АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-о/793/1/15 Справа № 1-39/2001 Категорія: глава 34 КПК України (провадження за нововиявленими обставинами)Головуючий у І інстанції Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_1
суддів при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4
з участю прокурора ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси заяву засудженого до довічного позбавлення волі

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

українця, громадянина України,-

про перегляд вироку Апеляційного суду Черкаської області від 25.12.2001 року щодо нього за нововиявленими обставинами, -

в с т а н о в и л а :
Вироком Апеляційного суду Черкаської області від 25 грудня 2001 року ОСОБА_6 було засуджено за ст.142 ч.3 КК України (в редакції 1960р.) до покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності; за ст.93 п.п. «а», «е», «і», «з» КК України (в редакції 1960р.) до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності.

На підставі ч.1 ст.42 КК України (в редакції 1960р.) за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_6 визначено до відбуття покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності.

Ухвалою колегії суддів судової палати в кримінальних справах Верховного Суду України від 16 липня 2002 року вирок Апеляційного суду Черкаської області від 25 грудня 2001 року щодо ОСОБА_6 залишений без змін.

24 квітня 2014 року ОСОБА_6 звернувся до Апеляційного суду Черкаської області з заявою про перегляд вищевказаного вироку за нововиявленими обставинами, яку доповнив.

В обґрунтування своїх вимог засуджений послався на те, що:

- він обмовив себе та не вчиняв розбійний напад та вбивство за обтяжуючих обставин щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ;

- по справі були штучно створені докази та неперевірені його доводи про наявність у нього алібі;

Також просив скасувати вирок Апеляційного суду Черкаської області від 25 грудня 2001 року відносно нього та постановити новий вирок, яким призначити за ст.396 ч.1, ст.185 ч.3 ст.70 КК України більш м`яке покарання у виді 6 років позбавлення волі, звільнивши його з-під варти в залі суду негайно, як такого, що повністю відбув покарання.

В доповненні до заяви від 24.04.2014 року про перегляд вироку Апеляційного суду Черкаської області від 25.12.2001 року за нововиявленими обставинами, засуджений ОСОБА_6 змінив свої вимоги, і посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом кримінального закону (ст.93 КК України) в частині виду покарання, просить за результатами розгляду його заяви постановити новий вирок, яким визначити йому максимально допустиму міру покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі.

Обґрунтовуючи вищезазначену вимогу засуджений ОСОБА_6 вказує, що він був засуджений за злочин вчинений у 1999 році, коли діяв закон про кримінальну відповідальність (ст.93 КК України в редакції 1960 року), який передбачав покарання у виді позбавлення волі до 15 років.

Оскільки вказаний Закон передбачав максимальне покарання у виді 15 років позбавлення волі, а покарання у виді смертної кари рішенням Конституційного Суду України від 29.12.1999 року визнано неконституційним, то він вже повністю відбув покарання і повинен бути звільнений.

Призначене йому покарання у виді довічного позбавлення волі на його думку є незаконним, тому що закон не має зворотної дії і не може застосовуватись до подій, які були вчинені до прийняття нового закону.

Заслухавши доповідача, думку засудженого ОСОБА_6 , який підтримав заяву з доповненнями про перегляд вироку за нововиявленими обставинами, просив вирок суду скасувати та постановити новий вирок відносно нього зменшивши йому покарання з довічного позбавлення волі в бік пом`якшення, пояснивши, що злочинів, за які він засуджений, - не вчиняв; думку захисника ОСОБА_7 , який просив задовольнити заяву з доповненнями засудженого; думку прокурора про безпідставність доводів заяви засудженого ОСОБА_6 ; дослідивши його заяву з доповненнями та матеріали кримінальної справи щодо нього, обговоривши доводи згаданої заяви, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами. При цьому зазначена норма закону містить вичерпний перелік таких обставин, зокрема:

1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;

2) зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;

4) визнання Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом;

5) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Крім того, обставини, передбачені пунктами 2 і 3 частини другої цієї статті, повинні бути встановлені вироком суду, що набрав законної сили, а при неможливості ухвалення вироку - підтверджені матеріалами розслідування.

Проте заява ОСОБА_6 з доповненнями фактично не містить тих обставин, які б могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звернулась із заявою, під час судового розгляду, що може свідчити про її невідповідність вимогам ст.462 КПК України, у тому числі - і стосовно необхідності перегляду вироку суду в частині засудження ОСОБА_6 за ст.142 ч.3, ст.93 п.п. «а», «е», «і», «з» КК України (в редакції 1960р.)

Із заяви ОСОБА_6 з доповненнями вбачається, що він, як на обставини, що підтверджують його невинуватість, посилається на те, що він під час досудового та судового слідства давав неправдиві покази, тобто обмовляв себе, що і спростовує його участь у розбійному нападі та вбивстві за обтяжуючих обставин щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ..

Обставини на які посилається засуджений ОСОБА_6 , були предметом дослідження Апеляційного суду Черкаської області під час розгляду кримінальної справи по суті, які оцінювались як в сукупності, так і окремо при постановленні вироку з чим погодилась і колегія суддів судової палати з кримінальних справ Верховного Суду України під час касаційного розгляду.

Доводи засудженого про штучне створення доказів по кримінальній справі щодо нього, колегія суддів вважає також безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства - підроблення доказів може бути підставою для перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами, якщо вони спричинили постановлення необґрунтованого або незаконного судового рішення. Зловживання слідчого повинні бути встановлені вироком суду, а при неможливості його постановлення - матеріалами розслідування.

Крім цього згідно Рішення Конституційного Суду України від 29.12.1999 р. положення норм КК, що передбачали смертну кару, визнано такими, що не відповідають Конституції України.

В зв`язку з цим ВР України 22.02.2000 р. були внесені зміни в КК, які передбачали заміну смертної кари, на покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Цей закон почав діяти із 04.04.2000 р. Згідно з Рішенням цього ж суду від 26.01.2011 р., з дня ухвалення ним рішення попереднього і до набрання чинності закону від 22.02.2000 р. існував проміжок часу під час якого приймалося рішення про заміну смертної кари до довічного позбавлення волі у відповідні Кодекси, обумовленим неодночасною втратою чинності положеннями КК 1960 року стосовно смертної кари та набранням чинності закону від 22.02.2000 р. стосовно встановлення нового виду покарання.

Проте, наявність проміжку часу не свідчить про втрату альтернативного характеру існуючих на той час відповідних санкцій статей КК України, які б передбачали лише можливість призначення покарання на строк до 15 років позбавлення волі.

Новий вид покарання у вигляді довічного ув`язнення є менш суворим видом в порівнянні зі смертною карою.

Норми КК 1960 року із змінами від 22.02.2000 р. про заміну смертної кари на довічне ув`язнення пом`якшують кримінальну відповідальність особи і поширюються на осіб, що вчинили особливо тяжкі злочини згідно КК 1960 року до набрання чинності цим законом в тім числі на засуджених до смертної кари, вироки відносно яких не були виконані.

Відповідно до Рішення КС України від 26.01.2011 р., окремим виявом справедливості є відповідність покарання вчиненому злочину, покарання повинно бути розмірним злочину і перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Це узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини про те, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця пропорційного покарання.

Крім того, оскільки довічне позбавлення волі є менш суворим видом покарання, ніж смертна кара, відповідно до КК 1960 року, то положення цього кодексу із змінами, є такими, що пом`якшують та не погіршують правове становище осіб, які вчинили особливо тяжкі злочини, в тім числі і ОСОБА_6 , до набрання чинності цим законом.

Відповідно до рішення Європейського суду це не є порушенням ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Таким чином, заява з доповненнями засудженого ОСОБА_6 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами містить доводи стосовно незгоди з доказами, на яких ґрунтується вирок Апеляційного суду Черкаської області від 25 грудня 2001 року, і не містить обставин, які могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин. Тому, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 459, 467 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :
Заяву від 24 квітня 2014 року з доповненнями засудженого ОСОБА_6 про перегляд вироку Апеляційного суду Черкаської області від 25 грудня 2001 року щодо нього за нововиявленими обставинами - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_6 в той самий строк з дня вручення йому її копії.

Головуючий :

Судді :