2 а.с.209), ОСОБА_3 на обліку в лікарів
психіатрів не перебуває. Згідно огляду
медичних документів на ОСОБА_3 №1546 та
протоколу огляду цих документів,
останньому з 1999 року встановлено
другу групу інвалідності по загальному
захворюванню (т.2 а.с.45). Отже, в органів
досудового слідства та суду не виникло
сумнівів щодо психічної повноцінності
ОСОБА_3, а тому підстав для проведення
судово психолого-психіатричної
експертизи потерпілому ні на
досудовому слідстві, ні при розгляді
справи судом не було.

Не можна вважати також, що судове
слідство проведено неповно, так як
судом не були допитані свідки ОСОБА_18 і
ОСОБА_19, про що вказують в апеляції
апелянти, оскільки показання цих
свідків не мають істотного значення
для правильного вирішення справи.

Свідки ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, як
видно з протоколу судового засідання
підтвердили, що вони у кабінеті ОСОБА_11
не перебували разом із ОСОБА_5 ( т.5 а.с.
319-321, 322, 333). Про те, що в кабінеті
ОСОБА_11 залишався ОСОБА_3 і ОСОБА_5
підтвердили свідки ОСОБА_23 і ОСОБА_24 (
т.5 а.с. 334, 336). Тому посилання ОСОБА_5 в
апеляції на те, що викладені судом у
вироку показання цих свідків не
відповідають дійсності, є
безпідставними.

Наведені докази підтверджують
висновок суду про те, що саме ОСОБА_5, а
не кимось іншим, 03.03. 2009 року в кабінеті
№12 Горохівського райвідділу міліції
було заподіяно ОСОБА_3 середньої
тяжкості тілесні ушкодження і
спростовують посилання в апеляціях
підсудного і його захисника про
непричетність ОСОБА_5 до цього злочину.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 в
перевищенні службових повноважень, із
застосуванням насильства щодо ОСОБА_2
та перешкоджанні з'явленню останнього
до органів досудового слідства і в
примушуванні відмови від давання
показань та в примушуванні даванні
завідомо неправдивих показань
підтверджується показаннями самого
потерпілого. Як пояснив ОСОБА_2, що
знаходячись в кабінеті №3
Горохівського райвідділу міліції 22
липня з 23 години до першої години 23
липня 2009 року він відмовився давати
визнавальні пояснення з приводу
крадіжки телефону, тоді ОСОБА_5 та
ОСОБА_1 обізвали його нецензурними
словами та нанесли ряд ударів руками,
ногами і гумовим кийком по голові,
тулубу, ногах у зв'язку з чим він
перебував на стаціонарному лікуванні
у Горохівській ЦРЛ.

Потерпілий свої показання підтвердив і
під час відтворення з ним обстановки
та обставин події (т.4 а.с.53-80).

Об'єктивність показань ОСОБА_2 щодо
місця, часу та обставин заподіяння йому
тілесних ушкоджень ОСОБА_5 і ОСОБА_1
підтверджується рядом доказів,
досліджених судом. Так, свідок ОСОБА_25
показав, що 23 липня 2009 року після
першої години ночі потерпілий прийшов
з міліції, повідомив, що його побили
працівники міліції і автомобілем його
знайомого ОСОБА_2 відвезли в лікарню.
До цього як ОСОБА_2 вийшов з міліції,
останній будь-яких тілесних ушкоджень
не мав.

Свідок ОСОБА_26 підтвердила, що коли
ОСОБА_2 заходив після неї у кабінет №3
Горохівського райвідділу міліції, то
останній побитий не був.

Про те, що в ОСОБА_2 після повернення
його з районного відділу міліції були
виявлені тілесні ушкодження на голові,
грудній клітці, руках і ногах та
останній знаходився на лікуванні у
районній лікарні підтвердили свідки
ОСОБА_9 і ОСОБА_27 Дані свідки також
показали, що потерпілий вказував, що
тілесні ушкодження йому заподіяли
ОСОБА_5 і ОСОБА_1

Висновком судово -медичної експертизи
встановлено, що у ОСОБА_2 при
поступленні в лікарню виявлено рану
голови, синці обличчя, тулуба та
кінцівок. Встановлено діагноз: закрита
черепно -мозкова травма, струс
головного мозку з астено-вегетативним
синдромом, забійна рана голови, забій
правого ока. Дані тілесні ушкодження
відносяться до легких з короткочасним
розладом здоров'я та не протирічать
відомостям про час заподіяння
ушкоджень ( т.3 а.с. 101 -102).

Як видно з висновку судово -
імунологічної експертизи на аркуші
паперу з поясненнями ОСОБА_2 від 23
липня 2009 року виявлено сліди крові
людини, яка може походити від ОСОБА_2 (
т.3 а.с. 228 -231).

Про те, що після побиття ОСОБА_2 обличчя
останнього було в крові, сліди від якої
залишилися на аркуші паперу з його
поясненнями, підтверджував і сам
потерпілий.

З протоколу огляду документів, а саме
журналу реєстрації хворих
Горохівської ЦРЛ, видно, що 23.07 2009 року
о 2 год. 20 хвилин звернувся ОСОБА_2 з
забійною раною голови та іншими
тілесними ушкодженнями і пояснив, що
його побили працівники міліції ( т.3
а.с.183-184, 186 -189).

Як видно з матеріалів справи та
пояснень судово -медичного експерта,
ОСОБА_2 до нього на обстеження з
направленням прийшов лише 7 вересня 2009
року, а експертизу він проводив по
медичних документах ( т.5 а.с.329, т.3 а.с.33,
101 -102). Тому, враховуючи, що пройшов
значний проміжок часу, після
заподіяння ОСОБА_2 тілесних ушкоджень
і звернення його до судово -медичного
експерта та зникнення медичної
документації з описом тілесних
ушкоджень потерпілого, суд підставно
не взяв до уваги пояснення в суді
судово -медичного експерта про
відсутність на тілі ОСОБА_2 пошкоджень
характерних для спричинення гумовим
кийком.

Будь -яких підстав вважати показання
потерпілого ОСОБА_2 чи показання
вищевказаних свідків неправдивими,
про що зазначає ОСОБА_5 в апеляції, ні
досудовим слідством чи судом першої
інстанції, ні апеляційним судом не
встановлено.

Потерпілий ОСОБА_2 також показав, що
після подачі ним заяви у службу безпеки
та прокуратуру щодо заподіяння йому
тілесних ушкоджень вказаними
працівниками міліції, ОСОБА_5 29 жовтня
2010 року пропонував йому відмовитися
від дачі показань, погрожував
поширенням щодо нього неправдивих
відомостей і знайденням у нього
наркотичних засобів та надав йому
текст заяви у який значилось, що він
оговорив працівників міліції. Боячись
погроз, він підписав надану ОСОБА_5
заяву та власноручно її переписав і
передав останньому.

В матеріалах справи містяться заяви
ОСОБА_2 (т.1 а.с.23-24) про відмову від
попередніх пояснень, які вилучені з
відмовного матеріалу та які, як
ствердив останній, написав під
погрозою ОСОБА_5 На підставі цих заяв
та неправдивих пояснень ОСОБА_28 і
ОСОБА_29 ОСОБА_30 було винесено
постанову про відмову в порушенні
кримінальної справи по факту
заподіяння ОСОБА_2 тілесних ушкоджень.(
т.1 а.с. 22). Дана постанова скасована, як
незаконна 15 березня 2010 року ( т.1 а.с.65 -68).

Наведеними доказами підтверджується
висновок суду першої інстанції про
заподіяння ОСОБА_5 і ОСОБА_1, вирок щодо
якого набрав законної сили, тілесних
ушкоджень потерпілому ОСОБА_2, а також
те, що ОСОБА_5, погрожуючи потерпілому
поширенням щодо останнього
неправдивих відомостей і знайденням у
ОСОБА_2 наркотичних засобів, вчинив
перешкоджання явці потерпілого до
органів досудового слідства, примусив
останнього до відмови від давання
показань та до давання завідомо
неправдивих показань.

Підставно суд не взяв до уваги
показання свідків ОСОБА_31 і ОСОБА_32,
так як показання цих свідків не
відповідають фактичним обставинам
справи, є неправдивими та
спростовуються вищенаведеними
доказами.

Безпідставними та такими, що
спростовуються матеріалами справи, є
посилання в апеляціях ОСОБА_5 та його
захисника на те, що ОСОБА_2 обумовив
підсудного із помсти, так як по
матеріалах останнього потерпілий був
позбавлений права керувати
транспортними засобами та
неодноразово притягувався до
кримінальної відповідальності. Як
видно з повідомлення Горохівського
районного суду, ОСОБА_2 притягувався
14.08.2008 року до адміністративної
відповідальності за ч.1 ст.130КУпАП,
однак не до позбавлення права
керування транспортними засобами, як
зазначає ОСОБА_5, а до штрафу в сумі 260
грн.( т.3 а.с.222), відсутні також і дані
про те, що ОСОБА_2 притягувався до
кримінальної відповідальності, так як
кримінальна справа щодо нього за ст..296
ч.4 КК України в 2003 році була закрита по
ст. ст. 6, 27 КПК України.( т.3 а.с. 324).
Перевірялись дані обставини і
досудовим слідством, але не знайшли
свого підтвердження.

Ні досудовим слідством, ні судом не
встановлено доказів того, що ОСОБА_2
вимагав у ОСОБА_5 гроші, про що
зазначає в апеляції останній і його
захисник. Тому ці доводи є
безпідставними. Як показала свідок
ОСОБА_9, ОСОБА_5 сам пропонував їй 500 грн.
на лікування ОСОБА_2, однак вона
відмовилась. Потерпілий ОСОБА_2 як на
досудовому слідстві, так і в суді
заперечував вимагання ним грошей у
ОСОБА_5

Твердження ОСОБА_5 про порушення судом
першої інстанції його права на захист,
оскільки в його показаннях і
показаннях ОСОБА_1 є розбіжності, а їх
захист здійснював один захисник, не
заслуговують на увагу. Як видно з
матеріалів справи ОСОБА_5 і ОСОБА_1 на
досудовому слідстві заперечували
заподіяння ними тілесних пошкоджень
ОСОБА_2 В судовому засіданні після
допиту потерпілих та свідків по справі
ОСОБА_1 показав, що він наносив удари
ОСОБА_2, а чи заподіював тілесні
ушкодження ОСОБА_2 ОСОБА_5 він не бачив (
т.5 а.с. 364). ОСОБА_5 заперечив нанесення
ним побоїв ОСОБА_2 та пояснив, що,
зайшовши в кабінет побачив шарпанину
між ОСОБА_33 і потерпілим ( т.5 а.с. 368).
Враховуючи наведене, колегія суддів не
вбачає суттєвих розбіжностей у
показаннях ОСОБА_1 і ОСОБА_5 та вважає,
що право останнього на захист у суді
порушено не було.

Вищенаведені докази спростовують
посилання захисника та ОСОБА_5 про
непричетність останнього до
заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_2
та безпідставність засудження ОСОБА_5
за ст. 386 КК України.

Сукупність зібраних у справі та
досліджених доказів свідчить про те, що
суд правильно встановив фактичні
обставини вчинених ОСОБА_5 злочинів та
вірно кваліфікував його дії за ч.2 ст.365,
ст.386 КК України.

Обставин, які б ставили під сумнів
достовірність зібраних у справі
доказів чи правильність висновків суду
про винність ОСОБА_5 у злочинах, за які
його засуджено, також не встановлено.

Колегія суддів не вбачає законних
підстав для скасування вироку і
направлення справи на новий судовий
розгляд чи додаткове розслідування,
про що вказують в апеляціях ОСОБА_5 і
його захисник.

Покарання ОСОБА_5 призначено
відповідно до вимог ст. 65 КК України.
При цьому суд врахував тяжкість
вчинених ним злочинів, обставин, які
обтяжують покарання -вчинення злочину
повторно та щодо особи похилого віку
та дані про його особу, в тому числі і
ті, на які вказує в апеляції підсудний,
а саме позитивні характеристики за
місцем праці і проживання, вперше
притягнення до кримінальної
відповідальності та те, що на його
утриманні знаходиться малолітня
дитина.

Разом з тим, як видно з протоколу
затримання ОСОБА_5 був затриманий 26
січня 2010 року ( т.2 а.с. 79) і звільнений 29
січня 2010 року ( т.2 а.с.133), тому даний
строк підлягає зарахуванню у строк
відбуття ним покарання відповідно до
вимог ст.388 КПК України.

При постановленні вироку не вирішено
судом питання щодо грошових коштів
ОСОБА_5, а саме 877 грн., які були в
останнього вилучені і на які
накладено арешт( т.2 а.с. 80, 102 -103). Тому
колегія суддів вважає за необхідне
запропонувати суду першої інстанції,
зазначене питання вирішити в порядку
ст. ст.409, 411 КПК України.

Отже, апеляція ОСОБА_5 з вказаних
підстав підлягає до часткового
задоволення.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України,
колегія суддів судової палати,

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію захисника ОСОБА_6 залишити без
задоволення, а апеляцію ОСОБА_5
задовольнити частково.

Вирок Іваничівського районного суду
Волинської області від 15 березня 2011
року щодо ОСОБА_5 в частині
кваліфікації його дій і призначеного
покарання залишити без зміни,
зарахувавши йому у строк відбуття
покарання перебування його в ІТТ
Ківерцівського РВ УМВС України у
Волинській області, з 26 по 29 січня 2010
року.

Запропонувати суду першої інстанції в
порядку ст. ст. 409, 411 КПК України
вирішити питання щодо грошових
коштів в сумі 877 грн., на які накладено
арешт і які знаходяться на депозиті
прокуратури Волинської області.

Головуючий

Судді