АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11кп/778/1158/15 Головуючий в 1 інстанції
Категорія ч.2 ст.286 КК Доповідач ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 червня 2015 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурорів ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

представника потерпілої ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_10 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 березня 2015 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000556 від 19.11.2014 року за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, не працює, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.268 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, на підставі чого призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі, якщо він протягом 1 (одного) року 6 (шести) місяців не вчинить нового злочину.

Відповідно до ст.76 КК України покладено на ОСОБА_8 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти орган кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в орган кримінально-виконавчої інспекції.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати в сумі 589,68 гривень

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому у вигляді особистого зобов`язання залишений без змін.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст.100 КПК України.

Потерпіла ОСОБА_10 не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого і доведеність його вини, у зв`язку невідповідністю призначеного судом внаслідок його м`якості, просить вирок суду скасувати та постановити новий, яким призначити ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді трьох років обмеження волі. Також просить задовольнити цивільний позов і стягнути з ОСОБА_8 на її користь 100 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
З вироку суду вбачається, що 18.11.2014 року близько 11 години 50 хвилин водій ОСОБА_8 , керуючи автомобілем «BMW 525I», реєстраційний номер НОМЕР_1 , стояв біля буд. 25 по вул. Іванова в м. Запоріжжі, за межами лівого краю проїжджої частини, передньою частиною у напрямку вул. 8-го березня в м. Запоріжжі.

В той же час водій ОСОБА_12 , керуючи автомобілем «БОГДАН 211140», реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснював рух по проїжджій частині вул. Іванова, рухаючись з боку вул. Кругової у напрямку вул. 8-го Березня в м. Запоріжжі.

В салоні вказаного автомобіля на передньому пасажирському місці знаходилась пасажир ОСОБА_10 .

Водій ОСОБА_8 при наближенні автомобіля «БОГДАН 211140» під керуванням водія ОСОБА_12 , діючи у порушення вимог п.п. 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України, де сказано:

п.10.1.: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»

п.10.2.: «Виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги - велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає»,

не переконався, що початок руху та виїзд на проїжджу частину буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, почав виїжджати на проїжджу частину вул. Іванова, виконуючи маневр розвороту праворуч, з виїздом на смугу руху автомобіля «БОГДАН 211140» під керуванням водія ОСОБА_12 .

Водій ОСОБА_12 , виявивши маневр розвороту та виїзд на його смугу автомобіля ««BMW 525I»», застосував екстрене гальмування, але не мав технічної можливості уникнути зіткнення.

В результаті порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_8 , сталося зіткнення лівою передньою частиною керованого ним автомобіля ««BMW 525I»» з передньою частиною автомобіля «БОГДАН 211140» під керуванням водія ОСОБА_12 .

В ході дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «БОГДАН 211140» ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження.

Згідно висновку судової медичної експертизи № 5160 від 23.12.2014 року, пасажиру ОСОБА_10 в ході дорожньо-транспортної пригоди були спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритого оскольчатого перелому бокової маси С1 зліва (дужка) зі зміщенням кісткових фрагментів та пошкодженням каналу артерії хребта, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознаками небезпеки для життя в момент спричинення.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 796/14 від 17.12.2014 року в даній дорожній ситуації дії водія автомобіля ««BMW 525I»» ОСОБА_8 не відповідали вимогам пп. 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України, що знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

Водій ОСОБА_8 мав технічну можливість уникнути зіткнення шляхом виконання вимог пп. 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України.

Водій автомобіля «БОГДАН 211140» ОСОБА_12 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем ««BMW 525I»» під керуванням водія ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого, який вважав вирок законним і обґрунтованим; потерпілу яка підтримала доводи апеляційної скарги; висновок прокурора, на переконання якого, вирок є законним і обґрунтованим; колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Колегією суддів апеляційної інстанції, у межах апеляційної скарги, перевірені законність і обґрунтованість вироку. Обсяг обвинувачення, кваліфікація ніким з учасників процесу не оскаржується.

Відповідно ч.2 ст.409 КПК України, підставою для скасування вироку суду першої інстанції може бути неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно п.2 ч.1 ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

На переконання колегії суддів, розмір призначеного ОСОБА_8 покарання в цілому відповідав вимогам ст. 65 КПК України, однак звільнення обвинуваченого від покарання на підставі ст.75 КК України було недоречним.

На думку колегії суддів при ухвалені вироку судом не в повному обсязі було враховано особу винного і ступінь тяжкості скоєного злочину.

Так, відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд, звільняючи ОСОБА_8 від покарання з випробувальним терміном, не врахував рекомендації зазначені в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно яким, якщо враховуючи тяжкість злочину, особу засудженого та інші обставини справи суд дійде висновку про можливість звільнення особи від покарання або не призначення додаткового покарання, то таке рішення суду має бути належним чином мотивоване.

Прийняте судом рішення про звільнення ОСОБА_8 від покарання належним чином не мотивовано.

Судом в недостатній мірі враховано, що ОСОБА_8 скоєно злочин, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого, та наслідки, які настали у результаті нехтування обвинуваченим вимогами Правил дорожнього руху України, а саме спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_12 ..

Також, судом не врахована позиція потерпілої, яка наполягала на призначенні ОСОБА_8 реального покарання у вигляді обмеження волі.

Крім того, судом не враховано те, що обвинувачений до розгляду провадження по суті, фактично не вживав заходів для відшкодування потерпілій матеріальних збитків.

Не обґрунтоване звільнення від призначеного покарання, тобто застосування кримінального закону, який не підлягав застосуванню, є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в цій частині і ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції.

При призначенні покарання ОСОБА_8 колегія враховує відсутність обставин, які обтяжують покарання, обставини, які пом`якшує покарання обвинуваченого, - щире каяття, відсутність даних про те що ОСОБА_8 , раніше притягався до відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України, що на теперішній час він вживає заходи по відшкодуванню збитків потерпілій і те що у нього на утриманні батько похилого віку. Колегія також враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який закон відносить до категорії тяжких злочинів, фактичні обставини вчиненого, зокрема, наслідки злочину - спричинення тяжких тілесних ушкоджень людині, колегія враховує і особу винного, склад його сім`ї та стан здоров`я: ОСОБА_8 раніше не судимий, не одружений, не інвалід, на обліках у лікаря-нарколога, лікаря-психіатра не перебуває, тимчасово не працює, має постійне місце проживання, зареєстроване у встановленому законом порядку, де характеризується позитивно.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про необхідність при призначення покарання застосувати щодо обвинуваченого положення ст.69 КК України та призначити покарання у вигляді трьох років обмеження волі, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Стосовно доводів апеляційної скарги про задоволення цивільного позову слід зазначити що, потерпілою було пред`явлено цивільний позов обвинуваченго проте з матеріалів провадження вбачається що цивільно-правова відповідальність відповідача (обвинуваченого) була застрахована у ПрАт «Страхова Компанія «Уніка», яке за клопотанням позивача залучено до участі у провадженні в якості співвідповідача.

Обов`язки про відшкодування завданої шкоди страховиком випливають не з пред`явленого обвинувачення, а з договірних обов`язків про відшкодування шкоди. Законом України "Про обов`язкове страхуванні цивільної правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01 липня 2004 року передбачено порядок звернення з вимогами про відшкодування шкоди та умов такого відшкодування. Зокрема, одною з умов вирішення питання про відшкодування страховиком шкоди є надання потерпілим обвинувального вироку суду, що набрав законної сили щодо особи, цивільна відповідальність якого застрахована за договором страхування. Цивільні вимоги до обвинуваченого і товариства взаємопов`язані, тому підлягають розгляду в одному провадженні.

Тому суд своєю ухвалою обґрунтовано залишив цивільний позов в рамках кримінального провадження без розгляду і роз`яснив потерпілій її право про звернення із позовом в порядку цивільного судочинства, через що задоволення апеляційної скарги цій частині не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись статями 376, 404, 405, 409, 414, 420 КПК України, колегія суддів

ЗАСУДИЛА:
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 березня 2015 року стосовно ОСОБА_8 , скасувати в частині призначеного покарання і в частині звільнення від покарання.

Призначити ОСОБА_8 за скоєння кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України із застосуванням ст.69 КК України покарання у вигляді 3 років обмеження волі, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Запобіжний захід ОСОБА_8 , до виконання вироку залишити без зміни у виді особистого зобов`язання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 залишити без розгляду.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення.

На вирок може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Копії вироку негайно надати (направити) учасникам провадження.

Головуючий Судді