справа
№1-98/07
ВИРОК ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2007 року

Рівненський районний суд
Рівненської області

в особі
головуючої судді Кушнір Н.В.

при секретарі Данчук Л.А.

з участю
прокурора Янчевської А.О.

потерпілої ОСОБА_1

її
представника ОСОБА_2

законного представника підсудного
ОСОБА_3

захисника
адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
м.Рівному кримінальну справу про
обвинувачення ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця с.В.Олексин Рівненського
району Рівненської області, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого по АДРЕСА_1, не судимого,

у скоєні злочину, передбаченого ч.1
ст. 185 КК України,

встановив:

20 листопада 2006 року ОСОБА_5. під час перерви між 3
та 4 уроком, перебуваючи в приміщенні класу Шпанівської ЗОШ, розміщеної в с.Шпанів
Рівненського району Рівненської
області, скориставшись відсутністю господаря, сторонніх осіб, шляхом вільного
доступу, з сумочки ОСОБА_1 таємно викрав мобільний телефон марки «LG 1800»
вартістю 759
гривень, з сім картою мобільного оператора
«Djuice» вартістю 50 гривень, на рахунку якого перебували гроші в сумі 9
гривень, всього викравши майна на
загальну суму 818
гривень.

Підсудний ОСОБА_5. свою вину у скоєнні злочину визнав
повністю та показав, що 20.11.2006 року
на перерві між 3 та
4 уроками
він знаходився в класі Шпанівської ЗОШ. В цей час ще знаходились однокласниці ОСОБА_6 та ОСОБА_1.
Побачив, що ОСОБА_1 поклала до своєї сумки мобільний телефон «LG». Під час перерви користуючись тим, що в класі нікого не було, викрав даний телефон і поклав
собі в кишеню. Потім вийшов на територію
школи, виключив мобільний телефон та заховав, і повернувся у клас. На запитання ОСОБА_1, чи він не брав його, то
відповів, що не брав. Після шостого уроку забравши телефон, зайшов до свого
друга ОСОБА_7 та дав
його на зберігання, не повідомляючи його походження.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд
вважає, що вина підсудного у скоєному повністю
доведена.

У
зв"язку з тим, що учасники судового
розгляду не оспорюють фактичні
обставини справи, суд вважає за можливе визнати дослідження доказів
щодо цих обставин недоцільним. При цьому
дані факти вважаються дослідженими та встановленими в судовому засіданні, оскільки сторони вважають, що
фактичні обставини справи доведені наявними
у справі доказами, які не потребують дослідження у ході судового розгляду справи. При цьому суд переконався у тому, що
підсудний правильно розуміє зміст всіх обставин справи, які б підлягали б
доказуванню і ним не заперечуються і сумнівів у добровільності та істинності його позиції немає. Підсудному
роз"яснено, що він при відмові від дослідження доказів щодо фактичних
обставин справи буде позбавлений можливості оспорювати їх в апеляційному порядку. Усвідомивши це, підсудний настояв
на істинності своєї позиції у визнанні вини і викладених обставинах
справи.

Крім визнання підсудним своєї вини, його вина у скоєному
підтверджується зібраними по справі доказами,
дослідженими судом, зокрема потерпіла ОСОБА_1 показала, що в жовтні 2006 року мама купила їй мобільний телефон марки LG 1800
за 759 грн., яким почала користуватись. 20.11.2006
року на уроці вона користувалась
даним телефоном, а потім поклала у власну
сумочку. На перерві між 3 та
4 уроком
виявила, що він зник, біля 12.00
год. подзвонила мамі та повідомила, що
невідома особа викрала у її мобільний
телефон та те, що у скоєнні даної крадіжки підозрює ОСОБА_5 -
свого однокласника. На момент крадіжки в телефоні також
знаходився стартовий пакет «Djuice»
вартістю 50
грн. на рахунку знаходилось 9
грн. На даний час телефон повернутий,
будь-яких претензій до підсудного з цього приводу вона не має.

Дані показання підтвердила її
законний представник мама ОСОБА_2

Законний представник неповнолітнього обвинуваченого
ОСОБА_3, показав, що

ОСОБА_5 третя дитина в сім»ї, народився з родовою травмою
голови. З дня народження та до

2-х
річного віку вів себе неадекватно.
З двохрічного віку син ОСОБА_5 був поставлений під

нагляд лікаря психіатра і перебуває на обліку в
Рівненському ЦПЗН. Коли сину ОСОБА_5

виповнилось 3 роки, батька було визнано опікуном, до шкільного віку син
розвивався

нормально і в школу пішов в 7
років. В початкових класах навчався
та розвивався

нормально, однак приблизно з 3-4
класу почав комплексувати і міг без
будь якої причини

залишити уроки. З даного моменту почав навчатись погано
і на його поведінку почали

скаржитись у школі. Коли він починає з ОСОБА_5
проводити виховну роботу, то він на його

слова інколи звертає увагу, а інколи зовсім не
звертає увагу. Весною 2006 року
його син

ОСОБА_5 перебував на лікувальному обстежені в Орловській
обласній-психіатрічній лікарні

згідно направлення Рівненського ЦПЗН.

20 листопада 2006 року до його додому передзвонила вчителька та
повідомила, що у класі був викрадений мобільний телефон і підозра впала на його
сина ОСОБА_5: Коли ОСОБА_5 прийшов
додоми, то поцікавився у нього, однак він нічого не сказав. По сімейних обставинах виїзжав в м.Київ. Повернувшись додому 23
листопада 2006
року, до нього прийшов працівник міліції, з яким він поїхав в
школу до сина ОСОБА_5. При розмові з сином ОСОБА_5 той зізнався у даній
крадіжці та повідомив, де на даний час перебуває викрадений мобільний телефон і дану інформацію він розповів
працівнику міліції. Після чого він разом з працівником
міліції та сином ОСОБА_5 поїхали до місця роботи ОСОБА_7, який повідомив, що даний телефон перебуває у нього
дома. Тоді працівник міліції та ОСОБА_7 пішли до нього додому, а він з сином ОСОБА_5 поїхали додому.

Дані пояснення підтверджуються допитом свідків ОСОБА_7,
ОСОБА_6 / а.с.26,
27 відповідно
/, протоколом
огляду та вилучення мобільного телефону / а.с. 15 /, речовими доказами / а.с.20
/, висновком
амбулаторної судово-психіатричної експертизи / а.с.37-39 /.

Таким чином, судом установлено, що ОСОБА_5 умисно скоїв
таємне викрадення чужого майна, тому його дії суд кваліфікує за ч.1
ст.185 КК України.

При обранні виду і міри покарання підсудному суд
враховує, що злочин, в якому він обвинувачується,
згідно ст. 12 КК
України є злочином середньої тяжкості, особу підсудного, який є неповнолітнім, раніше не судимий, за місцем
навчання характеризуються негативно, що об"єктивно підтверджується показаннями свідка ОСОБА_8 -
ІНФОРМАЦІЯ_3 /

a.c.28 /, перебуває
на "Д" обліку в лікаря психіатра з приводу психопатії, є інвалідом дитинства.

Обставин, що обтяжують покарання підсудного, суд не
вбачає.

Обставинами, що пом"якшують його покарання, є його
щире каяття та активне сприяння
розкриттю злочину, повне відшкодування завданих збитків.

Таку сукупність обставин суд вважає підставою для застосування відносно підсудного ст.75 КК України з покладенням на
нього певних обов'язків, оскільки, враховуючи
тяжкість злочину, особу винного, суд вважає, що виправлення засудженого можливе без відбування покарання, але в умовах
постійного контролю за його поведінкою з боку органів
кримінально-виконавчої системи.

На підставі ст.75 КПК України з підсудного підлягає до
стягнення вартість проведеної амбулаторної
судово-психіатричної експертизи.

Керуючись ст.ст.323, 324, 335 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1
ст.185 КК України та призначити покарання у вигляді
позбавлення волі строком на один рік.

На підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо він
протягом одного року не вчинить нового злочину і
виконає покладені на нього обов'язки.

Зобов'язати ОСОБА_5 повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання,
роботи чи навчання, періодично з"являтися для
реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи

Запобіжний захід підсудному до вступу вироку в законну
силу залишити попередній -
підписку про невиїзд.

Речовий доказ по справі: мобільний
телефон марки «LG 1800»,
який переданий на

зберігання потерпілій ОСОБА_1,
залишити їй.

Стягнути з ОСОБА_5 в прибуток держави 66
грн. 30 коп. за проведення амбулаторної судово-психіатричної експертизи.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду
Рівненської області через Рівненський
районний суд протягом 15 діб
з моменту його проголошення.