Справа № 752/8605/13-к
Провадження №: 1-кп/752/3/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 травня 2015 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження № 0000252 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України, з освітою вищою, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої:

16.11.2012 року Дніпровським районним судом м. Києва за ст. 185 ч.2, 309 ч.1, з застосуванням ст. 70 КК України, до позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців та, на підставі ст. 75 КК України, звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;

17.07.2013 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч.2 ст.15, ч.2 ст. 185; ч.2 ст. 185 КК України, з застосуванням ст.ст. 70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 7 місяців,

обвинуваченої за ч.2 ст. 185 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, громадянина України, з освітою вищою, приватного підприємця, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого:

11.08.2003 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч.3 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки та, на підставі ст. 75 КК України, звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки;

14.03.2006 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч.3 ст. 185 КК України, з застосуванням ст. 71 КК України, до позбавлення волі на строк 5 років;

21.03.2012 року Деснянським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців та, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитом строком на 2 роки,

обвинуваченого за ч.2 ст. 185 КК України,

з участю сторін та інших учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ;

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ;

адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_8 04.01.2013 року, приблизно о 16 год. 25 хв. знаходилася в приміщенні магазину «CALLIOPLE», що розташований на першому поверсі ТРЦ «Океан Плаза», за адресою: м. Київ, вул. Горького, 176.

Переконавшись що поряд немає сторонніх осіб, та скориставшись тим, що за нею ніхто не спостерігає, вирішила таємно викрасти чуже майно. Реалізовуючи злочинний умисел, взяла з кругоподібної вішалки три чоловічі куртки «Short Jacket Man», кожна вартістю по 299,90 грн., та одну чоловічу куртку «Short Jacket Man», вартістю 399,90 грн., які помістила до поліетиленового пакету та жіночої сумки, які були при ній.

Не провівши оплату, з викраденим товаром на загальну суму 1299 грн.60 коп., який належить ТОВ «Укрмаркетцентр», ОСОБА_8 покинула приміщення магазину.

Тобто, ОСОБА_8 визнається винною за ч.2 ст. 185 КК України, а саме: таємному викраденні чужого майна, вчиненого повторно.

На підтвердження встановлених судом обставин свідчать наступні докази, які суд враховує та бере до уваги.

Так, обвинувачена ОСОБА_8 , після роз`яснення суті обвинувачення, визнавши себе винною, підтвердила вищезазначені обставини. Пояснила, що 04.01.2013 року, не маючи коштів, з приміщення магазину, що в ТРЦ «Океан Плаза», викрала чоловічі куртки. Пізніше її було затримано та куртки вилучено з салону автомобіля, куди вона їх принесла. Крадіжку вчиняла одна. Вину визнає повністю, розкаюється, просить призначивши покарання,звільнити по амністії.

Додатково винність обвинуваченої підтверджується:

протоколом огляду місця події, зокрема приміщення магазину«CALLIOPLE», що розташований на першому поверсі ТРЦ «Океан Плаза», за адресою: м. Київ, вул. Горького, 176;

протоколом огляду місця події, зокрема салону автомобіля ВАЗ 21124 д.н.з. НОМЕР_1 , в салоні якого виявлено куртки;

протоколами визнання та огляду речових доказів, а саме чотирьох чоловічих курток, які під розписку передані на зберігання представнику потерпілого;

показаннями обвинуваченого ОСОБА_9 , який підтвердив ту обставину, що ОСОБА_8 принесла до нього в автомобіль куртки.

Аналіз вищезазначених доказів дає суду підстави прийти до висновку про доведеність винності обвинуваченої у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_8 , суд враховує тяжкість вчиненого злочину, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, особу винної, яка раніше судима, має задовільний стан здоров`я, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, не працює.

Визнання вини, суд визнає обставиною, що пом`якшує покарання.

Обставин, що обтяжують покарання не встановлено.

Ураховуючи обставини справи та особу обвинуваченої, пом`якшуючі та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі.

Однак, з врахуванням того, що злочин обвинувачена вчинила до постановлення попереднього вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 17.07.2013 року, яким її було визнано винною та засуджено за ч.2 ст.15, ч.2 ст. 185; ч.2 ст. 185 КК України, з застосуванням ст.ст.70,71 КК України, до позбавлення волі на строк 2 (два) роки 7 місяців, - остаточне покарання ОСОБА_8 визначити за правилами ст. 70 ч.4 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання, більш суворим.

У строк покарання остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зарахувати обвинуваченій покарання відбуте частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими ст. 72 КК України, та рахувати строк покарання останній з 15 квітня 2013 року (строк зазначений у вироку від 17.07.2013 року).

При ухваленні вироку щодо ОСОБА_8 , обмірковуючи міру покарання, суд також вважає за необхідне вирішити питання, про можливість застосування до неї вимог ст. 2 Закону України «Про амністію в 2014 році» (далі Закон), на чому наполягала обвинувачена.

Так, як зазначено у ст. 2 Закону, звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, крім тих, які підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статті 1 цього Закону, засуджені за будь які злочини, які не поєднані з насильством, небезпечним для життя і здоров`я, якщо вони на день набрання чинності цим Законом відбули не менше однієї чверті призначеного строку основного покарання.

Як визначено в ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від покарання.

ОСОБА_8 , якій слід призначати покарання за сукупністю злочинів, засуджувалася та засуджується за злочини середньої тяжкості не пов`язані з насильством, небезпечним для життя і здоров`я.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, зокрема вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 17.07.2013 року, ОСОБА_8 перебуває під вартою з 15.04.2013 року, тобто, станом на 19.04.2014 року, день набрання чинності Закону України «Про амністію у 2014 році», відбула 1 рік 04 дні, що буде більше однієї чверті строку основного покарання, який має намір призначити суд застосовуючи правила ч.4 ст.70 КК України.

Обставин, які згідно ст. 8 Закону України «Про амністію у 2014 році», ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», є перешкодою для застосування амністії до обвинуваченої, судом не встановлено.

Оскільки у розпорядження суду обвинуваченою та стороною захисту не надано даних про те, що ОСОБА_8 не позбавлена батьківських прав відносно ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що давало би підстави для вирішення питання про можливість застосування до неї ст. 1 Закону України «Про амністію в 2014 році», судом прийнято рішення, про застосування ст. 2 вище зазначеного Закону, що ніяким чином не погіршує становище особи.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід обраний щодо ОСОБА_8 у виді тримання під вартою, змінити на особисте зобов`язання, негайно звільнивши її з під-варти в залі суду.

Що стосується обвинуваченого ОСОБА_9 , за результатами судового розгляду суд прийшов до висновку, що відносно останнього слід ухвалити виправдувальний вирок, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачується, вчинене обвинуваченим.

Так, згідно формулювання обвинувачення, ОСОБА_9 будучи раніше судимим, маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив та знову повторно вчинив злочин при наступних обставинах. Так, він 04.01.2013 року приблизно о 16.24 годині перебуваючи спільно зі своєю знайомою ОСОБА_8 , в приміщенні магазину «CALLIOPLE», що розташований на першому поверсі ТРЦ «Океан Плаза», за адресою: м. Київ, вул. Горького, 176 з метою повторного таємного викрадення чудого майна, з корисливих спонукань, вступив в злочинну змову з останьою. Реалізуючи свій злочиний умисел направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, яке належить TOB "Укрмаркетцентр", а саме: чоловічих зимових курток, ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_8 , зайшовши до одного із залів вище вказаного магазину, де впевнившись в тому, що за їх діями ніхто не спостерігає, згідно відведеної йому ролі почав по черзі знімати з кругоподібної вітрини, вішалки, що містили зимові чоловічі куртки та пердавати їх ОСОБА_8 . В цей час ОСОБА_8 , знаходячись поряд з ОСОБА_9 , діючи умисно, групою осіб, з корисливих спонукань, згідно відведеної їй ролі, отримуючи по черзі від останього куртки, почала їх ховати до жіночої сумки та поліетиленового пакету, який був при ній. Повторно таємно викравши, чуже майно, яке належить TOB "Укрмаркетцентр", а саме: три чоловічі куртки «Short Jacket Man», кожна вартістю по 299,90 гривень та одну чоловічу куртку «Short Jacket Man», вартістю 399,90 гривень, а всього на загальну суму 1299,6 гривень ОСОБА_9 , спільно з ОСОБА_8 з місця вчинення злочину з викраденим майном зникли, чим спричинили TOB «Укрмаркетцентр» матеріальної шкоди на загальну суму 1299,6 гривень. |

Таким чином, як зазначено, ОСОБА_9 , своїми умисним діями, які виразились у таємному викрадені чужого майна, вчиненими повторно, за попередньою змовою групою осіб, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_9 винним себе не визнав. Пояснив, що з ОСОБА_8 тривалий час підтримували товариські стосунки. 04 січня 2013 року на автомобілі ВАЗ рухався по Ленінградській площі в м. Києві. Помітивши ОСОБА_8 зупинився і погодився на її пропозицію підвезти до «Океан Плаза». Коли прибули на місце, він сказав ОСОБА_8 , що якщо не буде клієнтів, він неофіційно таксував, то зачекає її. ОСОБА_13 направилася в торговий центр, а він залишився біля автомобіля, а потім щось купував на першому поверсі ТЦ, але що, не пригадує. Через певний час підійшла ОСОБА_13 з пакетом і поклала його в салон. За нею підійшли 2 чи 3 чоловіки і з салону забрали пакет в якому були куртки, які принесла ОСОБА_14 . Він ніякого відношення до викрадення курток не має. В магазин, про який іде мова в обвинувальному акті, не заходив.

На відео, який переглядали в судовому засіданні, не впізнає себе і ОСОБА_14 . Доказів його вини немає, просить виправдати.

Обвинувачена ОСОБА_8 в судовому засіданні повністю підтвердила показання ОСОБА_9 щодо непричетності до вчинення крадіжки та відмітила, що крадіжку курток з ТЦ вчиняла одна, ОСОБА_15 з нею не було і останній не знав про її наміри вчинити крадіжку. Він лише її підвіз то ТЦ . Після того як вона викрала куртки, принесла їх до нього в автомобіль, де і були затримані. На відеозапису представленому прокурором та переглянутому в суді, себе і ОСОБА_15 не бачить.

Стороною обвинувачення як доказ винності обвинуваченого ОСОБА_15 суду було надано лише письмові докази, які були досліджені, але оскільки вони ніяким чином не підтверджують винність обвинуваченого, суд їх відкидає.

Так, зокрема як доказ обвинувачення, прокурором надано протокол огляду місця події, в якому відображено про вилучення з автомобіля, яким керував ОСОБА_16 , пакета з куртками, Однак, як зазначив обвинувачений і підтвердила обвинувачена ОСОБА_13 саме вона викрала і без відома ОСОБА_15 доставила куртки до автомобіля.

Показання обвинувачених суд бере до уваги і враховує, оскільки вони нічим не спростовані.

Суд також не може погодитися з твердженням обвинувачення, про те, що доказом винності обвинувачених в т.ч. ОСОБА_15 , є відеозапис з камер встановлених в ТЦ. Як засвідчив перегляд вищезазначених записів, зміст яких на досудовому слідстві відображався в протоколі і попередньо був досліджений судом, на них детально видно силуети людей, які переміщаються по торгових залах, проте з наданих зображень, не можливо ідентифікувати осіб, зокрема обвинувачених, їх не міг впізнати і прокурор під час перегляду.

Стороною обвинувачення під час досудового розслідування не проводилися дослідження з залученням фахівців (експертів) на предмет встановлення, що на відеозаписах з камер спостереження, які визнавалися речовим доказом, зображені саме обвинувачені в момент вчинення крадіжки. Ці питання також не піднімалися стороною обвинувачення в ході судового розгляду і не ставилися на вирішення суду.

А тому, запис з камер відео спостереження, суд, враховуючи вищезазначені обставини, відкидає як доказ обвинувачення.

Інших достатніх та переконливих доказів, які би підтверджували винність обвинуваченого долучені матеріали не містять, а додаткових прокурором не надано.

Враховуючи викладене, а також що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, відносно ОСОБА_9 слід ухвалити виправдувальний вирок, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Ураховуючи, що ОСОБА_9 підлягає виправданню, з обвинувачення ОСОБА_8 слід виключити посилання, що остання вчинила злочин за попередньою змовою групою осіб.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_17 , визнати невинуватим у пред`явленному обвинуваченні за ч.2 ст. 185 КК України та його виправдати, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

ОСОБА_18 визнати винуватою та призначити покарання за ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Керуючись вимогами ст. 70 ч.4 КК України, ураховуючи що ОСОБА_8 вчинила злочини до ухвалення попереднього вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 17.07.2013 року, яким її було визнано винною та засуджено за ч.2 ст.15, ч.2 ст. 185; ч.2 ст. 185 КК України, з застосуванням ст.ст.70,71 КК України, до позбавлення волі на строк 2 (два) роки 7 місяців, - остаточне покарання ОСОБА_8 визначити за правилами ст. 70 ч.4 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання, більш суворим у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 7 місяців.

У строк покарання остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зарахувати обвинуваченій покарання відбуте частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими ст. 72 КК України, та рахувати строк покарання останній з 15 квітня 2013 року (строк зазначений у вироку від 17.07.2013 року).

Звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році», як таку, що на день набрання чинності Закону, відбула більше однієї чверті строку покарання призначеного судом.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід обраний щодо ОСОБА_8 у виді тримання під вартою, змінити на особисте зобов`язання, негайно звільнивши її з під-варти в залі суду.

Речові докази:

відеозапис, - залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження;

куртки,- що на зберіганні у представника потерпілого, залишити їм за належністю.

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 діб з дня проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчисляється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити обвинуваченим та прокурору.

Суддя ОСОБА_19