В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2013 року грудня 23 дня Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська, одноособово, під головуванням судді Чулініна Д. Г.,

за секретаря - Коляда В. В.,

з участю: прокурора Єлісєєва С. О.,

захисника адвоката Боброва С. В.,

у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровськ у залі суду в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000888, з розгляду кримінальної справи за висунутим обвинуваченням проти:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 дня народження, громадянина України, народженого у м. Дніпропетровськ, українця за національністю, з середньою освітою, одруженого, який працює водієм у ПрАТ «ІнтерМікро Дельта, Інк», постійно мешкає на АДРЕСА_1, раніше не судимого, -

у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

22 серпня 2013 року близько 21 години 05 хвилин у м. Дніпропетровську за ходом руху з боку вулиці Перемоги в напрямку вулиці Шинної на вулиці Героїв Сталінграду водій ОСОБА_2, керуючи технічно справним автомобілем «ГАЗ-3110», д/н НОМЕР_4, з легковажного розрахунку на досвід і свої водійські навички самовпевнено обрав в установлених межах швидкість руху і, проявляючи крайню неуважність до зміни дорожньої обстановки на небезпечну після появи в межах видимості дороги пішохода ОСОБА_4, який перетинав проїзну частину з права ліворуч за ходом руху автомобіля, не вжив заходів екстреного гальмування до негайної повної зупинки автомобіля, чим в порушення п. 12.3 Правил дорожнього руху не запобіг наїзду автомобілем на пішохода, якого об'єктивно був спроможний виявити, безпосередньо спричинивши поранення потерпілого ОСОБА_4

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_4 з необхідністю заподіяна небезпечна в цей момент для життя сумісна тупа травма тіла, в тому числі черепно-мозкова травма, забій головного мозку другого ступеня з вогнищами контузії правої лобної та скроневої долі, субдуральної гематоми малого об'єму праворуч, субархноїдального крововиливу, забійних ран голови, відкритого 2В перелому кісток правої гомілки у середній третині, ран по внутрішній поверхні гомілки у середній третині і в проекції лівого ліктьового суглобу, закритого перелому правої гомілки і сідничної кістки, саден правої кістки, що за своїм характером закономірно відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.

Підсудний ОСОБА_2 повністю визнав свою вину в скоєному діянні, приніс потерпілому свої вибачення, щиросердно розкаявся та відшкодував спричинені матеріальні збитки, засудивши вчинене, і, будучи допитаним в судовому засідання, докладно розповів про встановлені вище обставини злочину. Пояснив суду, що у з'ясованих часі і в місці за сорок метрів від перехрестя вулиць Героїв Сталінграда і Перемоги в напрямку вулиці Шинної рухався лівою смугою руху, коли на проїзну частину з права ліворуч вийшов пішохід, якого він одразу не побачив, і на якого зреагував зміною напрямку руху автомобіля «ГАЗ-3110» ліворуч. За власним зізнанням підсудного, об'їхати потерпілого він не зміг, а гальмування вжив запізно, через що керований ним автомобіль передньою правою частиною збив потерпілого ОСОБА_4 Після наїзду, як стверджував підсудний, він викликав на місце пригоди швидку медичну допомогу та міліцію, вжив заходів для надання першої медичної допомоги потерпілому.

Вина підсудного у вчинені злочину, окрім його зізнання, підтверджується сукупністю достатніх даних, отриманих за допомогою зібраних доказів, достовірність яких учасниками судового провадження не заперечується, на підставі чого у судовому засіданні фактичні обставини з'ясовані згідно з істиною у встановленому порядку за частиною третьою статті 349 КПК України.

Зокрема, учасники судового провадження не оспорюють дані огляду місця події, зафіксовані в протоколі від 22.08.2013 і в доданих до нього схемі з фототаблицею (т. 1 а.с. 3-16), які доводять подію дорожньо-транспортної пригоди на ділянці місцевості і в дорожніх умовах, встановлених вище, вказуючи на ширину проїзної частини у 9,7 м, за якої за визначенням п. 11.1 Правил дорожнього руху відсутність дорожньої розмітки свідчить про наявність не менше двох смуг для руху транспорту.

Характер і локалізація пошкоджень автомобіля, виявлені в ході огляду місця події, в своїй сукупності з даними про поранення (травмування) потерпілого (т. 1 а.с. 20) за висновком № 8652е від 30.08.2013, якого дійшов експерт у підсумку описаного ним медичного дослідження карти стаціонарного хворого № Э5464 (т. 1 а.с 63-65), підтверджують наявність описаних вище тілесних ушкоджень і встановлену ступінь їх тяжкості та не виключають заподіяння їх потерпілому внаслідок наїзду автомобілем на нього в русі з подальшим падінням на асфальт.

Так само, з'ясована зміна дорожньої обстановки і місце наїзду на пішохода сукупно зі слідами гальмування автомобіля за висновком експерта № 70/27-626, якого він дійшов 29.08.2013 за підсумками авто-технічного дослідження (т. 1 а.с. 51-52), усувають будь-які сумніви в можливості ОСОБА_2 з місця водія об'єктивно виявити небезпеку для руху і в технічній можливості запобігти наїзду на пішохода застосуванням гальмування в момент виявлення такої небезпеки.

Як вбачається зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5, що долучене до справи в копії (т. 1 а.с. 70), автомобіль «ГАЗ-3110», д/н НОМЕР_4, належить ПрАТ «ІнтерМікро Дельта, Інк» на праві власності. Страховим полісом № АС/1563882, виданим ПрАТ «Страхова компанія «ДНІПРОІНМЕД» (т. 1 а.с. 71), підтверджена сплата власником 04.10.2012 страхової премії з укладенням договору відповідно до ст.ст. 10, 17 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строком на один рік до 01.10.2013 на страхову суму 100 000 гривень на випадок завдання ним шкоди здоров'ю третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля «ГАЗ-3110», д/н НОМЕР_4

Суд, оцінивши показання ОСОБА_2 в сукупності з відомостями про сліди на місці пригоди і отримані потерпілим тілесні ушкодження, дійшов до стійкого внутрішнього переконання в істинності встановлених вище обставин, визнаних підсудним добровільно, значення змісту яких він правильно розуміє, що згідно зі ст. 18 і ч. 2 ст. 95 КПК України виключає будь-які сумніви у свободі самовикриття.

Для забезпечення безпеки дорожнього руху відповідно до п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001, водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. Постійний контроль рухом автомобіля, який відноситься до механічних транспортних засобів, і безпечне керування ним у темну пору доби зобов'язувало водія обрати таку швидкість руху відповідно до п. 12.2 Правил дорожнього руху, щоб він мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.

Зміна дорожньої обстановки внаслідок появи рухомого пішохода, який перетинає смугу руху транспортного засобу, змушуючи водія негайно зупинитися, згідно з п. 1.10 зазначених Правил визнається виникненням небезпеки для руху.

У з'ясованих обставинах для водія в межах видимості дороги виникла небезпека для руху, яку він об'єктивно був спроможний виявити, що зобов'язувало його згідно з п. 12.3 Правил дорожнього руху негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, що він, усвідомлюючи небезпеку, не виконав з легковажним розрахунком на набуті навички об'їзду перешкод.

Відповідно, злочинна самовпевненість ОСОБА_2 у скоєному доведена повністю, а його необережні дії, що виразилися в порушенні правил безпеки швидкості руху особою, яка керувала механічним транспортним засобом і легковажно розраховувала на відвернення у конкретних дорожніх умовах поранення людини, передбачаючи можливість настання під час руху транспортного засобу такого суспільно небезпечного наслідку, що закономірно спричинило тілесні ушкодження небезпечні для життя людини в момент їх їй заподіяння, підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 286 КК України за ознакою заподіяння тяжкого тілесного ушкодження.

Призначаючи вид і міру покарання у відповідності до ст. 65 КК України, суд, керуючись правосвідомістю, враховує вчинення вперше необережного злочину, віднесеного кримінальним Законом за формальними ознаками до категорії тяжких злочинів, які посягають на безпеку дорожнього руху, суспільні відносини з приводу чого врегульовані відповідно до Закону України «Про дорожній рух» з метою захисту здоров'я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху.

Також суд приймає до уваги дані про особу підсудного, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має тривалий водійський стаж, схвальну характеристику з місця роботи як сумлінного працівника, який неухильно додержується трудової дисципліни, заслужив повагу і довіру трудового колективу. За повного визнання підсудним своєї вини до пом'якшуючих покарання обставин суд згідно з п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 66 КК України відносить активне сприяння розкриттю злочину, проявлене щире каяття і добровільне відшкодування завданого збитку.

За відсутності обтяжуючих покарання обставин, з урахуванням характеру і ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, його віку і стану здоров'я, суд за стійким внутрішнім переконанням в силу ст. 65 КК України знаходить за необхідне призначити основне покарання у виді позбавлення волі, визначивши достатній для його виправлення строк, за якого мета покарання за ст. 50 цього Кодексу буде досягнута, а підсудного спіткає справедлива кара за скоєне за ст. 286 КК України.

Спираючись на встановлені обставини справи, з урахуванням тяжкості вперше вчиненого необережного злочину в сукупності з даними про особу винного, його сімейний і майновий стан, про добросовісне виконання обов'язків водія на місці дорожньо-транспортної пригоди, належить дійти висновку про готовність підсудного до самоконтролю і правослухняної поведінки, на підставі чого суд вважає можливим виправлення підсудного без відбування покарання із звільненням від такого згідно з ст. 75 КК України з іспитовим строком.

Обговорюючи доцільність застосування до винного відповідно до ч. 4 ст. 52 КК України факультативного додаткового покарання, на виконання п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» суд звертає увагу на характер дій підсудного, який добросовісно поставився до виконання своїх обов'язків водія за п. 2.10 Правил дорожнього руху, тоді як потерпілий у стані алкогольного сп'яніння тяжкого ступеня, в свою чергу у випадку, коли дорога має для руху в обох напрямках, принаймні, чотири смуги, своїми діями порушив категоричну заборону переходити проїзну частину поза пішохідним переходом, що встановлена у п. 4.14 «г» цих Правил з метою організації переходу дороги пішоходами у встановлених для цього місцях відповідно до п.п. 4.7, 4.8 зазначених Правил, чим створив супутні умови, які посилили тяжкість наслідків злочину.

Безсумнівно, для виконання завдань кримінального законодавства згідно з ч. 2 ст. 1 КК України суду належить визначити ступень тяжкості вчиненого злочину за матеріальною ознакою суспільної небезпечності посягання, що має значення для індивідуалізації необхідної міри юридичної відповідальності, а тому набувають особливого значення з'ясовані умови заподіяння шкоди здоров'ю і особистість злочинця, її установки і відношення до загальнолюдських цінностей. Характер зміни дорожньої обстановки, на яку мав зреагувати водій, свідчить про відсутність у ставленні підсудного до заходів безпеки дорожнього руху ознак явного їх зневажання, через що для вчиненого злочину не характерні грубість і зухвалість в порушенні правил користування правом керувати транспортними засобами. Наведені обставини у взаємозв'язку з поведінкою підсудного, якою він заслужив довіру і пробачення потерпілого, відповідно до ст. 55 КК України переконують суд в можливості зберегти право керувати транспортними засобами за підсудним, для якого за віком, родом його трудової діяльності і освітньо-кваліфікаційним рівнем таке спеціальне право має значення основного законного джерела отримання регулярного доходу, за рахунок якого він спроможний утримувати свою сім'ю, яка перебуває у скрутному становищі з огляду на стан здоров'я її членів.

Для забезпечення належної поведінки підсудного відповідно до ст. 177 КПК України з метою запобігання процесуальним ризикам ухилення від суду і виконання вироку в рамках кримінального провадження, належить продовжити згідно з ч. 6 ст. 194 цього Кодексу строк дії запобіжного заходу, застосованого до нього за ст. 179 КПК України під час досудового розслідування, що відповідно до ст. 132 КПК України має визнаватися виправданим.

Керуючись ст.ст. 331, 368, 374 КПК України, -

З А С У Д И В:

ОСОБА_2 визнати винуватим за пред'явленим обвинуваченням у вчинені злочину за ч. 2 ст. 286 КК України з призначенням покарання у три роки позбавлення волі, від відбування яких згідно з ст. 75 КК України звільнити під умовою, що він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину.

Покласти на ОСОБА_2 обов'язок згідно з п. 3 ч. 1 ст. 76 КК України повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Речові докази:

одежу, в тому числі штани, светр, шкарпетки, пояс, спіднє, передані до камери зберігання речових доказів Дніпропетровського МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області за квитанцією № 000121, - знищити.

Поклавши на підсудного процесуальні витрати, стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3) на користь держави на розрахунковий рахунок 0050, відкритий НДЕК Центром при ГУМВС України у Дніпропетровській області () в ГУДКС України у Дніпропетровській області (МФО 805012) 391 гривню 20 коп. з призначенням платежу: «за послуги НДЕКЦ, висновок експерта № 70/27-626 від 29.08.2013».

ОСОБА_2 продовжити виконувати особисте зобов'язання в обсязі покладених на нього обов'язків слідчим суддею до набрання вироком законної сили, залишивши застосований запобіжний захід без змін під контролем прокурора за його здійсненням.

Тимчасове обмеження ОСОБА_2 у користуванні правом керування транспортними засобами припинити.

Вирок, за виключенням підстав заперечення обставин, дослідження яких під час судового розгляду визнано недоцільним, підлягає оскарженню до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська апеляційної скарги протягом 30 днів, починаючи з наступного після його проголошення дня, із плином яких набирає законної сили. Копію вироку після його проголошення вручити підсудному та прокурору негайно.

Головуючий