Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Орлянської В.І.,

суддів: Суржка А.В., Кравченка С.І.,

за участю прокурора Кравченко Є.С.,

засудженого ОСОБА_1,

захисника ОСОБА_2,

розглянула у судовому засіданні в м.
Києві 12 червня 2014 року кримінальну
справу за касаційними скаргами
засудженого ОСОБА_1 і в його інтересах
захисника ОСОБА_2 на вирок
Чорнухинського районного суду
Полтавської області від 21 серпня 2013
року та ухвалу Апеляційного суду
Полтавської області від 5 листопада 2013
року.

Вироком Чорнухинського районного суду
Полтавської області від 21 серпня 2013
року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України,
такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 1 ст. 366 КК України на 1
рік обмеження волі з позбавленням
права займати посади, пов'язані з
експертними дослідженнями в органах
МВС України строком на 1 рік.

На підставі ст. 49, ч. 5
ст. 74 КК України ОСОБА_1 звільнено від
покарання у зв'язку із закінченням
строків давності.

За обставин встановлених судом та
детально наведених у вироку, ОСОБА_1
працював з 1 серпня 2005 року на посаді
експерта відділення комплексного
дослідження транспортних засобів
відділу інженерно-технічної,
економічної експертизи та
упровадження криміналістичної техніки
НДЕКЦ при УМВС України в Полтавській
області, з 14 квітня 2007 року на посаді
експерта сектору комплексного
дослідження транспортних засобів та
оцінювальної діяльності відділу
інженерно-технічної, економічної
експертизи, упровадження
криміналістичної техніки НДЕКЦ при
УМВС України в Полтавській області,
будучи службовою особою, вчинив
службове підроблення - вніс до
офіційних документів завідомо
неправдиві відомості.

30 березня 2006 року до лабораторії
комплексного дослідження і оцінки
транспортних засобів НДКЦ при УМВС
України в м. Пирятині Полтавської
області, із заявою про криміналістичне
дослідження транспортного засобу
звернувся громадянин, який назвався
власником цього засобу, ОСОБА_3 та надав
ОСОБА_1 для дослідження автомобіль
марки Daimler Benz 200, 1989 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_1 та
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_4.

ОСОБА_1, являючись службовою особою, яка
наділена повноваженнями здійснювати
функції представника влади, провів
огляд автомобіля марки Daimler Benz 200
синього кольору та склав і видав того ж
дня офіційний документ - довідку про
дослідження ідентифікаційних номерних
позначень транспортного засобу № 2/000239
від 30 березня 2006 року серії АВ 051847, в яку
вніс завідомо неправдиві відомості про
власника автомобіля ОСОБА_3, що не
відповідає дійсності, так як останній
згідно свідоцтва про смерть, виданого
Київським міським бюро судово-медичних
експертиз за № 2426/2 від 7 серпня 2005 року,
помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Наступного дня, житель АДРЕСА_1 ОСОБА_4,
згідно біржового контракту
центральної товарної біржі № 24/16 від 1
квітня 2006 року придбав автомобіль
марки Daimler Benz 200, 1989 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_1 синього
кольору, який 4 квітня 2006 року був
перереєстрований в Пирятинському РЕП
ДАІ на його ім'я та отримав на вказаний
автомобіль новий державний номерний
знак НОМЕР_3 і свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_5, в
якому колір автомобіля вказаний -
сірий.

В подальшому, 15 лютого 2008 року ОСОБА_1,
після проведення відновлювального
ремонту автомобіля з заміненим кузовом
НОМЕР_6, із заміненим номерним
позначенням НОМЕР_7 та новим двигуном
НОМЕР_8, отримав за заявою власника
тимчасовий талон серії НОМЕР_9 на право
керування автомобілем.

15 лютого 2008 року, при перереєстрації
ОСОБА_4 вказаного автомобіля з номером
кузова ввареного в кустарних умовах,
ОСОБА_1, при комплексному дослідженні
автомобіля марки Daimler Benz 200, 1989 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_3 - сірого кольору, в порушення п.
п. 3-4 інструкції «Про проведення огляду
транспортних засобів та їх
реєстраційних документів під час
реєстрації, перереєстрації і зняття з
обліку», склав та видав про це
офіційний документ - висновок про
комплексне дослідження транспортного
засобу №/7/000252 від 15 лютого 2008 року
серії АБ 180892, куди вніс завідомо
неправдиві відомості про невиявлення
слідів внесення змін в ідентифікаційні
номерні позначення транспортного
засобу на момент дослідження.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської
області від 5 листопада 2013 року вирок
щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

У касаційних скаргах засуджений ОСОБА_1
та в його інтересах захисник ОСОБА_2
порушують питання про скасування
оскаржуваних судових рішень та
закриття кримінальної справи у зв'язку
з неповнотою досудового та судового
слідства, невідповідністю висновків
суду фактичним обставинам справи,
неправильним застосуваннями
кримінального закону та істотним
порушенням вимог
кримінально-процесуального закону.
Вважають, що матеріали справи не
містять належних та допустимих доказів
на підтвердження пред'явленого ОСОБА_1
обвинувачення у скоєнні злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
засудженого ОСОБА_1 та в його інтересах
захисника ОСОБА_2 на підтримку доводів
касаційних скарг, думку прокурора, який
просив оскаржувані судові рішення
залишити без зміни, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
касаційних скарг, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційні скарги
засудженого і його захисника не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 395 КПК України,
касаційний суд перевіряє законність та
обґрунтованість судового рішення з
наявними у справі і додатково поданими
матеріалами в тій частині, в якій воно
було оскаржене.

У касаційних скаргах порушується
питання про перегляд судових рішень у
касаційному порядку у зв'язку з
невідповідністю висновків суду
фактичним обставинам справи та
однобічністю і неповнотою досудового і
судового слідства. Проте, зазначені
обставини були предметом розгляду
судів першої та апеляційної інстанцій,
і їм була дана належна оцінка.
Відповідно до вимог ст. 398 КПК України
фактичні обставини справи перегляду у
касаційному порядку не підлягають. При
розгляді доводів касаційної скарги
колегія суддів виходить із обставин
справи, встановлених судом першої
інстанції.

Що стосується доводів скарги захисника
та засудженого про відсутність
належних та допустимих доказів на
підтвердження пред'явленого ОСОБА_1
обвинувачення у скоєнні злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, то
свої висновки по цьому питанню суди
першої та апеляційної інстанцій
мотивовано обґрунтували і спростували
зазначені доводи.

Так, суд першої інстанції поклав в
основу обвинувачення, визнаного судом
доведеним, показання свідків ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 і ОСОБА_8
Показання зазначених осіб
підтверджуються даними, що містяться в
письмових доказах у справі, а тому
підстав не довіряти їм у судів першої
та апеляційної інстанцій не було. Крім
цього, вина ОСОБА_1 підтверджується
також даними, протоколів огляду
документів, висновками експерта та
іншими матеріалами справи.

Суд апеляційної інстанції ретельно
перевірив доводи апеляції захисника
ОСОБА_2 в інтересах засудженого і
правильно визнав їх необґрунтованими.
Усі наведені в апеляції доводи, а також
й ті, які за своїм змістом аналогічні
доводам поданих касаційних скарг,
належним чином перевірено й
спростовано із зазначенням
відповідних мотивів прийнятого
рішення. В тому числі суд апеляційної
інстанції дав належну оцінку доводам
захисника про те, що судом першої
інстанції не прийнято належних мір для
забезпечення явки в судове засідання
свідка ОСОБА_5, а також доводам, що
прокурором при зміні обвинувачення в
суді належним чином не сформульовано
нове обвинувачення за ч. 1 ст. 366 КК
України.

Відповідаючи на вказані доводи
апеляційний суд вірно зазначив, що вони
є безпідставними, оскільки судом було
застосовано до вказаного свідка
примусовий привід 21 червня, 19 липня 2013
року і за результатами виконання
постанови оголошено рапорти
працівників міліції про неможливість
доставки свідка у судове засідання. За
погодженням з учасниками процесу
протокол допиту свідка ОСОБА_5 був
оголошений в ході судового слідства.
ОСОБА_1 з показаннями свідка погодився,
доповнень та клопотань з цього приводу
від учасників процесу не надійшло.

Також судове слідство в суді було
розпочате згідно ст. 297 КПК України з
читання прокурором обвинувального
висновку та зміненого прокурором
обвинувачення відповідно до ст. 277 КПК
України. Вимоги закону в цій частині
також дотримані. Суд касаційної
інстанції з висновками суду
апеляційної інстанції погоджується,
оскільки вони підтверджуються
матеріалами кримінальної справи.

За встановлених судом фактичних
обставин дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 366 КК
України кваліфіковано правильно.

Даних, які б свідчили, що у справі
неправильно застосовано кримінальний
закон чи допущено істотне порушення
кримінально-процесуального закону,
колегією суддів не встановлено.

При призначенні ОСОБА_1 покарання суд
першої інстанції, відповідно до вимог
ст. 65 КК України, врахував тяжкість
вчиненого ним злочину, дані про особу
засудженого, який раніше не судимий,
характеризується позитивно, має на
утриманні неповнолітню дитину, а тому
обґрунтовано дійшов висновку про
можливість призначення йому покарання
в межах санкцій ч. 1 ст. 366 КК України із
звільненням його від відбування
призначеного покарання на підставі ст.
49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв'язку з
закінченням строків давності.

Апеляційний розгляд справи проведений
з дотриманням вимог
кримінально-процесуального закону,
ухвала апеляційного суду відповідає
вимогам ст. 377 КПК України.

З урахуванням вищенаведеного та
керуючись ст. ст. 394 - 396 КПК України 1960
року, пунктами 11, 15 розділу ХІ
«Перехідні положення» КПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційні скарги засудженого ОСОБА_1 та
в його інтересах захисника ОСОБА_2
залишити без задоволення, а вирок
Чорнухинського районного суду
Полтавської області від 21 серпня 2013
року та ухвалу Апеляційного суду
Полтавської області від 5 листопада 2013
року щодо засудженого ОСОБА_1 - без
зміни.

Судді:

А.В. Суржок С.І. Кравченко В.І. Орлянська