Ухвала

іменем україни

11 грудня 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Лагнюка М.М.,

суддів Суржка А.В. та
Франтовської Т.І.,

при секретарі Шапулі В.В.,

розглянувши в судовому засіданні
кримінальне провадження №000324
щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, уродженця

с. Ворожба Білопольського району

Сумської області, мешканця АДРЕСА_1,
раніше судимого вироком
Центрально-міського

районного суду м. Горлівки від 28
листопада 2011 року за частиною 2 статті
309 КК України на 2 роки позбавлення волі,
від відбування якого з випробуванням
звільнено на підставі статті 75 КК
України з покладенням обов'язків
відповідно до статті 76 цього Кодексу,

за участю прокурора Вергізової Л.А.,

в с т а н о в и л а:

у касаційній скарзі прокурор, котрий
приймав участь у розгляді
кримінального провадження в суді
апеляційної інстанції, ставить вимогу
про скасування вироку суду апеляційної
інстанції та призначення нового
розгляду кримінального провадження в
суді апеляційної інстанції.
Посилається на неправильне
застосування закону України про
кримінальну відповідальність,
невідповідність призначеного
покарання тяжкості кримінального
правопорушення та особі засудженого та
істотні порушення вимог кримінального
процесуального закону.

На обґрунтування своїх вимог прокурор
вказує на те, що при призначенні
засудженому покарання у мінімальному
розмірі, передбаченого частиною 2
статті 307 КК України, поза увагою
апеляційного суду залишилися тяжкість
кримінальних правопорушень, предмет та
конкретні обставини їх вчинення, не
враховано намагання засудженого
уникнути кримінальної
відповідальності шляхом невизнання
вини та відсутність сприяння їх
розкриттю, а також посередню
характеристику за місцем проживання,
те, що суспільно-корисною працею не
займається, раніше притягувався до
кримінальної відповідальності за
злочини у сфері обігу наркотичних
засобів та в період часу іспитового
строку за які вчинив аналогічні
кримінальні правопорушення.

Також прокурором стверджується про те,
що доводи апеляційної скарги прокурора
в частині призначеного засудженому
покарання судом апеляційної інстанції
не проаналізовані, а висновки щодо їх
незадоволення не вмотивовані.

Вироком Золотоніського міськрайонного
суду Черкаської області від 18 лютого 2014
року ОСОБА_1 визнаний винуватим та
засуджений за частиною 2 статті 307,
частиною 2 статті 309 КК України та йому
призначено покарання за частиною 2
статті 307 КК України у виді позбавлення
волі строком на 6 років, за частиною 2
статті 309 КК України у виді позбавлення
волі строком на 3 роки. На підставі
статті 70 КК України шляхом поглинення
більш суворим покаранням менш суворого
ОСОБА_1 призначено покарання у виді
позбавлення волі строком на 6 років.
Відповідно до статті 71 КК України до
призначеного покарання частково
приєднано невідбуту частину покарання
за вироком Центрально-міського
районного суду м. Горлівки Донецької
області від 28 листопада 2011 року
терміном в 1 місяць та ОСОБА_1 остаточно
призначено покарання у виді
позбавлення волі строком на 6 років 1
місяць.

Згідно з вироком, ОСОБА_1 визнаний
винуватим та засуджений за те, що він 25
серпня 2012 року, перебуваючи в с.
Щербинівка Дзержинського району
Донецької області біля цвинтаря, що
розташований поблизу
загальноосвітньої школи, незаконно
придбав, зірвавши речовину, яка є
особливо небезпечним наркотичним
засобом, обіг якого заборонений -
канабіс. Після чого, переніс за місцем
свого тимчасового поживання по
АДРЕСА_2, де висушив, подрібнив та
поклав до паперового згортка, який
зберігав при собі у кишені до виявлення
та вилучення працівниками міліції.

Крім того, ОСОБА_1 18 лютого 2013 року о 12
годині 30 хвилин, перебуваючи по вул. І.
Франка в м. Золотоноші Черкаської
області, незаконно збув ОСОБА_2
наркотичний засіб - ацетильований опій,
який є особливо небезпечним
наркотичним засобом, обіг якого
заборонений, в перерахунку на суху
речовину масою 0,012 г за кошти в сумі 30
грн.

Він же, повторно 19 лютого 2013 року о 13
годині 00 хвилин, перебуваючи по вул. І.
Франка в м. Золотоноші Черкаської
області незаконно збув ОСОБА_2
наркотичний засіб - ацетильований опій,
який є особливо небезпечним
наркотичним засобом, обіг якого
заборонений, в перерахунку на суху
речовину масою 0,014 г за кошти в сумі 30
грн.

Розглядаючи вирок Золотоніського
міськрайонного суду Черкаської
області від 18 лютого 2014 року за
апеляційними скаргами засудженого,
його захисника та прокурора,
апеляційний суд 27 травня 2014 року
скасував вказаний вирок суду першої
інстанції та ухвалив новий вирок, яким
ОСОБА_1 призначив покарання за частиною
2 статті 307 КК України у виді
позбавлення волі строком на 6 років з
конфіскацією майна, яке є його
особистою власністю, за частиною 2
статті 309 КК України у виді позбавлення
волі строком на 3 роки. На підставі
частини 1 статті 70 КК України шляхом
поглинення менш суворого покарання
більш суворим ОСОБА_1 за сукупністю
злочинів остаточно призначено
покарання у виді позбавлення волі
строком на 6 років з конфіскацією майна,
яке є його особистою власністю.
Відповідно до частини 1 статті 71 КК
України до призначеного покарання
частково приєднано невідбуту частину
покарання за вироком
Центрально-міського районного суду м.
Горлівки Донецької області від 28
листопада 2011 року терміном в 1 місяць та
ОСОБА_1 за сукупністю вироків остаточно
призначено покарання у виді
позбавлення волі строком на 6 років 1
місяць з конфіскацією майна, яке є його
особистою власністю. В решті вирок суду
першої інстанції залишено без зміни.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення прокурора, яка не підтримала
касаційну скаргу прокурора та вважала
постановлені у кримінальному
провадженні судові рішення законними і
обґрунтованими, обговоривши доводи
касаційної скарги та перевіривши
матеріали кримінального провадження,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга прокурора задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Висновки суду щодо фактичних обставин
вчинення ОСОБА_1 кримінальних
правопорушень, за які його засуджено,
та кваліфікація його дій за частиною 2
статті 307, частиною 2 статті 309 КК
України в касаційній скарзі прокурором
не оспорюються та не заперечуються.

Доводи касаційної скарги прокурора про
істотні порушення вимог кримінального
процесуального закону, неправильне
застосування закону України про
кримінальну відповідальність та
невідповідність призначеного ОСОБА_1
покарання тяжкості вчинених
кримінальних правопорушень та його
особі слід визнати неспроможними.

Відповідно до статті 65 КК України при
призначенні покарання суд має
врахувати ступінь тяжкості вчиненого
злочину, особу винного та обставини, що
пом'якшують і обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути
призначене покарання, необхідне й
достатнє для її виправлення та
попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_1 за сукупністю
вироків основне покарання у виді
позбавлення волі строком на 6 років 1
місяць, суд першої інстанції,
враховуючи обставини кримінального
провадження та дані про його особу,
котрий за місцем проживання
характеризується посередньо,
неодноразово притягувався до
кримінальної відповідальності, вчинив
новий злочин у період іспитового
строку та відсутність пом'якшуючих та
обтяжуючих покарання обставин, вважав
можливим його виправлення та
перевиховання в умовах ізоляції від
суспільства.

Апеляційний же суд скасував вирок суду
першої інстанції у зв'язку з
неправильним застосуванням закону
України про кримінальну
відповідальність, що мало прояв у не
призначенні за сукупністю злочинів та
вироків засудженому обов'язкового
додаткового покарання у виді
конфіскації майна, ствердивши розмір
відбування призначеного, у тому числі,
основного покарання такими, що
відповідають ступеню тяжкості
вчинених ним кримінальних
правопорушень, один з яких відноситься
до категорії тяжких, та даним про його
особу.

Призначене апеляційним судом
покарання за сукупністю кримінальних
правопорушень та вироків сумнівів щодо
його правильності та виваженості не
викликає і у колегії суддів, оскільки
всі обставини, які підлягають
врахуванню при призначенні особі
покарання, у тому числі при визначенні
його розміру, оцінюються в сукупності
та одні обставини не можуть домінувати
над іншими або бути визначальними для
суду.

При тому, що саме дані про особу
засудженого, на які посилається
прокурор, разом із ступенем тяжкості
кримінальних правопорушень та іншими
обставинами зумовило обрання
засудженому виду покарання та
визначення його розміру в мінімальних
межах.

Таким чином, колегія суддів стверджує,
що розмір призначеного засудженому
ОСОБА_1 основного покарання, відповідає
вимогам статті 65 КК України, є
необхідним й достатнім для його
виправлення та попередження вчинення
нових кримінальних правопорушень, про
що апеляційним судом наведено вичерпні
мотиви.

Отже, перевіривши матеріали
кримінальної справи, колегія суддів за
викладених прокурором обставин не
вбачає будь-яких істотних порушень
вимог кримінального процесуального
закону, неправильного застосування
закону України про кримінальну
відповідальність та невідповідності
призначеного покарання тяжкості
кримінальних правопорушень та особі
засудженого, які б потягнули
скасування вироку суду апеляційної
інстанції.

За таких обставин касаційна скарга
прокурора задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного та керуючись
статтями 433-438, 532 КПК України, колегія
суддів

п о с т а н о в и л а :

вирок Апеляційного суду Черкаської
області від 27 травня 2014 року щодо
засудженого ОСОБА_1 залишити без зміни,
а касаційну скаргу прокурора, котрий
приймав участь в розгляді
кримінального провадження судом
апеляційної інстанції - без
задоволення.

Ухвала суду касаційної
інстанції набирає законної сили з
моменту її проголошення та оскарженню
не підлягає.

С у д д і:

_____________________ _______________________ ____________________

М.М. Лагнюк А.В. Суржок Т.І.
Франтовська