Ухвала

іменем україни

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого : судді ОСОБА_4,

суддів: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

з участю прокурора ОСОБА_7

розглянула в судовому засіданні 12 лютого 2015 року в м. Києві кримінальну справу відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінальної справи судом апеляційної інстанції, на вирок Лисянського районного суду Черкаської області від 08 листопада 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 25 березня 2014 року.

Вироком Лисянського районного суду Черкаської області від 08 листопада 2013 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянка України, раніше неодноразово судима, останній раз

31 жовтня 2012 року вироком Звенигородського районного суду Черкаської області за ч. 2 ст. 307, ст. 69 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, -

засуджена за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом частково складання покарання з врахуванням вироку від 31.10.2012 року, ОСОБА_1 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянка України, раніше неодноразово судима, останній раз

21 серпня 2012 року вироком Звенигородського районного суду Черкаської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, -

засуджена за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарання, з врахуванням вироку від 21.08.2012 року, ОСОБА_2 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 7 місяців.

Вироком вирішено питання щодо судових витрат та про речові докази.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 25 березня 2014 року зазначений вирок залишено без зміни.

Згідно з вироком суду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнані винними та засуджені за те, що вони 30 липня 2012 року, близько 13.00 год. зайшли в житловий будинок ОСОБА_3, який розташований по АДРЕСА_1, звідки таємно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою викрали майно ОСОБА_3 на загальну суму 1150 грн., чим спричинили збитки потерпілому на вказану суму.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати судові рішення відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 через істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, кримінальну справу направити на новий судовий розгляд. При цьому посилається на те, що в ході судового розгляду були порушені права потерпілого ОСОБА_3, а саме: йому не було вручено постанову про зміну обвинувачення, а також без його участі вирішено питання про закінчення судового слідства та проведені судові дебати.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав касаційну скаргу, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, розглянувши матеріали кримінальної справи в порядку ч. 3 ст.299 КПК України 1960 року, визнав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 винними у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначив їм, із застосуванням ст. 70 КК України, відповідне покарання.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, засуджені подали апеляції.

Так, засуджена ОСОБА_1, посилаючись на відсутність в матеріалах справи доказів її вини у вчиненні злочину, порушувала питання про скасування вироку суду та направлення справи на додаткове розслідування.

Засуджена ОСОБА_2 в апеляції просила пом'якшити призначене їй покарання.

Апеляційний суд в межах повноважень та в порядку, визначеному ст. 365 КПК України 1960 року, переглянувши справу за вказаними апеляціями, погодився, з наведенням в ухвалі відповідних доводів, з висновками суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, а також погодився з висновками суду щодо виду та розміру призначеного засудженим покарання.

Висновки апеляційного суду належним чином мотивовані. Вважати ці висновки необґрунтованими чи сумнівними підстав немає.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960 року.

Доводи прокурора про допущені судом порушення прав потерпілого ОСОБА_3 відповідають матеріалам справи і, разом з тим, не є такими, що перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу та постановити законний, обґрунтований та справедливий вирок.

Так, як вбачається з матеріалів справи (т. 2 а.с. 73, 81, 87, 116, 124), потерпілий ОСОБА_3 був належним чином повідомлений про час і місце розгляду кримінальної справи, двічі давав пояснення в суді щодо фактичних обставин справи (т. 2 а.с. 166, 168). Крім того, захисником, після зміни обвинувачення в суді, заявлялось клопотання про виклик в судове засідання потерпілого ОСОБА_3 для його допиту, однак проти задоволення цього клопотання заперечував прокурор (т. 2 а.с. 171), обґрунтовуючи це тим, що потерпілий двічі допитувався в судовому засіданні та дав правдиві та вичерпні покази.

Також, в матеріалах справи (т.2 а.с.121) міститься клопотання потерпілого про відсутність як матеріальних, так і моральних претензій до засуджених ОСОБА_1 і ОСОБА_2

За таких обставин доводи прокурора колегія суддів вважає безпідставними.

Істотних порушень кримінально-процесуального закону або неправильного застосування кримінального закону при розгляді даної справи судом касаційної інстанції не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 394 - 396 КПК України 1960 року, п. п. 11, 15 розділу ХІ Перехідних положень КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінальної справи судом апеляційної інстанції, залишити без задоволення, а вирок Лисянського районного суду Черкаської області від 08 листопада 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 25 березня 2014 року відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - без зміни.

Судді:

ОСОБА_5 ОСОБА_4 ОСОБА_6