Справа № 359/2521/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/631/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 19 28.05.2015

УХВАЛА
Іменем України
28 травня 2015 року. м. Київ.

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 , за участю прокурора ОСОБА_6 , представника БВК № 119 ОСОБА_7 , розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Бориспільсьького міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2015 року про відмову в задоволенні спільного клопотання адміністрації Бориспільської ВК № 119 та спостережної комісії при Бориспільській районній адміністрації Київської області про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 .

До Бориспільського міськрайонного суду Київської області звернулась адміністрація Бориспільської ВК № 119 за погодженням із спостережною комісією з клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 .

Своє клопотання адміністрація Бориспільської ВК № 119 за погодженням із спостережною комісією обґрунтувала тим, що засуджений відбув 2/3 строку покарання. За час відбування покарання засуджений допустив одне порушення режиму відбування покарання, за що мав стягнення, яке погашене у встановленому законом порядку. В подальшому змінив свою поведінку та зарекомендував себе з позитивної сторони.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2015 року відмовлено в задоволенні спільного клопотання адміністрації Бориспільської ВК № 119 та спостережної комісії при Бориспільській районній адміністрації Київської області про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 .

Судом першої інстанції, як зазначено ухвалі суду, встановлено, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше судимий: вироком Згурівського районного суду Київської області від 30.06.2011 р. за ч. 1 ст. 263 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік. Вироком Згурівського районного суду Київської області від 2 серпня.2013 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України та за сукупністю вироків до 4 років і 4 місяців позбавлення волі. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 3 липня 2014 року на підставі ст. 6 Закону України « Про амністію в 2014 році» засудженому ОСОБА_8 наполовину скорочено невідбуту частину покарання до 1 року 8 місяців 9 днів позбавлення волі з обчисленням строку з 19 квітня 2014 року.

ОСОБА_8 згідно характеристики від 23 вересня 2014 року, яка знаходиться в матеріалах особової справи відмовлено в поданні на застосування до останнього більш м`якого виду покарання, оскільки він не став на шлях виправлення.

При вирішення питання про умовно-дострокове звільнення судом першої інстанції взято до уваги те, що постанови про заохочення застосовані до засудженого практично в період подання клопотання, а також те, що засуджений мав дисциплінарне стягнення.

Не погоджуючись з рішенням суду засуджений подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про умовно дострокове його звільнення від відбування покарання.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що він працював майже з першого дня, як прибув в колонію. Йому повинні були дати ще два заохочення, крім тих, які зазначені в матеріалах кримінального провадження. Щодо відмови у пом`якшенні покарання, то вказує що начальник колонії змусив підписати пусті папери та пообіцяв що все буде добре. Вважає, що своєю поведінкою і працею довів своє виправлення.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив ухвалу суду залишити без змін, а апеляцію засудженого без задоволення, пояснення представника колонії в підтримку поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням ( поданням) прокурора, засудженого, його захисника,законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках встановлених законом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Суд розглядаючи питання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_8 з належною повнотою дослідив та перевірив наявні в матеріалах справи докази, врахував думку прокурора, який заперечував проти задоволення клопотання та відповідно до вимог чинного законодавства дійшов до обґрунтованого висновку про те, що клопотання не підлягає до задоволення, оскільки засуджений не довів своє виправлення, за час відбування покарання мав дисциплінарні стягнення, заохочення отримав перед поданням документів на умовно дострокове звільнення.

Щодо доводів засудженого про те, що він працював майже з першого дня, як прибув в колонію, то вони підтверджуються характеристикою начальника Бориспільської ВК № 119 , яка була врахована судом першої інстанції при вирішення питання про його умовно-дострокове звільнення однак дана обставина не може бути безумовною підставою для задоволення клопотання про умовно дострокове звільнення.

До того ж з матеріалів справи випливає, що засудженому ОСОБА_8 ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 3 липня 2014 року на підставі ст. 6 Закону України « Про амністію в 2014 році» наполовину скорочено невідбуту частину покарання до 1 року 8 місяців 9 днів позбавлення волі з обчисленням строку з 19 квітня 2014 року.

У відповідності до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суді України № 2 від 26.04.2002 року « Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання щодо засудженого, покарання якому було пом`якшено згідно з актом амністії, помилування або за рішенням суду, фактично відбута частина покарання повинна обчислюватися, виходячи з покарання, встановленого актом амністії, помилування або рішенням суду.
Оскільки перебіг покарання у виді позбавлення волі, згідно акту амністії та рішення суду, у ОСОБА_8 починається з 19 квітня 2014 року, то на час розгляду справи у суді ОСОБА_8 невідбуто 2/3 частини покарання, а тому відсутні підстави для його умовно-дострокового звільнення від покарання, яке він фактично відбуває.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування чи зміни ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2015 року не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2015 року про відмову в задоволення спільного клопотання адміністрації Бориспільської ВК № 119 та спостережної комісії при Бориспільській районній адміністрації Київської області про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді