Провадження № 1-кп/537/3/2015
Справа № 537/505/14-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13.08.2015 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участі прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

потерпілого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука Полтавської області українця, громадянина України, освіта середня технічна, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 04 червня 2008 року Крюківським районним судом м. Кременчука за ч.3 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

- 22 червня 2010 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області за ч.2,3 ст.185, ч.1 ст.162 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі. Відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Полтави від 14 листопада 2013 року звільнений умовно - достроково з ВК № 64, не відбута частина покарання 1 рік 8 місяців 5 днів,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Судом встановлено, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 186 КК України за таких обставин:

15.01.2014 року близько опівночі, точної дати встановити не представилось можливим, перебуваючи в нетверезому стані у під`їзді будинку АДРЕСА_2 , маючи прямий умисел на відкрите викрадення чужого майна, повторно, поєднаного з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, відкрито, шляхом нанесення ударів в область тулуба та голови гр. ОСОБА_6 , зняв з безіменного пальця лівої руки останнього золотий перстень, вагою 4 грами 585 проби, вартістю 735,96 грн., чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму. З місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.

Своїми умисними діями, які виразилися у відкритому викраденні чужого майна, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, вчиненим повторно, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні спочатку свою вину визнав частково тому, що він не забирав печатку у потерпілого, а останній йому її віддав добровільно. і пояснив суду, що потерпілого знає з дитинства і раніше були друзями.15 січня 2014 року близько 22 години вони зустрілись біля будинку АДРЕСА_3 , купили літрову пляшку горілки і пішли в гості до знайомого в квартиру АДРЕСА_4 і випивали там. Були: він, його брат ОСОБА_7 , потерпілий, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Як виник конфлікт між ним та потерпілим не пам`ятає. Вони вдвох вийшли з квартири і на сходах почали штовхатися з потерпілим. При цьому вони разом впали на підлогу і потерпілий своєю печаткою випадково вдарив його в ліву брову. На що він сказав потерпілому, щоб той віддав йому печатку за те, що вдарив нею, на що потерпілий зняв печатку і віддав йому. Потерпілого він не бив і тілесних ушкоджень не спричиняв. Потім він вийшов з під`їзду і за ним вийшли інші. В той день він за допомогою ОСОБА_10 здав печатку в ломбард за 500 грн., які витратив на свої потреби. При цьому, останньому стосовно печатки він нічого не казав. Через 5 днів його викликали в райвідділ, де він дав показання, які дає зараз. Через кілька днів після пригоди його батько віддав матері потерпілого 2 тисячі гривень.

В подальшому, після допиту свідка ОСОБА_11 , обвинувачений свою вину у вчиненні злочину заперечив, вказуючи, що злочин вчинив свідок ОСОБА_11 , а він себе оговорив, пояснивши це тим , що він визнавав частково вину і давав такі показання тому, що потерпілий в заяві вказав, що саме він вчинив злочин. Також вказав, що думав в подальшому «домовитися мирно» з потерпілим, а також не хотів «здавати ОСОБА_12 » у вчиненні ним злочину.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 показав, що дійсно обвинувачений вчинив злочин відносно нього, як вказано в обвинувальному акті при слідуючих обставинах: 15 січня 2014 року близько 22 години 30 хвилин він зустрівся біля будинку АДРЕСА_5 по вул. 50 років СРСР з ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , з яким раніше був у дружніх стосунках та ОСОБА_8 . Потім ОСОБА_13 сходив за літровою пляшкою горілки і вони разом пішли до ОСОБА_9 , який проживає в будинку. Вони всі разом та з батьком ОСОБА_15 сиділи на кухні та випивали і розмовляли. Він випив близько 150 грам горілки. Потім виник конфлікт, з приводу чого не пам`ятає. Коли він разом з ОСОБА_14 та ОСОБА_8 стояли на сходинковій площадці між 9 та 8 поверхом, ОСОБА_16 почав щось казати, а потім безпричинно вдарив ладонею правої руки йому у вухо, в голову, при цьому хтось вдарив його ззаду. Потім ОСОБА_14 вдарив його по голові та затилку ліктем правої руки три-чотири рази та кулаком два рази. Він впав під дверима ліфту і сидів, і в цей момент вийшов на площадку ОСОБА_13 і відштовхнув їх. Це продовжувалось близько 15 хвилин, при цьому свідомість він не втрачав, але було «затемнення». Він встав і почав бігти по сходах вниз і чув топот ніг позаду і знову хтось вдарив його по голові і він впав під вікно. При цьому, ОСОБА_14 схопив його за руку і стягнув печатку і кудись дівся. Він вибіг з під`їзду і побіг додому, де розказав все матері і вони разом пішли до квартири, де все відбулося. Коли вони підійшли до під`їзду, вийшов ОСОБА_13 і виніс куртку, оглянувши її вміст, все було на місці, в тому числі і посвідчення інваліда 3 групи. ОСОБА_7 казав, що він не знає де його брат і тоді вони пішли до матері ОСОБА_17 , де розповіли, що сталося. 16 січня 2014 року він подав заяву в міліцію і в той же день поїхав в м. Роздільне. Судово-медичну експертизу він не проходив, так як в міліції йому спочатку не дали направлення, а через місяць він сам відмовився від її проходження. Після побиття він лікувався в поліклініці №1 у лікарів ЛОР та невропатолога, що відображено в медичній картці. З показаннями обвинуваченого не згодний, печатку йому він добровільно не віддавав, все було так як він показав. Він наполягає на своїх показаннях. Прохає його більше не викликати, так як він проживає в іншій області і не має змоги прибувати в суд. На даний час претензій до обвинуваченого не має. Стосовно покарання покладається на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні показала, що знає обвинуваченого, так як останній проживає в сусідньому будинку. 15 січня 2014 року близько часу ночі її син ОСОБА_19 прибіг додому без шапки та куртки та з подряпаним вухом. На її питання відповів, що в нього зняли печатку старший з братів ОСОБА_14 . Вона разом з сином одразу пішли до будинку ОСОБА_16 і підійшовши до будинку побачили, як з під`їзду вийшов молодший брат ОСОБА_13 з курткою та шапкою сина і віддав їх сину. Син перевірив і сказав. Що паспорт та інші документи на місці. Вона запитала у ОСОБА_7 , що сталося і де його брат, на що той відповів, що він нічого не знає і не знає де його брат. Після цього вона з сином пішла до квартири ОСОБА_16 і повідомила матері ОСОБА_16 , що її син ОСОБА_17 побив її сина і зняв золоту печатку, на що остання сказала, що не знає де її син і будемо вирішувати це. Через годину його мати сказала, що мобільний телефон у сина відключений. Вона розмовляла про те, що сталося також з батьком ОСОБА_16 , але останній відповів, що нічого не знає. Після цього вона з сином подали заяву в райвідділ і через день син поїхав в Одеську область, де на даний час проживає. Ще через 3-4 дні батько ОСОБА_16 віддав їй 2 тисячі гривень за печатку.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні показав, що близько 3 годин 15 січня 2014 року до нього додому прийшли ОСОБА_14 , якого він раніше не знав зі ОСОБА_8 . Після цього вони вийшли покурити і ОСОБА_8 запропонував йому на свій паспорт здати золоту печатку ОСОБА_21 . Він одягнувся і вони втрьох пішли до ломбарду «Скарбниця» біля автовокзалу, який працює цілодобово. Біля ломбарду ОСОБА_14 віддав йому печатку, сказавши, що печатка його і він сам зайшов в ломбард, а хлопці залишилися на вулиці. В ломбарді оформили квитанцію за здачу по його паспорту і за печатку йому дали 680 грн. Вийшовши на вулицю гроші 680 грн. та квитанцію він віддав ОСОБА_22 . Після цього вони пішли в магазин і ОСОБА_14 купив пляшку горілки 0,7 літра і закуски і вони знову пішли до нього додому випивати. Випивши горілку вони разом поснули і вранці близько 11 години ОСОБА_16 і ОСОБА_12 пішли додому. Звідки в нього печатка йому ОСОБА_16 не казав, а він не запитував.

Свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні показав, що в січні 2014 року, точної дати не пам`ятає, він, його брат ОСОБА_14 , ОСОБА_8 та ще кілька знайомих стояли і пили пиво на вулиці біля під`їзду будинку АДРЕСА_3 . До них підійшов потерпілий, якого він знає і який проживає в сусідньому будинку зі своїм товаришем і в розмові вони вирішили зайти до сусіда ОСОБА_9 , який проживає в будинку АДРЕСА_6 . Він, його брат, потерпілий, ОСОБА_12 купили в кіоску 1 літрову пляшку горілки і зайшовши в гості до ОСОБА_15 , сіли разом з ОСОБА_7 та його батьком в шістьох на кухні випивати. Сиділи вони близько 40 хвилин, після чого він пішов в іншу кімнату грати за комп`ютером, де знаходився близько 20 хвилин. В цей час до кімнати зайшов ОСОБА_9 і повідомив, що на сходах в під`їзді йде якась метушня. Вийшовши на сходи в під`їзд він нікого не побачив, при цьому ОСОБА_9 сказав, що ОСОБА_19 забув куртку. Взявши куртку він спустився на вулицю і побачив, що ОСОБА_24 разом зі своєю матір`ю йде з сусіднього будинку до них. Коли вони підійшли до нього, він віддав ОСОБА_7 його куртку і той перевірив кармани і сказав матері, що все на місці. На питання матері до нього, що сталося, він відповів, що нічого не знає. Після чого вони пішли до нього додому. Тілесних ушкоджень у ОСОБА_25 він не бачив. Можливо мати ОСОБА_25 і запитувала його, що сталося і де ОСОБА_17 , а він відповідав, що не знає. Брата він побачив через чотири дні, при цьому той йому нічого не казав, що сталося, а він нічого не запитував, що відбулося тоді він і зараз нічого не знає.

Свідок ОСОБА_26 в судовому засіданні показав, що працює ст. слідчим СВ КМВ УМВС України в Полтавській області і проводив досудове розслідування даної кримінальної справи від моменту прийняття заяви від потерпілого, внесення в реєстр до складання обвинувального акту. В ході досудового розслідування ним допитувались всі свідки в один день, які в своїх показаннях прямо вказували, що злочин вчинив обвинувачений. Потерпілий допитувався десь через тиждень, так як на наступний день після вчинення злочину виїхав в Одеську область, де проживає. При його допиті потерпілий вказав, що саме обвинувачений наносив йому улари по голові, після яких він вирвався і побіг по сходах, де його знову наздогнав обвинувачений і продовжував бити, після чого забрав печатку, при цьому скаржився на біль у вухах. На запитання чому не пройшов зразу медичну експертизу вказав, що приїжджав в місто на кілька днів по питаннях інвалідності, так як є інвалідом дитинства і терміново необхідно було їхати. Зараз не бачить необхідності проходити експертизу. При допиті обвинуваченого, останній повністю визнав свою вину у вчиненні злочину і підтвердив, що це він наносив удари потерпілому і забрав у нього печатку, при цьому казав, що вчинив це в алкогольному стані, і що це «винен не він, а горілка». Після закінчення досудового розслідування він належним чином відкрив докази і надав обвинуваченому всі матеріали справи для ознайомлення без обмеження в часі. Після ознайомлення з ними, обвинувачений не мав зауважень і власноручно розписався в протоколі про ознайомлення.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показав, що обвинуваченого знає багато років, стосунки дружні, потерпілого бачив декілька раз, стосунків ніяких не має. На даний час він відбуває покарання в КВК № 64, так як засуджений до 3 років 3 місяців позбавлення волі за вироками Автозаводського районного суду м. Кременчука та Кременчуцького районного суду. По суті показав, що 15.01.2014 року у вечірній час він з друзями - з ОСОБА_14 , ОСОБА_13 зібралися відсвяткувати ОСОБА_27 Новий рік. Вони купили горілки і вирішили піти до знайомого, який проживає в будинку АДРЕСА_5 . По дорозі вони зустріли потерпілого, який приєднався до них. Вони піднялися до знайомого, який живе на 9 поверсі і почали випивати на кухні. Всього їх було 5 осіб - він, ОСОБА_14 з братом ОСОБА_7 , хазяїн квартири та потерпілий. В ході розпиття спиртних напоїв близько 1 години, між ОСОБА_14 та потерпілим ОСОБА_28 виник спочатку спір а потім сварка, після чого вони вдвох вийшли на в під`їзд на сходинкову площадку. Через кілька хвилин він помітив, що їх не має і вийшов на площадку і побачив, що вони борються, зчепившись і катаючись на підлозі. Він почав рознімати їх і міг ненавмисно когось з них вдарити. При цьому золота печатка, яка була на пальці у ОСОБА_28 якимось чином опинилася в його руці. Він спустився на 1-й поверх і вийшовши з під`їзду пішов в сторону залізничного вокзалу, нічого нікому не кажучи. На вокзалі він вирішив продати дану печатку таксистам, але йому подзвонив ОСОБА_14 і він відповів йому, що знаходиться на вокзалі. Через деякий час прийшов ОСОБА_14 і він сказав останньому, що в нього печатка потерпілого і в нього є знайомий, через якого він може продати її в ломбард. Знайомий ОСОБА_29 був вдома і вони вдвох прийшли до нього. ОСОБА_30 він повідомив, що в нього є золота печатка і запропонував останньому здати її на його паспорт в ломбард, з метою продажу, на що ОСОБА_31 погодився. Звідки в нього печатка він ОСОБА_30 не казав а той не запитував. Він віддав ОСОБА_30 печатку і той з ОСОБА_17 зайшли в ломбард а він залишився на вулиці. Коли вони вийшли, хтось з них, хто не пам`ятає віддав йому гроші за продану печатку, на які він купив спиртні напої, після чого розпивали їх у ОСОБА_32 вдома. На слідуючий день він поїхав в с. Максимівка і через деякий час взнав, що потерпілий написав заяву до міліції з приводу викрадення печатки. Приїхавши в місто він спілкувався з останнім і домовився купити аналогічну печатку, але, не знайшовши подібну, він особисто передав потерпілому власні кошти в сумі 2500 грн. в рахунок відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди.

Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 186 КК України вірна, так як він відкрито викрав чуже майно із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, вчиненим повторно, кваліфікуючою ознакою якого є вчинення злочину повторно із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я.

Суд приймаючи дане рішення виходив з наступного:

З об`єктивної сторони грабіж є відкритим заволодінням чужого майна , тобто вилучення майна в присутності власника , який усвідомлює вчинення викрадення. Водночас і особа , яка викрадає майно , усвідомлює , що її дії помічені власником та іншими і оцінюється ними як викрадення, але вона ігнорує це. Грабіж вважається закінченим , коли майно вилучене і винний має реальну можливість розпорядитися ним.

Суб`єктивна сторона грабежу передбачає тільки прямий умисел, тобто особа усвідомлює, що посягає на чужу власність, відкрито вилучає чуже майно, на яке вона не має ніякого права. Частина 2 ст.186 КК передбачає відповідальність за грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, при цьому насильство може бути як фізичне, тобто завдання ударів, побоїв, заподіяння легкого тілесного ушкодження, так і психічним реальна погроза застосування зазначеного фізичного насильства.

В даному випадку відносно потерпілого було застосовано як фізичне так і психічне насильство, що підтверджується як показаннями потерпілого і самого обвинуваченого так і іншими доказами у справі.

Так, потерпілий показав, що ОСОБА_14 на сходинковій площадці почав щось казати, а потім безпричинно вдарив ладонею правої руки йому в ліву частину голови у вухо. Потім ОСОБА_14 вдарив його по голові та затилку ліктем правої руки три-чотири рази та кулаком два рази. В подальшому він встав і почав бігти по сходах вниз і чув топот ніг позаду і знову хтось вдарив його по голові, і він впав під вікно. При цьому, ОСОБА_14 схопив його за руку і стягнувши печатку кудись подівся.

Сам ОСОБА_5 в своїх показаннях вказав, що потерпілого він не бив, і після того, як вони вдвох впали на підлогу сходинкової площадки, потерпілий своєю печаткою випадково вдарив його в ліву брову. На що він сказав потерпілому, щоб той віддав йому печатку за те, що вдарив його нею, після чого потерпілий зняв печатку і віддав йому.

Свідок ОСОБА_26 в судовому засіданні показав, що при допиті в якості потерпілого останній прямо показав, що саме обвинувачений наносив йому улари по голові, після яких він вирвався і побіг по сходах, де його знову наздогнав обвинувачений і продовжував бити, після чого забрав печатку.

Непрямим доказом вчинення обвинуваченим злочину є розбіжності, які маються в його показаннях та показаннях інших свідків та потерпілого по справі. Так, ОСОБА_5 показав, що після того, як потерпілий добровільно відав йому печатку , він вийшов на вулицю і слідом за ним з під`їзду вийшли всі інші. Однак, за показаннями потерпілого, після того, як ОСОБА_14 стягнув з нього печатку кудись дівся, а він зразу ж вибіг з під`їзду і побіг додому і коли вони з матір`ю підійшли до під`їзду, вийшов ОСОБА_13 і виніс куртку і ОСОБА_7 при цьому казав, що він не знає де його брат.

Аналогічним чином, показання обвинуваченого протирічать показанням свідка ОСОБА_23 , згідно яких, вийшовши на сходи в під`їзд після повідомлення ОСОБА_15 про метушню там, він нікого не побачив, при цьому ОСОБА_9 сказав, що ОСОБА_28 забув куртку. Взявши куртку, він спустився на вулицю і побачив, що потерпілий разом зі своєю матір`ю йде з сусіднього будинку до них. Коли вони підійшли до нього, він віддав ОСОБА_7 його куртку і на питання матері потерпілого до нього, що сталося, він відповів, що нічого не знає.

Також, непрямим доказом вчинення обвинуваченим злочину є факт переховування останнього на протязі чотирьох днів потому та факт відключення мобільного телефону, що у сукупності з іншими доказами спростовують версію обвинуваченого про те, що потерпілий сам добровільно віддав йому печатку.

Суд бере до уваги, що первісні показання обвинуваченого повністю співпадають з показаннями свідка ОСОБА_20 про обставини звернення до нього з приводу продажу печатки саме ОСОБА_5 , передачі йому печатки саме ОСОБА_5 , пояснень останнього , що печатка належить йому особисто, обставин її продажу в ломбард, віддачі грошей безпосередньо ОСОБА_5 , купівлі спиртних напоїв та закуски саме ОСОБА_5 , тощо, що вказує на правдивість первісних показань обвинуваченого.

При цьому, в разі невинуватості обвинуваченого у вчиненому злочині, останній намагався б з`ясувати дане непорозуміння з потерпілим, його матір`ю, своїми батьками, з метою запобігання негативних наслідків даного інциденту та безпідставної, в даному випадку, сплати буцім-то завданої матеріальної шкоди, чого не було зроблено.

При судовому розгляді встановлено, що батько обвинуваченого віддав матері потерпілого за «забрану» його сином печатку 2 000 грн., що є непрямим доказом того, що потерпілий не віддавав добровільно свою печатку обвинуваченому і останній відкрито заволодів нею у потерпілого, що підтверджує показання як самого потерпілого, так і його матері про те, що після побиття вона з сином пішла до квартири ОСОБА_16 і повідомила останній, що її син ОСОБА_17 побив її сина і зняв золоту печатку, на що остання сказала, що не знає де її син і будемо вирішувати це. Також, після цього вона з сином подали заяву в райвідділ і через 3-4 дні батько ОСОБА_16 віддав їй 2 тисячі гривень за печатку.

Тобто, після подання заяви в міліцію батько обвинуваченого добровільно відшкодував завдану матеріальну шкоду від злочину, що є доказом винуватості ОСОБА_5 у вчиненні даного злочину і запобіганню його негативних наслідків.

Також, суд критично оцінює показання обвинуваченого стосовно не вчинення ним злочину, так як обвинувачений після вказаної події, чотири дні не ночував вдома, при тому, не пояснивши суду, з якої причини це сталося, тобто не давши будь якого зрозумілого обґрунтування своїм діям, що враховуючи у сукупності з іншими доказами, суд розцінює це, як непрямий доказ його винуватості.

Аналогічним чином, суд критично оцінює показання обвинуваченого стосовно того, що після даної події та відсутності вдома на протязі чотирьох днів, після появи, останній нічого не пояснив своєму братові про те, що сталося, враховуючи події, які відбулися після цього.

Також, суд критично оцінює, враховуючи вищевикладене, показання свідка ОСОБА_33 про те, що обвинувачений після появи вдома нічого йому не розказував, а він сам нічого в нього не розпитував.

Суд бере до уваги, що згідно показань свідка ОСОБА_33 останній, вийшовши на сходи і нікого не побачивши, взяв куртку потерпілого спустився на вулицю і побачив, що ОСОБА_28 разом зі своєю матір`ю йде з сусіднього будинку до них. Коли вони підійшли до нього, він віддав ОСОБА_7 його куртку і на питання матері до нього, що сталося, він відповів, що нічого не знає.

Тобто, згідно даних показань, потерпілий, добровільно віддавши обвинуваченому свою печатку і до якого останній не застосовував будь якої фізичної сили, залишив свою куртку з документами в квартирі, взимку, вибіг з під`їзду без верхнього одягу і побіг додому де повідомив про вчинений відносно нього злочин обвинуваченим, що у сукупності з іншими доказами повністю підтверджує показання потерпілого.

Враховуючи послідовність показань потерпілого, їх незмінність та логічність та наявні протиріччя між показаннями свідка ОСОБА_33 та показаннями потерпілого в частині заперечення того, що свідок перешкоджав його подальшому побиттю обвинуваченим, суд вважає показання свідка ОСОБА_33 такими, що не відповідають дійсності і є намаганням останнього запобігти можливості доведеності вини його рідного брата у скоєнні злочину і як наслідок уникнути кримінальної відповідальності.

Суд звертає увагу, що після допиту свідка ОСОБА_26 - слідчого, який проводив досудове розслідування по справі, обвинувачений повністю підтвердив показання даного свідка в частині обставин вчинення ним злочину, його показань на досудовому розслідуванні, вказавши, що все було так як показав свідок, тобто підтвердив, що злочин ним було вчинено при обставинах, які вказані в обвинувальному акті, що є прямим доказом вини обвинуваченого.

Також, ОСОБА_5 підтвердив факт відкриття слідчим йому доказів після закінчення розслідування і відповідно надання тих доказів для ознайомлення без обмеження в часі, які були надані прокурором в судовому засіданні та факт підписання ним протоколу ознайомлення з ними. Чому в судовому засіданні він показав, що вказані докази йому не були надані, крім довідки з ломбарду, може пояснити тим, що читав та оглядав їх без уваги та «погано дивився», тому і показав раніше, що вони йому не надавались. Тобто, фактично ОСОБА_5 не мав зауважень до наданих документів та не мав питань по суті тих обставин, які в них вказані і не заперечує проти їх приєднання до матеріалів провадження.

Суд також звертає увагу, що ОСОБА_5 неодноразово змінював свої показання, а саме в судовому засіданні 12.03.2014 року при допиті в якості обвинуваченого спочатку показав, що визнає вину частково, пояснив, що повністю визнає вину в тому, що сказав потерпілому, щоб той віддав йому печатку за те, що вдарив нею, на що потерпілий зняв печатку і віддав йому, а не визнає вину в тому, що потерпілого він не бив і тілесних ушкоджень останньому не спричиняв.

В подальшому, ОСОБА_5 в судовому засіданні 25.06.2014 року показав, що вину визнавав частково в тому, що вказав, що він забрав печатку потерпілого, так як про це показав сам потерпілий, але в дійсності він печатку не брав. При цьому, підтвердив, що дійсно боровся з потерпілим на сходах в під`їзді та «валявся» з ним на підлозі, в іншому вину не визнає.

На питання суду, які його показання вважати правдивими та достовірними та брати до уваги - які він надав зараз чи раніше, вказав, що показання, які він дав зараз, тобто 25.06.2014 року.

На питання суду чи відмовляється він таким чином від своїх раніше даних показань і причина зміни показань, вказав, що від раніше даних показань він не відмовляється, їх повністю підтверджує , як повністю підтверджує і показання свідка ОСОБА_26 .

На питання суду, що фактично зміна показань і одночасне підтвердження своїх раніше даних показань та підтвердження показань свідка ОСОБА_26 неможлива, так як ці показання протирічать один одному і не можливо одночасно підтверджувати, що він бив потерпілого і забрав в нього печатку і що він його не бив і печатку не забирав, обвинувачений не відмовився від своїх раніше даних показань, підтвердив їх, також підтвердивши показання свідка ОСОБА_26 .

Також, суд звертає увагу, що після допиту свідка ОСОБА_11 11.08.2015 року обвинувачений знову змінив свої первісні показання і почав стверджувати, що взагалі не брав печатки потерпілого, і повністю підтвердив показання свідка ОСОБА_11 , вказуючи, що все було так, як показав даний свідок, тобто злочин вчинив ОСОБА_11 , а він себе оговорив.

На питання суду до обвинуваченого, чому раніше при судовому розгляді він давав інші показання, якими підтверджував факт боротьби з потерпілим, факт ненавмисного нанесення останнім йому тілесних ушкоджень печаткою та його подальші дії по відкритому заволодінні печаткою потерпілого, підтверджував показання інших свідків , тощо, вказав, що давав такі показання тому, що потерпілий в своїй заяві вказав, що саме він ОСОБА_5 вчинив злочин. Також вказав, що думав в подальшому «домовитися мирно» з потерпілим, а також не хотів «здавати ОСОБА_12 » у вчиненому останнім злочину.

На питання суду яким чином він мав намір «мирно домовитися» з потерпілим, коли кримінальне провадження знаходиться на розгляді в суді, з яких причин потерпілий написав заяву про вчинення злочину сааме ним, з яких причин він не вказував на вчинення злочину саме ОСОБА_12 , будь-якої відповіді обвинуваченим надано не було. Аналогічним чином обвинувачений не зміг пояснити і мотиви оговору себе у вчиненні тяжкого злочину з причини того , що саме на його вказав в заяві потерпілий, як на особу , яка вчинила злочин.

Тобто, показання обвинуваченого протирічать показанням як потерпілого так і інших свідків про обставини вчинення злочину, так і своїм первісним показанням,
Також, показання обвинуваченого прямо протирічать показанням свідка ОСОБА_11 , як і свідка ОСОБА_20 , а саме:

- свідок ОСОБА_11 показав, що він намагався розборонити обвинуваченого і потерпілого, при цьому можливо і вдарив когось не навмисно, а ОСОБА_5 показав, що при боротьбі нікого більше не було;

- свідок ОСОБА_11 показав, що при розтягуванні обвинуваченого і потерпілого в нього випадково опинилася в руці печатка, яка була на пальці у потерпілого, а ОСОБА_5 показав, що після того, як потерпілий своєю печаткою випадково вдарив його в ліву брову, він сказав останньому, щоб той віддав йому за це печатку, на що потерпілий зняв печатку і віддав йому;

- свідок ОСОБА_11 показав, що після того, як в нього опинилася печатка потерпілого він, нікому не кажучи, вийшов з під`їзду і пішов на вокзал, а ОСОБА_5 показав, що після того, як потерпілий віддав йому печатку, він вийшов з під`їзду і за ним вийшли інші;

- свідок ОСОБА_11 показав, що коли він був на вокзалі і намагався продати печатку йому подзвонив ОСОБА_5 і вони домовилися зустрітися і продати печатку разом, а ОСОБА_5 показав, що в той день він за допомогою ОСОБА_34 здав печатку в ломбард за 500 грн., які витратив на свої потреби;

- свідок ОСОБА_11 показав, що саме він запропонував ОСОБА_5 продати печатку через свого знайомого ОСОБА_35 , а ОСОБА_5 показав, що він сам особисто через останнього продав печатку;

- свідок ОСОБА_11 показав, що ОСОБА_36 він казав, що в нього є золота печатка, яку потрібно продати на паспорт ОСОБА_32 і він особисто давав печатку ОСОБА_30 , який з ОСОБА_5 разом заходили в ломбард і продали її, а ОСОБА_5 показав, що в ломбард він не заходив, туди заходив особисто ОСОБА_31 . При цьому, свідок ОСОБА_20 показав, що саме ОСОБА_11 казав, що печатка у ОСОБА_5 , печатку йому давав саме ОСОБА_5 і в ломбард він заходив сам;

- свідок ОСОБА_11 показав, що коли ОСОБА_16 і ОСОБА_34 вийшли з ломбарду, хтось з них, віддав йому гроші за продану печатку, а ОСОБА_5 показав, що гроші йому віддав ОСОБА_34 . Свідок ОСОБА_34 показав, що гроші він віддав саме ОСОБА_5

- свідок ОСОБА_37 показав, що він особисто передав потерпілому власні кошти в сумі 2500 грн. в рахунок відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди, а ОСОБА_5 показав, що через кілька днів після пригоди його батько віддав матері потерпілого 2 тисячі гривень. При цьому свідок ОСОБА_18 показала, що через 3-4 дні після пригоди, батько ОСОБА_16 віддав їй 2 тисячі гривень за печатку.

Таким чином, враховуючи показання потерпілого, обвинуваченого, свідків по справі, оцінуючи їх у сукупності, наявність протиріч і розбіжностей, тощо, мотиви та підстави зміни показань обвинуваченого після допиту свідка ОСОБА_11 , суд приходить до висновку, що показання свідка ОСОБА_11 необхідно сприймати критично і оцінювати як намагання останнього запобігти можливості доведеності вини ОСОБА_5 у скоєнні злочину і як наслідок уникнути останньому кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Непрямим доказом цього є відсутність явки ОСОБА_11 з повинною у вчиненні ним даного злочину в ході досудового розслідування, в подальшому умисне ухилення від явки в судове засідання для його допиту в якості свідка, те, що на час допиту в судовому засіданні останній вже засуджений до позбавлення волі і відбуває покарання в КВК № 64.

Суд бере до уваги, що потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні наполягав на своїх показаннях, а саме на обставинах вчинення відносно нього злочину, що з урахуванням встановлених обставин справи не містять будь-яких протиріч між собою, враховуючи медичну картку потерпілого, згідно якої у останнього, на час огляду 16.01.2014 року наявні тілесні ушкодження.

При цьому, суд бере до уваги, що потерпілий відмовився від проходження судово-медичної експертизи з тих підстав, що 17.01.2014 року він поїхав в Одеську область, де на даний час постійно проживає і на той час не отримував направлення на її проходження від слідчого і що запропоноване йому було вже після сплину місяця після вчинення злочину і відсутності на той час будь-яких тілесних ушкоджень.

Враховуючи обставини, встановлені в ході судового розгляду, суд обґрунтовано приходить до висновку, що вина обвинуваченого повністю підтверджена в ході судового розгляду.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_5 повністю підтверджується іншими доказами по справі:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 13.01.2014 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_6 заявив про вчинений злочин ОСОБА_5 ;

- довідкою Скарбниці «Ломбард» № 7/963 від 22.01.2014 року про особу, яка здала золоту каблучку 15.01.2014 року;

- довідкою ПТ «Дорофеєв і Компанія» від 28.01.2014 року про ринкову вартість золота;

- розпорядженням Державної скарбниці України № 4/9 від 15.01.2014 року про вартість брухту дорогоцінних металів та іншими доказами по справі.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що сукупність наявних доказів дає підстави стверджувати, що кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 186 КК України вірна і вина останнього у вчиненні ним інкримінованого йому злочину повністю доведена в ході судового розгляду.

Кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч.2 ст. 186 КК України вірна, так як він відкрито викрав чуже майно із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, вчиненим повторно, кваліфікуючою ознакою якого є вчинення злочину повторно із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я.

Призначаючи покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного, особу обвинуваченого, те, що ОСОБА_5 згідно вимоги ДІТ МВС України раніше неодноразово судимий; злочин вчинив під час умовно - дострокового звільнення; на обліку в Кременчуцькому обласному наркологічному диспансері не перебуває, на обліку в Кременчуцькому обласному психоневрологічному диспансері не перебуває; по місцю проживання характеризується посередньо.

Обставинами, які пом`якшують покарання, згідно ст.66 КК України суд визнає повне відшкодування завданої шкоди, так як фактично батьком обвинуваченого відшкодована завдана матеріальна шкода.

Обставинами, які обтяжують покарання, згідно ст.67 КК України суд визнає рецидив злочинів.

Відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу засудженого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначення покарання суди мають суворо додержувати вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При вирішенні питання про призначення ОСОБА_5 покарання за ч.2 ст.186 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, обставину, що пом`якшує покарання, а саме повне відшкодування завданої шкоди, наявність обставини, яка обтяжує покарання, а саме рецидив злочину.

Також, суд враховує, що злочин було вчинено обвинуваченим після умовно - дострокового звільнення з місць позбавлення волі в листопаді 2013 року і не відбута частина покарання складає 1 рік 8 місяців 5 днів, що вказує на те, що обвинувачений на шлях виправлення не став і вчинив новий тяжкий злочин.

Тобто, обвинувачений після вчинення ряду злочинів, в тому числі тяжкого умисного злочину проти особи, через 2 місяці після звільнення вчинив новий тяжкий злочин, що істотно підвищує суспільну небезпеку вчиненого злочину враховуючи його суспільно - небезпечні наслідки.

Враховуючи викладене та особу обвинуваченого, його антисоціальну поведінку після звільнення, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_5 покарання, яке пов`язане з ізоляцією від суспільства в виді позбавлення волі з метою його виправлення та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, ст.ст. 66,67,71 КК України, суд,

З А С У Д И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим за ч.2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком частково приєднати не відбуте покарання за вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 червня 2010 року і за сукупністю вироків визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу залишити тримання під вартою. Строк відбування покарання рахувати з часу затримання, а саме з 18 липня 2015 року з 04 години 20 хвилин.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу було подано.

Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Судові рішення суду апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Полтавської області через Крюківський районний суд м. Кременчука протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги .

Обвинуваченому роз`яснити його право подати клопотання про помилування, право ознайомитися з журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя: ОСОБА_1