Апеляційний суд Кіровоградської області
Провадження № 11-кп/781/76/15 Головуючий у суді І інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач у суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.01.2015 м.Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження № 0000167 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31 жовтня 2014 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бандурово, Гайворонського району, Кіровоградської області, українця, громадянина України, одруженого, працюючого приватним підприємцем, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винним за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_9 моральної шкоди в розмірі 20 000 грн. В задоволенні стягнення матеріальної шкоди відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_10 5367 грн. матеріальної шкоди та 20 000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_8 1031 грн.94 коп. судових витрат за проведення експертизи в прибуток держави, -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за порушення правил безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, при наступних обставинах.

Так, 07.06.2014 року приблизно о 18 год. 25 хв. ОСОБА_8 керуючи автомобілем ГАЗ - 322132 СПГ, державний номер НОМЕР_1 , рухаючись навпроти будинку № 4-А, по вул. Московській, зі сторони об`їзної автодороги, в напрямку вул. Короленка м. Кіровограда, грубо порушив, вимоги п.п. 1.3,1.4,1.5., 2.3 (б,д) та 12.1 ПДР України, згідно яких: п.1.3 - учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими; п.1.4 - кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила; п. 1.5. - дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3 - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; п.12.1. - під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, під час руху в крайній лівій смузі свого напрямку руху, проявив власну необережність та безпечність, не вибрав безпечну швидкість руху з урахуванням завантаженості автомобіля, і в порушення вимог п. 12.4 ПДР, згідно якого: "у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.", керував автомобілем зі швидкістю 78,3 км/год.

Під час руху, ОСОБА_8 не реагуючи на встановлений по ходу його руху інформаційно-попереджувальний знак "увага місце концентрації ДТП" та ігноруючи елементарні вимоги щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, порушуючи вимоги п. 10.1. ПДР, відповідно до якого "перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху", не вірно відреагував на зміну дорожньої обстановки, яка виразилась у появі велосипедиста ОСОБА_11 , котра рухаючись у зустрічному напрямку, по зустрічній смузі, розпочала рух через смугу його руху, з ліва на право, щодо напрямку руху автомобіля, при цьому в порушення п.п.12.3,13.1. ПДР, відповідно до яких: п. 12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди; п.13.1. Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу вчасно не вжив заходів до зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, а навпаки застосував небезпечний маневр об`їзду рухомої перешкоди - з права, та не впоравшись з керуванням, в момент виїзду на тротуар, який розташований з права по ходу його руху, допустив на неї наїзд.

У результаті ДТП велосипедист ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 523 від 06.07.2014, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечних для життя в момент спричинення, а в даному випадку призвели до смерті.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просила вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок в частині вирішення цивільних позовів. Стягнути з ПрАТ «СК» «ПЗУ Україна» на користь потерпілих ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 4 898 грн. та моральну шкоду на суму 5 000 грн. на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 11 341 грн. та моральну шкоду в сумі 5 000 грн.Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі по 20 000 грн. кожному.

Посилаючись на те, що районний суд не в повній мірі дослідив обставини, що стосуються вирішення цивільних позовів та при винесенні вироку допустив неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Вказала, що судом не враховано, що на час ДТП автомобіль «ГАЗ-322132 СПГ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_8 , мав страховий поліс серії АС № 6954021, який діяв з 12.11.2013 року до 11.11.2014 року, ПрАТ «СК» «ПЗУ Україна» про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тому дана страхова компанія повинна відшкодувати позивачам матеріальну та моральну шкоду в межах страхового поліса, натомість судом кошти безпідставно стягнуто з обвинуваченого, а не зі страхової компанії.

Також, вказала, що під час досудового слідства ОСОБА_8 розпочав відшкодовувати потерпілим шкоду, але не майнову, а моральну (немайнову) шкоду, у зв`язку з відсутністю майнових претензій до нього з боку потерпілих. Претензії майнового характеру потерпілими пред`являлись тільки до Відповідача-1 - ПрАТ «СК» «ПЗУ Україна».

Крім того, вказала, що ОСОБА_8 під час допиту зазначалась обставина про сплату ним моральної шкоди, а також нею під час виступу в судових дебатах акцентувалась на цьому увага, ця ж обставина зазначалась нею під час права репліки, якою вона скористалась. Також обвинувачений зазначив, що позови він визнає частково, в зв`язку з тим, що моральну шкоду по двох позовах на загальну суму 90 тисяч гривень він вважає непомірною та такою, що не відповідає його доходу та матеріальному становищу сім`ї.

Вказала, під час досудового слідства ПрАТ «СК» «ПЗУ Україна» про страховий випадок була повідомлена належним чином не тільки нею, а також під час досудового слідства слідчим було визнано ПрАТ «СК» «ПЗУ Україна» цивільним відповідачем-1 по справі, ОСОБА_12 визнано представником цивільного відповідача та надано копії цивільних позовів, а 29.07.2014 року представник цивільного відповідача був ознайомлений з матеріалами кримінального провадження в порядку ст.290 КПК України. Судом першої інстанції ці обставини з`ясовані не були.

Заслухавши доповідача, захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 та самого обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, потерпілих ОСОБА_9 , які не заперечили проти задоволення апеляції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляція задоволенню не підлягає, з таких підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вирок суду щодо ОСОБА_8 в частині доведеності фактичних обставин, вини, кваліфікації його дій та призначеного виду і міри покарання, учасниками провадження не заперечується, а тому апеляційний суд не перевіряє законність вироку суду першої інстанції в цій частині та вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 доказана повністю, його дії за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого кваліфіковані правильно, а покарання призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України.

Доводи апеляційної скарги захисника, щодо незаконності постановленого судом рішення в частині вирішення цивільного позову, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Хоча суд першої інстанції не мотивував належним чином рішення в частині вирішення цивільного позову, на, що обґрунтовано звернуто увагу стороною захисту, проте по суті цивільний позов вирішений відповідно до вимог закону.

Так, як вбачається із матеріалів справи та аудіо запису судового засідання суду першої інстанції, заявлені позови потерпілими в частині відшкодування шкоди стосуються відшкодування сум витрачених останніми на поховання ОСОБА_11 померлої в результаті дорожньо - транспортної пригоди скоєної ОСОБА_8 і відносяться саме до завданих матеріальних збитків. Розмір завданих матеріальних збитків підтверджуються відповідними чеками та квитанціями долученими за клопотаннями потерпілих до матеріалів справи.
Крім того, в позовах заявлені вимоги до ПоАТ «СК» «ПЗУ Україна» та до ОСОБА_8 про відшкодування завданої моральної шкоди завданих в результаті перенесених страждань після смерті ОСОБА_11 .
Суд першої інстанції дослідивши в судовому засіданні докази, що стосуються цивільного позову, обґрунтовано стягнув з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 20 000 грн., в задоволенні стягнення матеріальної шкоди відмовив, у зв`язку із тим, що в судовому засіданні встановив, зі слів потерпілої, що останній ОСОБА_8 відшкодував, саме в рахунок завдання матеріальної шкоди 5975 грн, із заявлених 4898 грн.

Також, суд стягнув з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_10 5367 грн. в рахунок завданої матеріальної шкоди, із урахуванням частково повернутої останнім 5367 грн. та 20 000 грн. моральної шкоди.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила, або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до положень ст. 1166,1187 ЦК України та Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові.

Враховуючи, викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції у відповідності до вимог чинного законодавства вирішив заявлені цивільні позови потерпілими у справі.

Доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 щодо не врахування наявності страхового полісу цивільно-правової відповідальності власника наземного транспорту, згідно із яким матеріальну шкоду потерпілим має відшкодовувати страхова компанія є необґрунтованими.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що вимоги апеляції про скасування вироку суду першої інстанції з підстав, на які посилається захисник, не відповідають вимогам п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України згідно яких у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення, суд апеляційної інстанції змінює вирок.

Отже, істотних порушень вимог КПК України, які перешкоджали суду повно та всебічно розглянути кримінальне провадження в тому числі в частині цивільного позову, та ухвалити законний, обґрунтований і справедливий вирок, не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляції захисника, а тому вирок суду першої інстанції залишає без зміни.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 жовтня 2014 року, яким ОСОБА_8 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4