Провадження №1-кп/761/147/2015
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2015 року

Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального правопорушення, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0008820 від 21 серпня 2014 року, відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с.Піддубці, Луцького району Волинської області, українки, громадянки України, офіційно не працюючої, не одруженої, з середньою освітою, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої

по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора

обвинуваченої ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

представника потерпілої ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до висунутого досудовим розслідуванням обвинувачення, ОСОБА_3 31.07.2014 року в денний час, знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , таємно викрала чуже майно, яке належить ОСОБА_5 , а саме грошові кошти в сумі 300 гривень, завдавши останній матеріальну шкоду на вказану суму.

Так, ОСОБА_3 восени 2013 року не офіційно влаштувалась на роботу хатньою прибиральницею до ОСОБА_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

31 липня 2014 року, приблизно о 11 годині 00 хвилин ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 в квартирі ОСОБА_5 , під час виконання своїх обов`язків по прибиранню квартири помітила в шафі зазначеної квартири жіночу сумочку, в якій знаходились грошові кошти, які належать ОСОБА_5 . Після чого у ОСОБА_3 виник злочинний умисел на таємне викрадення частини грошових коштів.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном ОСОБА_3 , переконавшись, що її дії залишаться непомітними для сторонніх осіб, підійшла до шафи, яка розміщена в коридорі біля вхідних дверей, після чого відчинила дверцята та дістала із неї жіночу сумочку, в якій знаходились грошові кошти. Тримаючи в руках вказану сумочку із грошовими коштами, ОСОБА_3 з метою обернення на свою користь та особистого збагачення, таємно викрала 300 гривень, які знаходились в сумочці після чого поклала її до шафи. Після цього ОСОБА_3 з таємно викраденим чужим майном на загальну суму 300 гривень з місця вчинення кримінального правопорушення пішла і в подальшому розпорядилась викраденим на власний розсуд.

Такі дії ОСОБА_3 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч.1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), яке належить ОСОБА_5 , на загальну суму 300 гривень.

Крім того, відповідно до висунутого досудовим розслідуванням обвинувачення, ОСОБА_3 14.08.2014 в денний час, знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , повторно, таємно викрала чуже майно, яке належить ОСОБА_5 , а саме грошові кошти в сумі 300 гривень, завдавши останній матеріальну шкоду на вказану суму.

Так, 14 серпня 2014 року, приблизно о 11 годині 30 хвилин ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 в квартирі ОСОБА_5 , під час виконання своїх обов`язків по прибиранню квартири помітила в шафі жіночу сумочку, в якій знаходились грошові кошти, що належать ОСОБА_5 . Після чого у ОСОБА_3 виник злочинний умисел на повторне таємне викрадення частини даних грошових коштів.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, ОСОБА_3 , переконавшись, що її дії залишаться непомітними для сторонніх осіб, підійшла до шафи, яка розміщена в коридорі біля вхідних дверей, після чого відчинила дверцята та дістала із неї жіночу сумочку, з якої в свою чергу дістала жіночий гаманець, в якому знаходились грошові кошти. Тримаючи в руках гаманець із грошовими коштами ОСОБА_3 , з метою обернення на свою користь та особистого збагачення, повторно, таємно викрала із гаманця 300 гривень, після чого помістила цей гаманець до жіночої сумочки, а останню до шафи. Всього таємно викравши майно ОСОБА_5 на загальну суму 300 гривень, ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення пішла, а викраденим майном розпорядилась на власний розсуд.

Крім того, 21 серпня 2014 року ОСОБА_3 перебувала за адресою: АДРЕСА_3 , у квартирі ОСОБА_5 . Під час виконання своїх обов`язків по прибиранню квартири вона помітила в шафі жіночу сумочку, в якій знаходились грошові кошти. Після цього у ОСОБА_3 виник злочинний умисел на таємне викрадення частини даних грошових коштів.

Переконавшись, що її дії залишаться не помітними для сторонніх осіб, ОСОБА_3 підійшла до шафи, яка розміщена в коридорі біля вхідних дверей, після чого відчинила дверцята та дістала із неї жіночу сумочку блакитного кольору, з якої дістала жіночий гаманець, у якому знаходились грошові кошти. Тримаючи в руках гаманець із грошовими коштами, ОСОБА_3 , з метою обернення на свою користь та особистого збагачення, повторно, таємно викрала із гаманця 140 гривень, після чого помістила даний гаманець до жіночої сумочки, а останню до шафи.

Продовжуючи далі свої злочинні дії ОСОБА_3 , переконавшись, що її дії залишаться не помітними для сторонніх осіб, підійшла до шафи, яка розміщена в коридорі біля вхідних дверей, після чого відчинила дверцята та дістала із неї жіночу сумочку бежевого кольору, у якій знаходились грошові кошти. Тримаючи в руках вказану сумочку ОСОБА_3 , з метою обернення на свою користь та особистого збагачення, повторно, таємно викрала із вказаної сумочки грошові кошти, що належать ОСОБА_5 в сумі 200 гривень.

Продовжуючи далі свої злочинні дії направленні на заволодіння чужим майном, яке належить ОСОБА_5 , ОСОБА_3 прослідувала далі по квартирі і в кімнаті, відчинивши шухляду письмового столу де виявила конверт із грошима, що належать ОСОБА_5 , з якого викрала 100 гривень. Після чого поклала викрадене до своєї жіночої сумки.

Всього таємно викравши майно ОСОБА_5 на загальну сумі 440 гривень, ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення пішла, а викраденим майном розпорядилась на власний розсуд.

Такі дії ОСОБА_3 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч.2 ст. 185 КК України, як повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжка), яке належить ОСОБА_5 , на загальну суму 740 гривень.

У судовому засіданні обвинувачена свою вину в пред`явленому їй обвинуваченні за ч.1 ст. 185 КК України та ч.2 ст. 185 КК України категорично заперечувала, проти пред`явленого цивільного позову заперечувала у повному обсязі.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 надала показання про те, що вона з весни 2013 року неофіційно працювала у сина ОСОБА_5 як хатня прибиральниця, а потім розпочала працювати неофіційно як хатня прибиральниця і у самої ОСОБА_5 , приходила кожного тижня по четвергам для прибирання помешкання, при цьому увесь час ОСОБА_5 була присутня вдома. За весь час роботи вона лише три рази прибирала без присутності ОСОБА_5 , за оплату роботи ОСОБА_5 2 рази залишала гроші у жіночій сумці, а 1 раз у кімнаті біля телевізора.

31 липня 2014 року вона прийшла до квартири ОСОБА_5 близько 10 години ранку та відкрила двері квартири своїм ключем, оскільки у помешканні нікого не було. При цьому напередодні їй зателефонувала ОСОБА_5 та повідомила, що вона її не дочекалась та сказала взяти гроші за оплату роботи у сумці, яка лежить у шафі в коридорі. Після завершення роботи по господарству вона відкрила шафу, яка знаходилась у коридорі біля дверей, вийняла звідти різнокольорову сумку та взяла з неї 300 гривень за оплату роботи.

Також 14 серпня 2014 року вона прийшла прибирати до квартири ОСОБА_5 , відчинила двері своїм ключем, зняла квартиру з сигналізації та розпочала прибирання. Після завершення роботи по господарству взяла із сумочки, яка висіла у шафі в коридорі 300 гривень за свою роботу та пішла. Гроші із сумочки у коридорі також взяла за вказівкою ОСОБА_5 .

З приводу звернення потерпілої ОСОБА_5 до Шевченківського РУ ГУ МВС України в м.Києві із заявою про злочин відносно неї, вважає, що це вчинено з метою її обмовляння, оскільки потерпіла ОСОБА_5 отримала від неї грошові кошти для передачі іншому юристу для оформлення документів на квартиру, а потім відмовилась їх повертати.

Так, згідно із ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст. 9 КПК України.

У відповідності зі ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Згідно зі ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України покладається на прокурора.

Так, на обґрунтування винуватості ОСОБА_3 у вчиненні 31.07.2014 року інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України сторона обвинувачення, посилається на докази, які в судовому засіданні були безпосередньо досліджені судом, а саме:

- показання потерпілої ОСОБА_5 про те, що з квітня 2013 року у неї як хатня прибиральниця, без офіційного оформлення трудового договору, працювала ОСОБА_3 . У її обов`язки входило прибирання в квартирі, прасування білизни, інша хатня робота. Для прибирання ОСОБА_3 приходила 1 раз на тиждень, прибирання проводила майже завжди у її присутності. Коли у неї не було можливості перебувати у квартирі під час прибирання, то вона залишала гроші ОСОБА_3 в рахунок оплати виконаної хатньої роботи на видному місці на тумбочці.

Навесні 2014 року вона почала помічати, що після прибирання у квартирі ОСОБА_3 речі знаходяться не на своїх місцях, у подальшому також стали зникати її речі та речі її чоловіка, грошові кошти. Для з`ясування вказаного питання, приблизно наприкінці липня 2014 року, встановила у квартирі відеокамери, а також забрала із квартири велику суму грошових коштів, яка там знаходилась.

31 липня 2014 року вона повернулась додому та переглянула запис із камер відеоспостереження, так як у цей день у квартирі прибирала ОСОБА_3 . За результатами перегляду відеозапису побачила, що спочатку ОСОБА_3 обшукала квартиру, а після завершення прибирання взяла гроші з її сумочки, яка знаходилась у шафі у коридорі. Після виявлення вказаного випадку одразу не звернулась до міліції, оскільки мала поїхати у відрядження та не мала на це часу, а ОСОБА_3 продовжила приходити до квартири та прибирати;

- дані, що містяться на комп`ютерному DVD-диску сірого кольору, ємкістю 4,7 ГБ 120 мін., на якому знаходиться відеозапис із № «20140731» із квартири АДРЕСА_4 , відповідно до якого у дану квартиру 31.07.2014 року об 11:00 год. зайшла ОСОБА_3 , поклала свою сумку та речі з лівої сторони від входу у квартиру. Після цього ОСОБА_3 підійшла до шафи, яка розміщена в коридорі біля вхідних дверей, відчинила дверцята шафи та дістала із неї жіночу сумочку, розстібнула її та дістала звідти грошові кошти, які знаходились в сумочці, після чого поклала її до шафи;

- дані, що містяться у протоколі огляду відеозапису від 27 серпня 2014 року, відповідно до якого було оглянуто файли за № «20140731», «20140841», розміщені на комп`ютерному DVD-диску сірого кольору, ємкістю 4,7 ГБ 120 мін., у яких зафіксовано обставини вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 .

Крім того, на обґрунтування винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України за епізодом викрадення грошових коштів належних ОСОБА_5 у сумі 300 гривень від 14.08.2014 р., сторона обвинувачення, посилається на докази, які в судовому засіданні були безпосередньо досліджені судом, а саме:

- показання потерпілої ОСОБА_5 про те, що з квітня 2013 року у неї як хатня прибиральниця, без офіційного оформлення трудового договору, працювала ОСОБА_3 . У її обов`язки входило прибирання в квартирі, прасування білизни, інша хатня робота. Для прибирання ОСОБА_3 приходила 1 раз на тиждень, прибирання проводила майже завжди у її присутності. Коли у неї не було можливості перебувати у квартирі під час прибирання, то вона залишала гроші ОСОБА_3 в рахунок оплати виконаної хатньої роботи на видному місці на тумбочці.

Навесні 2014 року, вона почала помічати, що після прибирання у квартирі ОСОБА_3 речі знаходяться не на своїх місцях, у подальшому також стали зникати її речі та речі її чоловіка, грошові кошти. Для з`ясування вказаного питання, приблизно наприкінці липня 2014 року, встановила у квартирі відеокамери, а також забрала із квартири велику суму грошових коштів, яка там знаходилась.

Станом на 14.08.2014 року вона перебувала за межами м.Києва, а коли повернулась із відрядження 20 серпня 2014 року, то одразу переглянула відеозаписи з камер спостереження, встановлених у квартирі. На вказаних відеозаписах виявила, що 14.08.2014 року ОСОБА_3 після прибирання у квартирі викрала із її сумочки, яка знаходилась у шафі в коридорі, грошові кошти у сумі 300 гривень. Після цього вона одразу звернулась до Шевченківського РУ ГУ МВС України в м.Києві із заявою про вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення.

- дані, що містяться на комп`ютерному DVD-диску сірого кольору, ємкістю 4,7 ГБ 120 мін., на якому знаходиться відеозапис із № «20140814» із квартири АДРЕСА_4 , відповідно до якого у дану квартиру 14.08.2014 року об 11:30 год. зайшла ОСОБА_3 , підійшла до шафи, яка розміщена в коридорі біля вхідних дверей, після чого відчинила дверцята та дістала із неї жіночу сумочку, з якої дістала жіночий гаманець. Із вказаного гаманця ОСОБА_3 дістала грошові кошти, після чого помістила даний гаманець до жіночої сумочки, а останню до шафи;

- дані, що містяться у протоколі огляду відеозапису від 27 серпня 2014 року, відповідно до якого було оглянуто файли за № «20140731», «20140841», розміщені на комп`ютерному DVD-диску сірого кольору, ємкістю 4,7 ГБ 120 мін., у яких зафіксовано обставини вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 .

Суд, безпосередньо дослідивши наведені вище докази сторони обвинувачення та сторони захисту у їх сукупності, давши їм належну оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, дійшов до наступного висновку.

Так, відповідно до ч.1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

При цьому, безпосереднє пізнання слідчим, судом обставин, що підлягають доказуванню, та побічних доказів може мати правове значення, якщо воно відбувалося в кримінальному провадженні при проведенні тих дій, які передбачені КПК, у встановленому порядку і закріплені в процесуальних документах. Коли таке пізнання здійснюється поза межами процесу прокурором, слідчим, суддею, слідчим суддею, то це є перешкодою для участі у розслідуванні чи судовому розгляді даної справи.

Згідно ч.1, 2 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

При цьому КПК України унормовано способи отримання доказів, а саме у ст. 223 КПК України сформульовано загальні вимоги щодо проведення слідчих (розшукових) дій, статті 224-232 КПК України містять норми щодо умов і процесуального порядку проведення таких слідчих (розшукових) дій, а у Главі 21 КПК України викладено вимоги, що пред`являються до проведення негласних слідчих (розшукових) дій.

Як встановлено судом із показань потерпілої ОСОБА_5 та нею не заперечувалось, остання, виявивши, що з її квартири за місцем проживання ( АДРЕСА_5 ) стали зникати речі та грошові кошти, встановила наприкінці липня 2014 року камери відеозапису з метою фіксації протиправних діянь підозрюваної особи, однак із заявою про вчинення кримінального правопорушення, як це передбачено ст. 214 КПК України, до відповідного підрозділу органів внутрішніх справ не звернулась.

При цьому слід зауважити, що за своїм змістом дії, які виконала ОСОБА_5 (встановлення камер відеозапису), підпадають під категорію негласних слідчих дій, визначених у Главі 21 КПК України та ст. 260 КПК України, згідно якої аудіо-, відеоконтроль особи є різновидом втручання у приватне спілкування, яке проводиться без її відома на підставі ухвали слідчого судді, якщо є достатні підстави вважати, що розмови цієї особи або інші звуки, рухи, дії, пов`язані з її діяльністю або місцем перебування тощо, можуть містити відомості, які мають значення для досудового розслідування.

Слід також зазначити, що з метою розкриття та розслідування злочинів органами досудового розслідування можуть проводитись негласні слідчі (розшукові) дії з аудіо- та відеоконтролю особи. Проведення вказаних негласних слідчих (розшукових) дій полягає у системі організаційно-правових та управлінських заходів органів досудового розслідування, спрямованих на конспіративну фіксацію технічними засобами ознак підготовлюваного, вчинюваного або вчиненого злочину. Проведення вказаних негласних слідчих (розшукових) дій допускається лише у випадках, якщо іншим способом отримати інформацію про ці протиправні діяння неможливо. Дозвіл на проведення таких негласних слідчих (розшукових) дій дає слідчий суддя, у порядку, передбаченому статтями 246, 248, 250 КПК.

При цьому, відповідно до ч.1, 2 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов;

Виходячи із наведених вище норм кримінального процесуального закону суд приходить до висновку, що докази, на які посилається сторона обвинувачення як на обґрунтування вини ОСОБА_3 у вчиненні 31.07.2014 року кримінального правопорушення за ч.1 ст. 185 КК України, а також за епізодом вчинення кримінального правопорушення за ч.2 ст. 185 КК України від 14.08.2014 року, є недопустимими виходячи з наступного.

Так, відеозаписи з камер спостереження, розташованих у кв. АДРЕСА_4 , на яких зафіксовано обставини вчинення кримінального правопорушення від 31.07.2014 року та 14.08.2014 року, було отримано стороною обвинувачення у не передбаченому КПК України порядку від потерпілої ОСОБА_5 , яка, перебираючи на себе повноваження органу досудового розслідування, маючи на меті зафіксувати особу, яка вчиняє кримінальне правопорушення, а також його обставини, обладнала приміщення своєї квартири технічними засобами, які забезпечили негласне візуальне спостереження за діями ОСОБА_3 , тобто на свій власний розсуд, не будучи наділеною таким процесуальним статусом, здійснила процесуальні дії, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу, у подальшому передавши отриману зафіксовану інформацію органу досудового розслідування, до внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

У зв`язку із зазначеним суд зобов`язаний визнати вищевказані докази недопустимими як такі, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, а тому, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 86 КПК України, останні не можуть бути покладені в основу судового рішення.

Таким чином, крім показань потерпілої про факт виявлення відсутності коштів у квартирі після того, як у ній прибирала 31.07.2014 року та 14.08.2014 року обвинувачена, у суду відсутні будь які достовірні та належні докази на підтвердження причетності ОСОБА_3 до вчинення крадіжок.

Між тим, суд критично ставиться до показань потерпілої в цій частині, оскільки сума коштів , яку вважала потерпіла у неї викрала ОСОБА_3 дорівнює сумі оплати за послуги прибирання, яку потерпіла сплачувала останній і про що зазначені сторони процесу підтвердили у судовому засіданні.

Згідно п.10 ч.1, ст..7, частин 1,2,4 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню , доки ї вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Усі сумніви щодо доведанності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

У відповідності з вимогами ст. 62 Конституції України, п. 23 Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» із змінами та доповненнями, в основу вироку можуть бути покладені тільки достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. Обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.

З урахуванням викладеного, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, приходжу до висновку, про необхідність виправдання ОСОБА_3 за епізодом вчинення кримінального правопорушення від 31.07.2014 року щодо викрадення грошових коштів у сумі 300 гривень та за епізодом вчинення кримінального правопорушення від 14.08.2014 року щодо викрадення грошових кошів у сумі 300 гривень.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Отже з урахуванням викладеного вище, суд вважає за необхідне виправдати ОСОБА_3 за епізодом вчинення кримінального правопорушення від 31.07.2014 року, та за епізодом вчинення кримінального правопорушення від 14.08.2014 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України - за відсутністю в діянні обвинуваченої ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення.

Разом з тим суд вважає доведеним вину ОСОБА_3 за епізодом вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 185 КК України від 21.08.2014 року виходячи з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_3 восени 2013 року не офіційно влаштувалась на роботу хатньою прибиральницею до ОСОБА_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

21 серпня 2014 року ОСОБА_3 перебувала за адресою: АДРЕСА_3 , у квартирі ОСОБА_5 . Під час виконання своїх обов`язків по прибиранню даної квартири помітила в шафі жіночу сумочку, в якій знаходились грошові кошти. Після цього у ОСОБА_3 виник злочинний умисел на таємне викрадення частини даних грошових коштів.

Переконавшись, що її дії залишаться не помітними для сторонніх осіб, ОСОБА_3 підійшла до шафи, яка розміщена в коридорі біля вхідних дверей, після чого відчинила дверцята та дістала із неї жіночу сумочку блакитного кольору, з якої дістала жіночий гаманець, у якому знаходились грошові кошти. Тримаючи в руках гаманець із грошовими коштами, ОСОБА_3 , з метою обернення на свою користь та особистого збагачення, таємно викрала із даного гаманця 140 гривень, після чого помістила гаманець до жіночої сумочки, а останню до шафи.

Продовжуючи далі свої злочинні дії ОСОБА_3 , переконавшись, що її дії залишаться не помітними для сторонніх осіб, підійшла до шафи, яка розміщена в коридорі біля вхідних дверей, після чого відчинила дверцята та дістала із неї жіночу сумочку бежевого кольору, у якій знаходились грошові кошти. Тримаючи в руках вказану сумочку ОСОБА_3 , з метою обернення на свою користь та особистого збагачення, таємно викрала із вказаної сумочки грошові кошти, що належать ОСОБА_5 в сумі 200 гривень.

Продовжуючи далі свої злочинні дії направленні на заволодіння чужим майном, яке належить ОСОБА_5 , ОСОБА_3 прослідувала далі по квартирі і в кімнаті, відчинивши шухляду письмового стола, виявила конверт із грошима, що належать ОСОБА_5 , з якого викрала 100 гривень. Після чого поклала викрадене до своєї жіночої сумки.

Всього таємно викравши майно ОСОБА_5 на загальну сумі 440 гривень, ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення пішла, а викраденим майном розпорядилась на власний розсуд.

У судовому засіданні обвинувачена свою вину в пред`явленому їй обвинуваченні за епізодом вчинення кримінального правопорушення від 21.08.2014 року категорично заперечувала.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 надала показання про те, що вона з весни 2013 року неофіційно працювала у ОСОБА_5 як хатня прибиральниця, та приходила кожного тижня по четвергам для прибирання помешкання, при цьому увесь час ОСОБА_5 була присутня вдома. За весь час роботи вона лише три рази прибирала без присутності ОСОБА_5 , за оплату роботи ОСОБА_5 2 рази залишала гроші у жіночій сумці, а 1 раз у кімнаті біля телевізора.

21 серпня 2014 року вона прийшла прибирати до ОСОБА_5 , їй було відомо, що потерпіла буде на діловій зустрічі. Після завершення хатньої роботи ОСОБА_5 у телефонному режимі запропонувала їй взяти гроші за роботу у поліетиленовому пакеті, який лежав у шафі, а також гроші у борг, які їй були потрібні, які вона мала потім відпрацювати. Вона взяла тільки ту частину грошей, які їй були потрібні у борг та пішла з квартири.

У той же день її затримали працівники міліції, вилучили в неї 400 гривень, які вона взяла у квартирі ОСОБА_5 , а також повідомили, що її обвинувачують у викраденні з квартири ОСОБА_5 40 тисяч доларів, парфумів, а також інших речей.

Разом з тим, не зважаючи на повне не визнання своєї вини ОСОБА_3 , винність обвинуваченої у вчиненні епізоду кримінального правопорушення від 21.08.2014 року у повному обсязі підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_5 , отриманими від неї у судовому засіданні.

Так, потерпіла у судовому засіданні надала показання про те, що з квітня 2013 року у неї як хатня прибиральниця, без офіційного оформлення трудового договору, працювала ОСОБА_3 . У її обов`язки входило прибирання в квартирі, прасування білизни, інша хатня робота. Для прибирання ОСОБА_3 приходила 1 раз на тиждень, прибирання проводила майже завжди у її присутності. Коли у неї не було можливості перебувати у квартирі під час прибирання, то вона залишала гроші ОСОБА_3 в рахунок оплати виконаної хатньої роботи на видному місці на тумбочці.

Навесні 2014 року почала помічати, що після прибирання у квартирі ОСОБА_3 речі знаходяться не на своїх місцях, у подальшому також стали зникати її речі та речі її чоловіка, грошові кошти. Для з`ясування вказаного питання, приблизно наприкінці липня 2014 року, встановила у квартирі відеокамери, а також забрала із квартири велику суму грошових коштів, яка там знаходилась.

Після повернення із відрядження у серпні 2014 року вона виявила відсутність частини грошових коштів та 20.08.2014 року звернулась до відділення міліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення її домогосподаркою ОСОБА_3 .

Для викриття ОСОБА_3 вона зфотографувала грошові купюри та їх серійні номери, після чого під запис відеокамери, розташованої у її квартирі, показала, у яких місцях вона розмістила грошові купюри, у різних місцях помешкання.

На наступний день, 21.08.2014 року, після прибирання у квартирі ОСОБА_3 , її було затримано співробітниками міліції, які під час огляду її сумочки виявили гроші, викрадені ОСОБА_3 з її квартири.

Крім того, винність обвинуваченої у вчиненні епізоду кримінального правопорушення від 21.08.2014 року та сам факт події кримінального правопорушення підтверджується наступними доказами:

· протоколом огляду місця події від 21.08.2014 року, який було проведено з 10:00 год. до 11:10 год. слідчим СВ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м.Києві ОСОБА_7 у присутності понятих та фотознімками до нього, відповідно до якого було оглянуто сумку коричневого кольору, належну ОСОБА_3 , з якої, окрім іншого, було вилучено грошові купюри на загальну суму 1058 гривень

· постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 21.08.2014 року, відповідно до якої потерілій ОСОБА_5 на відповідальне зберігання було передано грошові кошти у сумі 440 грн., вилучені під час огляду місця події 21.08.2014 року;

· відеозаписом, розміщеному на комп`ютерному ДВД-диску сірого кольору, ємкістю 4,7 Гб, на якому знаходится файл «20140821», який містить відеозапис із камери спостереження з квартири АДРЕСА_4 , з якого встановлено, що ОСОБА_3 21.08.2014 року зайшла до приміщення вказаної квартири, під час виконання обов`язків по прибиранню квартири дістала із шафи біля вхідних дверей жіночу сумочку блакитного кольору, з якої вийняла гаманець, а звідти грошові кошти, потім помістила гаманець до сумочки, а сумочку до шафи. У подальшому, продовживши виконання хатньої роботи, ОСОБА_3 дістала із шафи у коридорі жіночу сумочку бежевого кольору, з якої дістала грошові кошти, після чого помістила сумочку назад до шафи. Продовжуючи свої дії, ОСОБА_3 відкрила шухляду письмового столу, який знаходився у кімнаті квартири, звідки дістала конверт, з якого дістала грошові кошти, після чого помістила конверт назад до шухляди столу та закрила її.

Окрім іншого винність ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення за епізодом від 21.08.2014 року підтверджується показаннями самої обвинуваченої ОСОБА_3 , яка у судовому засіданні підтвердила факт того, що вона 21.08.2014 року, перебуваючи у приміщенні квартири потерпілої ОСОБА_5 під час виконання хатньої роботи з прибирання, взяла грошові кошти, які знаходились у квартирі, у шафі та сумці потерпілої, які, як остання пояснила суду, вона за домовленістю із потерпілою взяла у неї в борг за умови відпрацювання вказаних коштів у майбутньому.

При цьому, визнаючи доказом винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення за епізодом від 21.08.2014 року, відеозапис, розміщений на комп`ютерному ДВД-диску сірого кольору, ємкістю 4,7 Гб, зазначений як файл «20140821», суд виходить з того, що хоча вказаний доказ було отримано із порушеннм вимог кримінального процесуального закону, однак останній є таким, що містить у собі відомості, які відповідають дійсним обставинам вчинення відносно потерпілої кримінального правопорушення, підтверджується крім цього і іншими доказами у провадженні в їх сукупності, в тому числі і показаннями ОСОБА_3 та вказаний доказ не є єдиним на підтвердження винуватості обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення за епізодом обвинувачення від 21.08.2014 року.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про наявність обгрунтованих підстав для перекваліфікації дій обвинуваченої за епізодом вчинення кримінального правопорушення від 21.08.2014 року з ч.2 ст. 185 КК України на ч.1 ст. 185 КК України, а тому суд вважає доведеним винність обвинуваченої ОСОБА_3 за ч.1 ст. 185 КК України у таємному викраденні чужого майна (крадіжці).

При цьому, визнаючи обвинувачену винною у вчиненні кримінального правопорушення за епізодом від 21.08.2014 року, суд не приймає до уваги доводи обвинуваченої щодо того, що грошові кошти вона за домовленістю із потерпілою брала у неї в борг, оскільки у судовому засіданні не було достовірно встановлено існування факту домовленості між обвинуваченою та потерпілою та відповідних доказів за цими обставинами, при цьому, виходячи із позиції потерпілої, у останньої не було підстав для обмовляння обвинуваченої ОСОБА_3 , при цьому потерпіла діяла послідовно та логічно, розміщуючи грошові кошти у різних місцях квартири, фіксуючи номери грошових купюр та їх місце розміщення у жилому приміщенні. Таким чином такі твердження ОСОБА_3 повністю спростовується зібраними по справі доказами і розцінюється судом як спроба уникнути покарання.

Обираючи обвинуваченій ОСОБА_3 вид та міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке є кримінальним правопорушенням середньої тяжкості, обставини його вчинення, характер діяння, форму й ступінь вини обвинуваченої, мотивацію кримінального правопорушення, та дані про особу обвинуваченої, який не одружена, працює не офіційно, за місцем проживання та місцем роботи характеризується позитивно, під наглядом у лікаря нарколога або психіатра не перебуває, раніше не притягувалась до кримінальної відповідальності.

Обставин, які б пом`якшували або обтяжували покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , судом не встановлено.

При таких обставинах, суд вважає можливим призначити обвинуваченій покарання, що не пов`язане з громадськоми та виправними роботами, або арештом чи позбавленням волі, а застосувати відносно неї, з урахуванням майнового стану винної, яка офіційно не працює, однак має дохід, покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян

Притання про речові докази суд вирішує у відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Судові витрати у провадженні відсутні.

Цивільний позов, виходячи з вимог ч.3 ст. 129 КПК України та з тих підстав, що судом визнано не доведеними обставини за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення за епізодом від 31.07.2014 року щодо викрадення грошових коштів потерпілої на загальну суму 300 гривень, а також за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення за епізодом від 14.08.2014 року щодо викрадення грошових коштів потерпілої на загальну суму 300 гривень, в цій частині підлягає залишенню без розгляду.

Відмовляючи у задоволенні в частині цивільного позову потерпілої за епізодом вчинення кримінального правопорушення від 21.08.2014 року, щодо викрадення грошових коштів на загальну суму 440 грн., який визнаний судом доведеним, суд виходить з того, що під час досудового розслідування вказані грошові кошти 21.08.2014 року було вилучено у обвинуваченої ОСОБА_3 та передано на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_5 під розписку, яка міститься у матеріалах кримінального провадження.

Будь-яких інших вимог матеріального характеру або на відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок кримінального правопорушення, потерпілою ОСОБА_5 заявлено не було.

Запобіжний захід відносно засудженої залишити застосованим до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст. ст. 369-371, 374. 395 КПК України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_3 визнати невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України за епізодом вчинення кримінального правопорушення від 31.07.2014 року та виправдати її у зв`язку з недоведеністю, що в її діянні є склад цього кримінального правопорушення.

ОСОБА_3 визнати невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України за епізодом вчинення кримінального правопорушення від 14.08.2014 року та виправдати її у зв`язку з недоведеністю, що в її діянні є склад цього кримінального правопорушення.

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України за епізодом вчинення кримінального правопорушення від 21.08.2014 року і призначити їй покарання у виді штрафу на користь держави у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Залишити засудженій ОСОБА_3 застосований на досудовому розслідуванні запобіжний захід у виді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 в частині стягнення матеріальної шкоди на загальну суму 600 гривень залишити без розгляду.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення у сумі 440 гривень відмовити.

Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази по справі, а саме ДВД-диски під № 1, №2 та без номеру, які містять у собі фото- та відеозаписи щодо обставин вчинених кримінальних правопорушень залишити зберігатись при матеріалах кримінального провадження.

Речові докази, приєднані до матеріалів провадження відповідно до постанови ст. слідчого СВ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м.Києві ОСОБА_8 від 21.08.2014 року: грошові кошти у сумі 440 грн., передані на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_5 передати у володіння потерпілої ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1