АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11/1690/697/2012 Номер провадження 11/1690/697/2012Головуючий у 1-й інстанції Жмурко Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2012 року м. Полтава

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого - Гонтар А.А.,

Суддів Гавриша В.М., Денисенко Л.М.

з участю прокурора - Кашициної О.Є.

засудженого ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальну справу за апеляціями помічника прокурора Карлівського району Полтавської області та засудженого ОСОБА_2 на вирок Карлівського районного суду Полтавської області від 15.05.2012 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, уродженець та житель ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одружений, не працюючий, раніше судимий:

1) 13.05.2003 року Карлівським районним судом Полтавської області за ст.ст.185 ч.3, 75 КК України на чотири роки позбавлення волі з іспитовим строком з випробуванням на три роки;

2) 11.01.2006 року Карлівським районним судом Полтавської області за ст.ст.309 ч.1,71 на один рік три місяці позбавлення волі. Звільнений 30.12.2006 р. по відбуттю покарання;

3) 265.07.2007 року Карлівським районним судом Полтавської області за ч.1 ст.309,75 КК України на чотири роки три місяці позбавлення волі з іспитовим строком з випробуванням на три роки;

4) 27.02.2008 року Карлівським районним судом Полтавської області за ст.ст.185 ч.3, 71 КК України на чотири роки пять місяців позбавлення волі. Звільнений 01.04.2011 року згідно постанови Крюківського районного суду м. Кременчука умовно-достроково на не відбутий строк один рік чотири місяці три дні.

засуджений:

- за ч.3 ст.185 КК України на три роки позбавлення волі;

- за ч.2 ст.263 КК України на два роки позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначене остаточне покарання у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України, частково приєднана не відбута частина покарання за вироком Карлівського районного суду Полтавської області від 27.02.2008 року та призначено покарання у виді трьох років десяти місяців двадцяти трьох днів позбавлення волі.

Вирішене питання про речові докази.

За вироком суду,

11.09.2011 року близько 17 год. ОСОБА_2 , шляхом пошкодження запірних пристроїв вхідних дверей, проник до будку № 54 в по вул. Жовтневій в с. Климівна Карлівського району Полтавської області, звідки таємно викрав швейну машинку Singer, чим завдав потерпілій ОСОБА_3 матеріальну шкоду на суму 880 грн.

На початку жовтня 2011 року ОСОБА_2 на узбіччі автодороги Карлівка - Федорівка поблизу смітника знайшов кастет, який носив при собі без передбаченого законом дозволу. 03.11.2011 року кастет був вилучений працівниками міліції під час затримання ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення.

В апеляції прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, ставиться питання про скасування вироку суду в звязку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок його мякості та постановлення апеляційним судом нового вироку. Вважає, що суд безпідставно не врахував, що ОСОБА_2 неодноразово засуджувався за вчинення умисних злочинів; нові злочини вчинив в період умовно-дострокового звільнення від не відбутої частини покарання за попереднім вироком; має обтяжуючу обставину вчинення злочину стані алкогольного спяніння. Просить призначити ОСОБА_2 покарання: за ч.3 ст.185 - три роки позбавлення волі; за ч.2 ст.263 два роки позбавлення волі; за ст.70 чотири роки позбавлення волі; за ст.71 пять років чотири місяці три дні позбавлення волі. Строк покарання обчислювати з 15.05.2012 року, з моменту взяття його під варту.

В апеляції засудженого ставиться питання про помякшення покарання з урахуванням того, що він має матір ІНФОРМАЦІЯ_4, яка має статус дитини війни. Не оспорюючи вироку суду в частині доведеності його вини у вчиненні злочинів, одночасно наголошує на тому, що був затриманий того ж дня знайшов свинцевий кастет і ніс його додому, щоб переплавити його для використання в риболовлі. Тобто, оспорює встановлені судом фактичні обставини справи, що стосуються обвинувачення за ч.2 ст.263 КК України.

Інші учасники судового розгляду вирок не оскаржували.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, прокурора Кашицину О.Є., яка не підтримала апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції та не вбачала підстав для задоволення апеляції засудженого; засудженого на підтримання доводів своєї апеляції та заперечення проти апеляції прокурора; перевіривши матеріали справи та доводи апеляцій вважає, що вони не підлягають задоволенню з таких підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, за який він засуджений, ґрунтуються на зібраних у справі та всебічно, повно і обєктивно досліджених в суді доказах, які детально приведені у вироку.

У відповідності до зібраних по справі доказів, дії ОСОБА_2 по першому епізоду кваліфіковані судом за ч.3 ст.185 КК України і не оспорюються в апеляції.

Доводи апеляції про те, що судом невірно встановлені фактичні обставини справи по другому епізоду є неспроможними. Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 неодноразово змінював свої показання по епізоду незаконного поводження зі зброєю. Так, на початку судового слідства, він заявив, що кастет йому підкинули працівники міліції та примусили обмовити себе у вчиненні злочину. Після дослідження судом результатів прокурорської перевірки (за результатами якої відмовлено в порушенні кримінальної справи стосовно працівників міліції) та допиту в суді свідків (працівників міліції та понятих) засуджений повністю визнав свою вину, про що повідомив у своєму останньому слові. В поданій апеляції висунув нову версію, згідно якої він дійсно знайшов кастет і зрозумівши, що він виготовлений із свинцю поніс його додому, але того ж дня був затриманий працівниками міліції. Однак, жодні з тверджень підсудного не спростовують наведених у вироку висновків суду щодо доведеності вини та правильної кваліфікації його дій за ч.2 ст.263 КК України.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.11.2011 року в ході особистого огляду під час затримання, у ОСОБА_2 був виявлений та вилучений предмет обмотаний ізолентою синього кольору (а.с.56-57), який згідно висновку судової експертизи холодної зброї № 13 від 11.11.2011 року виготовлений саморобним способом по типу кастетів, які відносяться до холодної зброї ударно-дробильної дії (а.с.74-76).

Допитані в суді свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пояснили, що в їх присутності (в якості понятих) у ОСОБА_2 був вилучений кастет. При цьому ОСОБА_2 розповів, що знайшов його на сміттєзвалищі і носив з собою для самозахисту. Цього ж дня ОСОБА_2 в їх присутності показав працівникам міліції місце де він знайшов цей кастет.

Обєктивно показання цих свідків узгоджуються з протоколами огляду від 03.11.2011 р. (а.с.56-59); висновком експертизи (74-76); речовим доказом по справі (а.с.78), показаннями ОСОБА_2 на досудовому слідстві (а.с.101-102), а також з показаннями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 які підтвердили в суді (а.с.171-172), що затриманий ними 03.11.2011 року ОСОБА_2 дійсно розказував про те, що він знайшов та носив з собою для самозахисту металевий предмет, а також показував в присутності понятих місце де він його знайшов.

Тобто, висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_2 у носінні кастету без передбаченого законом дозволу є обєктивними та ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які приведені у вироку суду, а доводи апелянта щодо невірно встановлених судом фактичних обставин справи по цьому епізоду нічим не підтверджуються та не спростовують висновків суду. До того ці доводи не впливають на кваліфікацію його злочинних дій, оскільки як вбачається із змісту самої апеляції засуджений, незважаючи на те, що кастет був повністю обмотаний ізоляційною стрічкою синього кольору, мав змогу детально роздивитися знайдений ним предмет, зрозуміти його призначення та навіть визначити матеріал з якого він зроблений. При цьому, як вбачається зі змісту апеляції, він не залишив на місці знайдений ним кастет, а поніс його додому. Таким чином, висновки суду про те, що ОСОБА_2 носив кастет без передбаченого законом дозволу є вірними, а апеляція засудженого в цій частині - безпідставною .

Призначаючи засудженому мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.3 ст.185 КК України, та поглинувши ним покарання, призначене в межах санкції ч.2 ст.263 КК України місцевий суд, виходячи з вимог ст..65 КК України врахував: ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного який посередньо характеризується; проживає разом з матірю ІНФОРМАЦІЯ_4; вчинив злочин в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі. Хоча у вироку суду і не зазначена, але фактично врахована обставина на яку посилається апелянт, а саме стан його здоровя. На підставі ст.71 КК України, до призначеного покарання суд частково приєднав частину не відбутого покарання за попереднім вироком.

Оскільки покарання засудженому призначене із дотриманням вимог ст.ст. 65,70,71 України, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляції та помякшення призначеного судом покарання. З цих же підстав, суд не вбачає підстав для задоволення апеляції прокурора, скасування вироку в частині призначення покарання та призначення апеляційним судом більш суворого покарання.

З урахуванням викладеного та керуючись ст.ст..365,366 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію помічника прокурора Карлівського району Полтавської області та засудженого ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок Карлівського районного суду Полтавської області від 15.05.2012 року стосовно ОСОБА_2 без змін.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_8 ОСОБА_9