ІМЕНЕМ УКРАЇНИ справа 274/1307/14-к
провадження: 1-в/0274/11/15
м. Бердичів
25.02.2015 Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючого - судді. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судових засідань . . . . . . . ОСОБА_2 ,
прокурора . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_3 ,
захисника . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_4 ,
представника адміністрації БВК №70 . . . . . . . ОСОБА_5 ,
представника спостережної комісії . . . . . . . . . ОСОБА_6 ,
засудженого . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області провадження за заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Коростень, українця, громадянина України, з середньою-технічною освітою, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1. 14.10.1983 року за ст.140 ч.3 КК УРСР на 3 роки позбавлення волі;
2. 16.12.1987 року за ст. 140 ч.2 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;
3.19.12.1994 року за ст.ст.81 ч.3, 98 ч.1, 42 КК України на 3 роки позбавлення волі;
4.14.03.1995 року за ст.ст.140 ч.2, 17, 140 ч.2, 42 КК України на 7 років позбавлення волі;
5. 07.06.2002 року за ст.ст.140 ч.3, 222 ч.1, 188 - 1 ч.2, 86 ч.2, 70 КК України на 6 років 6 місяців позбавлення волі;
6.26.12.2003 року за ст.ст.185 ч.2, 142 ч.3, 86 ч.2, 42, 42 ч.3 КК України на 8 років позбавлення волі.
Засудженого Ухвалою Верховного Суду України 04.11.2008 року з ст.ст.14 ч.1, 187 ч.3, 68, 348, 342 ч.2, 263 ч.1, 70, 71 КК України на 9 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна,
На розгляд до суду надійшла заява засудженого ОСОБА_7 у якій він просить звільнити його від подальшого відбуття покарання умовно-достроково.
Згідно матеріалів провадження ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі перебуває з 31.10.2006 року. За весь час відбування покарання 5 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності. Заохочень не мав. До суспільно - корисної праці не залучався, на виробництві колонії за час відбування покарання з 04.10.2012 року у Бердичівській виправній колонії № 70 не був працевлаштований. На заходи профілактично - виховного характеру реагує не завжди вірно, або не реагує, належні висновки не робить.
В судовому засіданні засуджений подану заяву підтримав. Просить звільнити його умовно-достроково, тяк як потребує догляду його хвора мати, він має сім"ю. За час відбування покарання порушень не допускав. В Бердичівській виправній колонії № 70 він не працював, так як йому було відмовлено в укладенні трудового договору, а на інших умовах він працювати не бажав. ОСОБА_7 вказує, що роботу йому не пропонували, хоча він звертався до управління. Він приймав участь в неоплатних роботах по благоустрою установи, як в БВК № 70 так і за час його знаходження в УВП № 8. Дружина привозила будівельні матеріали та надавала адміністратиції установ. Сам також виконував роботи в секціях, так як унього багато спеціальностей. Вину у вчиненні злочинів по яким засуджений він не визнає.
Захисник просить зважити на те, що засуджений має стійкі соціальні зв"язки, одружився під час відбування покарання в БВК № 70, потребує догляду його матір. Необхідну частину строку відбування покарання, що дає підстави для умовно-дострокового звільнення він відбув. Вважає, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення, оскільки хоча й він не працював в установі, однак згідно характеризуючих даних, колонія не взмозі забезпечити роботою. ОСОБА_7 приймав участь у суспільно-корисній праці. Надані адміністрацією установ характериски є формальними, оскільки не в повній мірі відображають всі дані щодо ОСОБА_7 . Сам факт, що ОСОБА_7 не був працевлаштований та не мав заохочень, не може свідчити , що він не виправився. Вважає про наявність підстав для застосування відносно ОСОБА_7 ст.81 КК України.
Представник адміністрації виправної колонії вважає, що заява засудженого задоволенню не підлягає, оскільки він не довів свого виправлення. В судовому засіданні показав, що ОСОБА_7 вину у вчиненні злочинів не визнав, вимоги режиму виконував лише під контролем адміністратиції, відмовивлявся від працевлаштування.
Прокурор вважає, що заява засудженого задоволенню не підлягає.
Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження та особової справи засудженого, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви засудженого та його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.
Так, згідно положень ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Статтею 130 Кримінально-виконавчого кодексу України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання визначено як один з видів заохочення для осіб, засуджених до позбавлення волі. Правом застосування заходів заохочення до засуджених, згідно ст.135 ч.1 КВК України, користуються начальник колонії, а також його прямі начальники.
Порядок дострокового звільнення від відбування покарання встановлено ст.154 КВК України. Відповідно до даного порядку, стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна не відбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань надсилає подання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.
Наведені норми закону вказують на те, що саме адміністрація установи виконання покарань повинна дійти висновку про те, що особа, яка відбуває покарання, довела своє виправлення.
Зі змісту досліджених у судовому засіданні матеріалів вбачається, що такого висновку адміністрація установи не дійшла.
Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного суду України від 26.04.02 №2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким (п.17), судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.
При прийнятті рішення по суті справи суд враховує, що ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, жодна з його судимостей не погашена, відбуває покарання за скоєння особливо-тяжкого злочину, свою вину у скоєнні злочинів заперечує. Окрім цього, за час відбуття покарання ОСОБА_7 характеризується посередньо, відносно нього накладалися дисциплінарні стягнення, заохочень не має.
З врахуванням викладеного, керуючись ст.81 КК України, ст.ст. 537, 539, 369, 372 КПК України суд,-
У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про застосування щодо нього положень ст.81 КК України та його умовно-дострокове звільнення від подальшого відбуття покарання відмовити за безпідставністю.
На ухвалу може бути подана апеляція до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом 7 днів з дня її оголошення, засудженим з моменту вручення йому копії ухвали.