АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11-кп/790/1791/14 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Справа № 643/5078/14-к Доповідач : ОСОБА_2
Категорія ч.1ст. 286 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 грудня 2014 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова кримінальне провадження №0005645 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 7 жовтня 2014 року у відношенні ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Нікополя Дніпропетровської області, зареєстрованої та проживаючої в АДРЕСА_1 , -

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_8 визнана винною за ч.1 ст. 286 КК України та їй призначено покарання у виді обмеження волі на 1 рік з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік. Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік.

Цивільний позов ОСОБА_7 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000 грн.

Судові витрати покладено на обвинувачену. Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку, ОСОБА_8 , 15 жовтня 2013 року, приблизно о 12:30 год, керуючи технічно справним автомобілем «KIA SPORTAGE», реєстраційний номер НОМЕР_1 ,біля будинку №74 по пр.. 50-річчя ВЛКСМ у м. Харкові, під час руху заднім ходом, маючи об`єктивну можливість бачити пішохода ОСОБА_7 , що знаходилась на проїжджій частині, грубо порушила вимоги п.п. 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України, оскільки перед початком руху заднім ходом не переконалася у безпеці таких дій, при цьому під час руху заднім ходом з метою забезпечення безпеки руху не звернулася по допомогу до інших осіб, внаслідок чого скоїла наїзд на пішохода ОСОБА_7 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_7 спричинені наступні тілесні ушкодження : закрита тупа травма правого передпліччя у вигляді внутрішньо-суглобового перелому дистального епіметафіза правої променевої кістки крововиливом під шкіру в ділянку перелому, яка відноситься до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень ; травма правого колінного суглобу з забоєм м`яких тканин в даній ділянці і підшкірної гематоми , яка у своїй течії ускладнилася розвитком ненапруженого травматичного гемартрозу, що призвів до розвитку посттравматичного синовііту правого колінного суглобу, який також відноситься до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 просить змінити вирок в частині призначеного покарання, як занадто суворий. Просить призначити покарання у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами, а також відмовити в задоволенні позову потерпілої.

Вказує на те, що судом не враховано, що наїзд на пішохода вона здійснила неумисно, одразу після пригоди надала потерпілій першу медичну допомогу та особисто відвезла її до лікарні. На її думку зазначена обставина є пом`якшуючою, а тому покарання їй необхідно призначити більш м`яке та без позбавлення права керування транспортними засобами.

Звертає увагу, що під час досудового слідства до матеріалів провадження було приєднано поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ОСОБА_8 «Страховою компанією «АХА Страхування». Проте потерпіла не заявила позовних вимог до страховика, який зобов`язаний відповідати за матеріальну та моральну шкоду, заподіяну потерпілій. За таких обставин позовні вимоги до обвинуваченої не підлягають задоволенню.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_9 , які наполягали на задоволенні апеляційної скарги, просили призначити покарання у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами та відмовити в задоволенні позову потерпілої; прокурора, який вважав призначене судом покарання справедливим, але погодився з відсутністю підстав для задоволення позову потерпілої; потерпілої ОСОБА_7 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на відсутність щирого каяття з боку обвинуваченої через невизнання вини, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи із наступного.
Висновок суду про доведеність обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення і правильність кваліфікації її дій за ч.1 ст.286 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.
Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував характер і ступінь небезпеки вчиненого нею з необережності кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості. Суд врахував всі обставини дорожньо-транспортної пригоди, її наслідки для потерпілої, спростував версію про інсценування обставин ДТП потерпілою. Таким чином необґрунтованими є доводи апелянта стосовно необхідності врахувати факт неумисного порушення нею правил дорожнього руху, оскільки її злочинна недбалість цілком охоплюється складом злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Як зазначено в мотивувальній частині вироку, судом враховані відомості про особу обвинуваченої, яка не була раніше судимою, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, працює заступником директора ПФ «Мартекс», за місцем роботи та проживання характеризується позитивно. Обтяжуючих обставин судом не було встановлено, в якості пом`якшуючих обставин суд визнав щире каяття ОСОБА_8 та відшкодування матеріальної шкоди на стадії досудового слідства. При цьому колегія суддів звертає увагу, що при наявності такої позитивної посткримінальної поведінки винної, вона не дійшла примирення із потерпілою, яка вважає вирок суду справедливим.
Наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не визнав обставиною, що пом`якшує покарання надання медичної допомоги після вчинення ДТП та транспортування потерпілої до лікарні не заслуговують на увагу, оскільки перелічені дії, відповідно до вимог п. 2.10 Правил дорожнього руху України, є обов`язковими для водія, причетного до ДТП.
Надана стороною захисту довідка про використання обвинуваченою ОСОБА_8 в професійній діяльності власного автотранспорту, не може бути врахована в якості пом`якшуючої обставини, оскільки не знижує ступінь суспільної небезпеки особи обвинуваченої та скоєного нею кримінального правопорушення.
Тому колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обгрунтовано призначив ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді обмеження волі із позбавленням права керувати транспортними засобами в мінімальних межах, передбачених санкцією даної статті та правилами ст..61 КК України, яке на думку колегії суддів є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів також вважає, що суд на основі засад законності , справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням інших обставин справи, наведених вище, дійшов правильного висновку , що виправлення обвинуваченої можливо досягти без ізоляції її від суспільства в умовах здійснення контролю за її поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням протягом іспитового строку. Тривалість іспитового строку, протягом якого ОСОБА_8 повинна довести своє виправлення, відповідає тяжкості кримінального правопорушення та його наслідків, особі винної, виду покарання, а тому немає підстав вважати його надмірним.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що немає підстав вважати призначене обвинуваченій покарання явно несправедливим через суворість, а звільнення від його відбування з випробуванням протягом іспитового строку в один рік неправильним.

Позовні вимоги потерпілої ОСОБА_7 суд першої інстанції задовольнив частково лише в частині стягнення на її користь компенсації моральної шкоди в розмірі 3000 гривень.

Відповідно до поліса № АВ/9879772 від 20.12.2012 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_8 застрахована АТ «СК «АХА Страхування». За таких обставин відповідно до положень ст.ст. 22,23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну потерпілої відшкодовує страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі. Згідно до положень ст.. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у разі її недостатності. В даному випадку заявлена потерпілою ОСОБА_7 сума позовних вимог не перевищує ліміту відповідальності на одного потерпілого, визначений страховим полісом. Тому, на думку колегії суддів, суд першої інстанції повинен був роз`яснити позивачу необхідність звернення із позовом до належного відповідача та вирішити питання щодо заміни неналежного відповідача за правилами ст. 33 ЦПК України. Проте суд стягнув частково моральну шкоду з обвинуваченої ОСОБА_8 . Тому доводи апелянта в цій частині заслуговують на увагу.

Виходячи із загальних засад, закріплених положеннями ч. 6 ст. 9, ст.. 7 КПК України, здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, а тому, з огляду на вимоги ч.ч. 5,7 ст. 128, ст. 129 КПК України, ч. 2 ст.. 207 ЦПК України, колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_7 необхідно залишити без розгляду, оскільки саме таке рішення не позбавляє її права звернення із позовом до належного відповідача в порядку цивільного судочинства.

Істотних порушень кримінального процесуального закону органами досудового слідства та судом першої інстанції, які б тягнули за собою безумовне скасування судового рішення не встановлено.

Керуючись: ст.ст.404, 405, ст. 407, ст. 418, 419, ч.2 ст. 376 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Московського районного суду м. Харкова від 7 жовтня 2014 року у відношенні ОСОБА_8 в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_7 скасувати.
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_8 залишити без розгляду.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту проголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий-суддя:
Судді: