УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №273/1720/14-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.125 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2015 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження №273/1720/14-к за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Баранівського районного суду Житомирської області від 11 лютого 2015 року відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 ,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,
прокурора ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
обвинуваченої ОСОБА_6 ,
В апеляційній скарзі, обвинувачена ОСОБА_6 просить скасувати вирок, а провадження у справі закрити за недоведеністю її вини, при цьому відмовивши потерпілій ОСОБА_8 в задоволенні позову про відшкодування матеріальної і моральної шкоди за безпідставністю позовних вимог. Вважає зазначений вирок суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушеннями вимог КПК України та ЦПК України в частині вирішенні цивільного позову. Так, суд першої інстанції послався на показання свідків та потерпілої ОСОБА_8 , при цьому безпідставно залишив поза увагою її заперечення проти цих показань, не врахував, що ряд свідків є близькими родичами і подругами потерпілої тому зацікавлені в результатах розгляду справи. Судом не враховано і те, що потерпіла ОСОБА_8 нанесла їй легкі тілесні ушкодження, що підтверджується висновком судово-медичного експерта, який приєднаний до матеріалів кримінального провадження. Вважає помилковим посилання суду, як на доказ її вини, протокол одночасного допиту її та потерпілої, та наголошує на недопустимості зазначеного доказу. Суд першої інстанції не дав належної оцінки тому, що в провадженні є два висновки судово-медичної експертизи, щодо ОСОБА_8 в яких зазначено різний ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілої та не вказав, чому взяв до уваги, саме той, в якому тілесні ушкодження віднесені до легких з короткочасним розладом здоров`я. Не враховано, що потерпіла звернулась за медичною допомогою майже через тиждень після подій, що мали місце 29 травня 2014 року. В позовній заяві ОСОБА_8 просила суд стягнути з неї на її користь витрати пов`язані з її лікуванням, а також витрати пов`язані з орендою автомобіля для її перевезення в Новоград-Волинське відділення СМЕ в розмірі 300 гривень, однак суд першої інстанції не звернув належної уваги на відсутність жодних доказів останньої, які б підтвердили її позовні вимоги. Суд належним чином не обґрунтував рішення в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди потерпілій, та вийшов за межі позовних вимог останньої.
Згідно вироку Баранівського районного суду Житомирської області від 11 лютого 2015 року, обвинувачену ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, і призначено покарання у виді 180 годин громадських робіт.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу щодо ОСОБА_6 не обрано.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 кошти по відшкодуванню шкоди, заподіяної злочином: матеріальної в розмірі - 749 грн. 20 коп., моральної- 8000 грн., а всього 8749 грн. 20 коп.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, 29.05.2014 близько 19 години у м.Баранівка Житомирської області на земельній ділянці поблизу господарств по АДРЕСА_2 , на грунті неприязних стосунків і виниклої сварки, ОСОБА_6 дерев`яною палицею умисно нанесла три удари по голові ОСОБА_8 , в результаті чого у потерпілої утворилися тілесні ушкодження у вигляді перелому бокової стінки правої гайморової пазухи, синця в правій скуловій ділянці, рани в ділянці лівого тім`яного горба, з яких тілесні ушкодження у вигляді перелому бокової стінки правої гайморової пазухи, синця в правій скуловій ділянці належать до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи обвинуваченої ОСОБА_6 , яка просила задовольнити її апеляційні вимоги, пояснення потерпілої ОСОБА_8 , яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги, думку прокурора про безпідставність апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як убачається із матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд у ньому проведено з додержанням вимог кримінального процесуального закону, порушень, що тягли б скасування чи зміну ухваленого вироку, не встановлено, а висновки суду про винність ОСОБА_6 у вчиненні нею злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджені перевіреними у ньому та викладеними у вироку доказами. Доводи викладені обвинуваченою в поданій апеляції є безпідставними і спростовуються наявними у провадженні доказами.
В ході судового слідства в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у заподіянні тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 не визнала, хоча факт конфлікту з потерпілою та її сім`єю не заперечувала. Вказала, що 29.05.2014 року о 19 год. з приводу користування межею, яка поділяє земельні ділянки, між її чоловіком ОСОБА_9 і сином потерпілої ОСОБА_10 виникла суперечка. З цього ж приводу, вона зробила зауваження ОСОБА_8 , однак та почала словесно ображати її і рукою нанесла удар у грудну частину тіла. У зв`язку з цим, вона відштовхнула від себе ОСОБА_8 рукою у голову, яка упала на в`язку з сіном, піднялася і пішла до свого господарства. При цьому, вона не наносила ОСОБА_8 удари палицею, якої при ній не було. Від чого і коли утворилися у ОСОБА_8 тілесні ушкодження на голові, вона не знає.
У вироку суд першої інстанції, належним чином проаналізувавши, обґрунтовано дав критичну оцінку цим показанням обвинуваченої ОСОБА_6 , які повністю спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_8 , яка пояснила, що в ході суперечки між її сином та сусідом ОСОБА_6 , за користування межею між земельними ділянками, вона підійшла до них щоб розборонити. В цей час її перестріла з палицею в руці ОСОБА_6 , яка почала лаятися та штовхати, від чого вона впала, присівши на в`язку сіна, яку тримала за спиною, а ОСОБА_6 палицею, яка була у неї в руці довжиною біля 1,5 метра, товщина 4-5 сантиметів, нанесла їй три удари в область голови справа, від чого з голови почала текти кров. Сусідка ОСОБА_11 наддала їй допомогу, викликала медичну допомогу і зателефонувала в міліцію. Ніхто в той день, окрім ОСОБА_6 не наносив їй палицею по голові ударів і не заподіяв тілесні ушкодження, які встановлені експертом, як легкі з короткочасним розладом здоров`я. Внаслідок цієї травми вона тривалий час лікувалася, витрачала кошти на медичні обстеження, придбання ліків. По даний час, у зв`язку із спричиненими їй тілесних ушкоджень, має хворобливий стан здоров`я.
Обставини за яких обвинувачена ОСОБА_6 заподіяла потерпілій ОСОБА_8 тілесні ушкодження, механізм їх нанесення, останньою були відтворені під час проведення слідчого експерименту, що підтверджується відповідним протоколом від 21.08.2014 року (а.п.77-80).
Показання потерпілої ОСОБА_8 , повністю узгоджуються і підтверджуються іншими належними доказами дослідженими судом першої інстанції та обґрунтовано покладеними в основу вироку на підтвердження вини обвинуваченої ОСОБА_6 , а саме показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , які були безпосередніми очевидцями, нанесення обвинуваченою потерпілій палицею по голові. За наслідками дослідження цих показань свідків, які є послідовними, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність сумнівів в їх достовірності, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
Свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 в судовому засіданні підтвердили факт наявності у потерпілої ОСОБА_8 , відразу після конфлікту останньої із обвинуваченою ОСОБА_6 , рани на голові з якої текла кров. При цьому, від свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_12 їм стало відомо, що ці тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_8 заподіяла палицею обвинувачена ОСОБА_6 .
Факт заподіяння потерпілій ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, підтверджено висновком судово-медичної експертизи №407 від 12.06.2014 року, згідно якої 29.05.2014 року ОСОБА_8 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді перелома бокової стінки правої гайморової пазухи, синця в правій скуловій ділянці, рани в ділянці лівого тім`яного горба утворились від дії тупого предмета, належать до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Тілесні ушкодження у ОСОБА_8 у вигляді рани в ділянці лівого тім`яного горба утворились від дії тупого предмета, належать до легких тілесних ушкоджень (а.п.63-64).
У вироку суд першої інстанції з достатньою повнотою, викладаючи докази на підтвердження тяжкості заподіяних потерпілій ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, правильно послався і на попередній висновок судово-медичної експертизи №254 від 02.06.2014 року (а.п.32). При цьому враховано, що після експертного дослідження 02.06.2014 року ОСОБА_8 продовжувала лікування у зв`язку з незадовільним станом здоров`я. 05.06.2014 року була проведена в Баранівській райлікарні рентгенографія, якою виявлено на ренгенограмі правої скулової кістки у передній кривій проекції перелом латеральної поверхні скулової кістки в області нижньолатеральноїго краю орбіти, тобто в тій області, де було виявлено еспертом 30.05.2014 року без ренгенограми синця в області правої скулової кістки. Для уточненя діагнозу експертом потерпіла ОСОБА_8 направлена на консультацію до рентгенолога обласної коліклінніки. Згідно рентгенографії від 05.08.2014 року, у ОСОБА_8 підтверджено діагноз- перелом бокової стінки правої гайморової пазухи, що згідно висновку судово-медичної експертизи №407 від 12.06.2014 року відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
Таким чином, апеляційні доводи обвинуваченої ОСОБА_6 , про те, що суд першої інстанції взяв до уваги як доказ лише висновок судово-медичної експертизи №407 від 12.06.2014 року та не врахував висновок судово-медичної експертизи №254 від 02.06.2014 року є безпідставними.
Такими ж необґрунтованими, є твердження обвинуваченої про те, що потерпіла звернулася за медичною допомогою через тиждень після конфлікту, який мав місце між ними 29.05.2014 року. Як вбачається з матеріалів провадження потерпілій ОСОБА_8 вже 29.05.2014 року була надана медична допомога, а 30.05.2014 року було розпочато судово-медичне дослідження потерпілої з приводу заподіяних їй тілесних ушкоджень (висновок №254 від 02.06.2014 року).
Суд першої інстанції обґрунтовано, в співставленні з вище наведеними доказами, дав критичну оцінку показанням свідка ОСОБА_9 про те, що у обвинуваченої ОСОБА_6 не було палиці під час її конфлікту з потерпілою ОСОБА_8 . Суд правильно врахував, що даний свідок і обвинувачена є подружжям, та є заінтересованим у цьому провадженні.
Суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження в межах висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, з дотриманням вимог ст.337 КПК України. Обставини спричинення обвинуваченій ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, на що остання звертає увагу в своїй апеляційній скарзі, згідно її ж показань, є предметом досудового розслідування в іншому порушеному за її заявою кримінальному провадженні.
Будь-яких істотних порушень, які б давали підстави для визнання наведених судом у вироку доказів недопустимими, апеляційний суд не вбачає, доводи ОСОБА_6 з цього приводу є необґрунтованими..
Вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_6 заподіяної матеріальної та моральної шкоди, суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст.22, 23, 1166, 1167 ЦК України та обґрунтовано, відповідно мотивувавши рішення у вироку, стягнув з обвинуваченої на користь потерпілої 749 грн. 20 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 8000 гривень моральної шкоди.
Згідно матеріалів кримінального провадження матеріальна шкода заподіяна потерпілій ОСОБА_8 підтверджується дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами, а саме: чеками на придбання ліків на суму 449 грн. 20 коп.; показаннями свідка ОСОБА_18 і фіскальним чеком на придбання бензину 05.08.2014 року на суму 300 грн. для оренди автомобіля для поїздки 05.08.2014 року по направленню судмедексперта в обласну лікарню.
Визначаючи з дотриманням принципів розумності та справедливості розмір моральної шкоди в сумі 8000 гривень, суд першої інстанції врахував, що потерпіла внаслідок заподіяного їй обвинуваченою ОСОБА_6 легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, перенесла фізичну біль і моральні страждання, порушились її повсякденні зайняття, оскільки вона змушена була витрачати свій час на відвідування лікарень, судмедексперта, правоохоронні органи для захисту своїх інтересів, що продовжується з 29 травня 2014 року до цього часу, дана шкода заподіяна з принизливих людської гідності відносин заборони - пересуватися по межі, яка поділяє дві земельні ділянки.
Перевіривши позовні вимоги потерпілої та рішення прийняте судом першої інстанції щодо розв`язання цивільного позову, апеляційний суд вважає, що доводи обвинуваченої ОСОБА_6 про допущення судом першої інстанції виходу за межі позовних вимог потерпілої також є необґрунтованими.
Вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Підстави для зміни чи скасування вироку за мотивами викладеними в апеляційній скарзі обвинуваченої ОСОБА_6 відсутні.
Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Баранівського районного суду Житомирської області від 11 лютого 2015 року щодо неї - без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді :