Ухвала іменем україни 26 серпня 2014 року

м. КиївКолегія суддів Судової палати
у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого - судді Солодкова
А.А., суддів:
Щепоткіної В.В., Єленіної Ж.М., з участю
прокурора Голюги В.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні кримінальну справу за
касаційними скаргами прокурора, який
брав участь у розгляді справи судом
апеляційної інстанції, та потерпілого
ОСОБА_1 на вирок Апеляційного суду
Херсонської області від 15 травня 2014
року,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Великолепетиського районного
суду Херсонської області від 22 грудня
2011 року

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянку
України, раніше не судиму,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до
покарання у виді позбавлення волі на
строк 5 років та на підставі ст. 75 КК
України звільнено від відбування
призначеного покарання з
випробуванням з іспитовим строком 3
роки, з покладенням на неї обов'язку,
передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 76 КК
України.

Вирішено питання про судові витрати і
речові докази.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди, а також витрат, пов'язаних
із

наданням правової допомоги, залишено
без розгляду.

Апеляційний суд Херсонської області 15
травня 2014 року вирок місцевого суду в
частині призначення покарання та
звільнення від його відбування з
випробуванням, а також в частині
залишення цивільного позову без
розгляду, скасував та постановив новий
вирок. Призначив ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 286 КК
України покарання у виді позбавлення
волі на строк 5 років і на підставі ст. 79
КК України звільнив її від відбування
призначеного покарання з
випробуванням із встановленням
іспитового строку - до досягнення
донькою засудженої ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, семирічного віку, з
покладенням обов'язків, передбачених п.
3 ч. 1 ст. 76 КК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_1
задовольнив частково та стягнув на
його користь з ОСОБА_2 матеріальну
шкоду в сумі 15 723,62 грн, моральну шкоду -
15 000 грн та витрати на правову допомогу -
1 000 грн.

У решті вирок суду першої інстанції
залишив без зміни.

За вироком суду ОСОБА_2 визнана винною
та засуджена за те, що вона 07 березня 2011
року близько 04.30 год. в с. Рубанівка
Великолепетиського району Херсонської
області в стані алкогольного сп'яніння,
керуючи автомобілем «ВАЗ-21099», д.н.з.
НОМЕР_1, рухаючись по вул. Радянській,
всупереч вимогам п.п. 1.5, 2.1, 2.3, 2.9, 12.1, 12.2,
21.1 Правил дорожнього руху України, не
обрала безпечну швидкість руху,
проявила неуважність, в результаті
чого здійснила наїзд на пішохода
ОСОБА_1, заподіявши йому тяжкі тілесні
ушкодження.

В касаційній скарзі прокурор просить
вирок суду апеляційної інстанції
скасувати у зв'язку із неправильним
застосуванням кримінального закону,
істотним порушенням
кримінально-процесуального закону та
м'якістю призначеного покарання, а
справу направити на новий апеляційний
розгляд. Як зазначає прокурор, судом
безпідставно застосовано положення ст.
79 КК України без урахування ступеню
тяжкості вчиненого злочину, наслідків
посткримінальної поведінки та даних
про особу засудженої.

Потерпілий ОСОБА_1 у касаційній скарзі
просить вирок апеляційного суду
скасувати, а справу направити на новий
апеляційний розгляд у зв'язку із
м'якістю призначеного покарання. В
обґрунтування наведеного вказує, що
суд у вироку безпідставно врахував як
обставини, що пом'якшують покарання,
щире каяття засудженої, відшкодування
завданої шкоди та сприяння в наданні
потерпілому допомоги на місці ДТП. На
думку потерпілого, суд не дав належної
оцінки тим обставинам, що ОСОБА_2
вчинила злочин, перебуваючи у стані
алкогольного сп'яніння, не маючи
посвідчення водія, вини фактично не
визнала та не розкаялась у вчиненому.

Заслухавши доповідь судді, думку
прокурора, яка не підтримала касаційну
скаргу прокурора, що брав участь у
розгляді справи судом апеляційної
інстанції, просила касаційну скаргу
потерпілого залишити без задоволення,
а судові рішення - без зміни,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи, наведені у скаргах,
колегія суддів не знаходить підстав
для їх задоволення, виходячи з
наступного:

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 395 КПК
України 1960 року касаційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість судового рішення за
наявними у справі і додатково поданими
матеріалами в тій частині, в якій воно
було оскаржено.

Висновки суду щодо фактичних обставин
вчинення ОСОБА_2 злочину, за який її
засуджено, та кваліфікація її дій за
ч. 2 ст. 286 КК України в касаційній скарзі
не оспорюються.

Як убачається з оскаржуваного вироку
апеляційного суду, він постановлений
із дотриманням вимог ст.ст. 332-335, 378 КПК
України 1960 року, є законним і
обґрунтованим. Крім іншого, в ньому
належним чином викладено зміст вироку
суду першої інстанції з формулюванням
обвинувачення, пред'явленого ОСОБА_2 і
визнаного судом доведеним, суть
апеляцій і мотиви прийнятого рішення.

Відповідно до ст. 65 КК України при
призначенні покарання суд повинен
урахувати ступінь тяжкості вчиненого
злочину, особу винного та обставини, що
пом'якшують і обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути
призначене покарання, необхідне й
достатнє для її виправлення і
попередження нових злочинів.

Покарання згідно з ч. 2 ст. 50 КК України
має на меті не лише кару, а й
виправлення засуджених, а також
запобігання вчиненню нових злочинів як
засудженим, так і іншими особами.

Вирішення судом апеляційної інстанції
питання про призначення ОСОБА_2
покарання відповідає наведеним
приписам Закону.

При цьому, апеляційний суд урахував
ступінь тяжкості, конкретні обставини,
наслідки вчиненого злочину, позицію
потерпілого, особу засудженої, яка до
кримінальної відповідальності
притягується вперше, має на утриманні
двох малолітніх дітей, які мають
незадовільний стан здоров'я, за місцем
проживання характеризується
позитивно, на диспансерному,
наркологічному і психіатричному
обліках не перебуває.

Як обставину, що пом'якшує покарання,
враховано щире каяття і добровільне
часткове відшкодування завданої шкоди,
що підтверджується належними і
допустимими доказами - копіями
розрахункових квитанцій про
здійснення грошових переказів на
адресу потерпілого.

Відповідно до вимог ст. 2 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР
зазначені квитанції є розрахунковими
документами встановленої форми та
змісту на підтвердження перерахування
коштів.

Як обставину, що обтяжує покарання,
враховано вчинення злочину у стані
алкогольного сп'яніння.

Зважаючи на зазначене, суд урахував
обставини, дані про особу засудженої,
на які прокурор та потерпілий
посилаються у касаційних скаргах, та
призначив ОСОБА_2 покарання не в
мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 286 КК
України.

Посилання потерпілого у скарзі в
обґрунтування своїх позицій на частину
визнання засудженою вини під час
досудового слідства та судового
розгляду не ґрунтуються на вимогах
кримінально-процесуального закону.
Така позиція підозрюваного,
обвинуваченого, підсудного є способом
реалізації гарантованого ст. 63
Конституції України, ст.ст. 43, 43-1, 263 КПК
України 1960 року, права на захист і не
може бути враховано як обставина, що
обтяжує покарання.

Призначене ОСОБА_2 покарання, колегія
суддів вважає необхідним і достатнім
для її виправлення, попередження
вчинення нових злочинів та підстав
вважати його м'яким не знаходить.

Оскільки засуджена має малолітню
дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,
звільнення ОСОБА_2 від відбування
призначеного покарання з
випробуванням до досягнення дитиною
семирічного віку ґрунтується на
вимогах ст. 79 КК України.

Враховуючи обставини справи, дані про
особу засудженої та її посткримінальну
поведінку, колегія суддів погоджується
з висновками апеляційного суду про
можливість виправлення ОСОБА_2 без
відбування покарання.

З огляду на викладене, кримінальний
закон застосовано правильно, істотних
порушень вимог
кримінально-процесуального закону не
допущено, а призначене покарання
відповідає тяжкості вчиненого злочину
та особі засудженої, а тому касаційні
скарги мають бути залишені без
задоволення, а вирок апеляційного суду
- без зміни.

Керуючись ст.ст. 394-396 КПК України 1960
року, п. 11, 15 розділу XI КПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційні скарги прокурора, який брав
участь у розгляді справи судом
апеляційної інстанції, та потерпілого
ОСОБА_1 залишити без задоволення, а
вирок Апеляційного суду Херсонської
області від 15 травня 2014 року щодо
ОСОБА_2 - без зміни.

Судді:

А.А. Солодков В.В. Щепоткіна Ж.М. Єленіна