Справа №586/225/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/319/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2015 року колегія суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000403 від 24 грудня 2014 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на вирок Середино-Будського районного суду Сумської області від 01 квітня 2015 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги від обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , в яких:

- обвинувачений ОСОБА_7 , вважаючи призначене йому покарання надто суворим, просить вирок суду щодо нього скасувати та ухвалити новий вирок, яким із застосуванням ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням;

- потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_8 також посилаючись на надмірну міру покарання, призначену ОСОБА_7 , просять вирок суду щодо останнього скасувати та ухвалити новий вирок із застосуванням ст.75 КК України.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.

Запобіжний захід обвинуваченому залишений у виді особистого зобов`язання.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати в сумі 1229 грн. 80 коп.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

В обґрунтування вимог поданих апеляційних скарг:

- обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що судом при ухваленні вироку не було враховано ряд пом`якшуючих покарання обставин, зокрема того, що подія сталася внаслідок порушення пішоходом ОСОБА_10 правил дорожнього руху, з моменту скоєння ДТП обвинувачений прийняв всі заходи щоб залагодити свою провину, щиро розкаявся, визнав вину в скоєному, відшкодував потерпілим завдані збитки, які просили суд суворо його не карати. Крім того, ОСОБА_7 вказує, що судом також не було прийнято до уваги, що він є опікуном свого батька, який потребує постійного догляду, а також проігноровано клопотання жителів с. Велика Берізка та с. Лукашенкове, Середино-Будського району, які просили не позбавляти обвинуваченого волі;

- потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі також зазначають, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, судом першої інстанції не було враховано того, що останній визнав свою провину, щиро розкаявся у скоєному та повністю відшкодував завдану шкоду. Крім того, потерпілі вказують, що суд при призначенні покарання не врахував всіх обставин, при яких сталася подія, а також їх думку як потерпілих, які не наполягали на призначенні ОСОБА_7 суворого покарання.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

На апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 від прокурора ОСОБА_11 надійшли заперечення, в яких він, вказуючи на безпідставність та надуманість доводів обвинуваченого, просив залишити його скаргу без задоволення.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 24 грудня 2014 року, приблизно о 17.00 годині, у темний час доби, керуючи у стані алкогольного сп`яніння автомобілем «ВАЗ-2103», державний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі С-Буда-Зноб-Новгородське-Шостка з села Голубівка, С-Будського району, Сумської області в напрямку с. Велика Берізка, С-Будського району, Сумської області, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка рухалась по проїжджій частині ближче до центру дороги. Своїми діями ОСОБА_7 порушив вимоги пунктів 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України, в результаті чого ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження, від яких померла на місці події. Порушення водієм ОСОБА_7 правил дорожнього руху знаходяться в причинному зв`язку з дорожньою пригодою, внаслідок якої потерпіла ОСОБА_10 від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці пригоди.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , та потерпілого ОСОБА_8 , які підтримали свої апеляційні скарги з аналогічними вимогами, думку прокурора ОСОБА_6 , який просив відмовити в задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого та потерпілих, а вирок суду залишити без змін, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, ґрунтується на доказах, достовірність і достатність яких не ставилася під сумнів сторонами під час судового розгляду, у зв`язку з чим вони судом не перевірялися під час судового слідства, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України.

Суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_7 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, і правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.286 КК України.

Що стосується призначеного покарання, з видом якого не погоджуються апелянти, то суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання врахував те, що він вчинив необережний тяжкий злочин, обставини, які пом`якшують покарання - його щире каяття у вчиненому, відшкодування заподіяних збитків та обставину, яка обтяжує покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а також врахував і дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має хворих батьків похилого віку, і дійшов висновку про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що районний суд призначаючи обвинуваченому покарання у виді реального позбавлення його волі, у достатній мірі не врахував і інші фактичні обставини даної справи, а саме позицію потерпілих - синів загиблої, які в ході судового розгляду, не наполягали на суворому покаранні для обвинуваченого, зазначаючи, що претензій вони до ОСОБА_7 не мають і всі збитки їм відшкодовані.

Врахувавши всі вищенаведені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що вони не свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_7 є особою, небезпечною для суспільства, а тому вважає, що його виправлення та перевиховання можливе і без ізоляції від суспільства.

Відповідно вимог ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного, та інші обставини справи дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення такої особи від відбування покарання з випробуванням.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає за необхідне пом`якшити призначене ОСОБА_7 основне покарання у виді позбавлення волі, звільнивши від його відбування з випробуванням, оскільки, враховуючи безпосередню позицію самих потерпілих, які в апеляційних скаргах наполягали на застосуванні саме ст.75 КК України до призначеного покарання, то воно буде відповідати вимогам ст. 50 КК України за змістом якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, та ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарань.

Однак колегія суддів не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення пов`язаного з порушенням правил безпеки дорожнього руху перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілої, від додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає за необхідне, на підставі п.1 ч.1 ст.408 КПК України (у зв`язку з пом`якшенням призначеного покарання) вирок С-Будського районного суду змінити в частині призначеного покарання, однак, апеляційні скарги обвинуваченого та потерпілих задовольнити частково, оскільки ОСОБА_7 підлягає звільненню тільки від основного виду покарання, а також в апеляціях ставилося питання про ухвалення апеляційним судом нового вироку, що є безпідставним в даному випадку.

При цьому колегія суддів вважає необхідним встановити обвинуваченому іспитовий строк, передбачений ч.4 ст. 75 КК України тривалістю на 3 роки, з покладенням на нього обов`язків передбачених ст.76 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405,407,408,419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Середино-Будського районного суду Сумської області від 01 квітня 2015 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання, змінити.

Вважати засудженим ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання, призначеного йому судом за ч.2 ст.286 КК України, із встановленням іспитового строку терміном на 3 (три) роки.

Згідно ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Запобіжний захід ОСОБА_7 залишити особисте зобов`язання.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.