ун. № 759/4971/15-к
пр. № 1-кп/759/359/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 квітня 2015 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

перекладача ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0001571, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 19.02.2015 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Ахо Кедського р-ну Республіки Грузіїї,

громадянина Грузії, неодружений, не працює, освіта

середня, який зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 ,

без постійного місця проживання в Україні, не судимий, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 186 КК України,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 19.02.2015 року, приблизно о 16 годині 55 хвилин, знаходячись біля будинку № 4 по вул. Тулузи в м. Києві, звернув увагу на припаркований автомобіль марки «Субару Аутбек», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить потерпілій ОСОБА_8 , в салоні якого побачив жіночу сумку. Після цього в ОСОБА_4 виник прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, та він, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи корисливий мотив і мету незаконно збагатитись, переконавшись в тому, що поруч немає сторонніх осіб, реалізуючи свій злочинний умисел, підійшов до правої передньої дверцяти автомобіля та за допомогою заздалегідь заготовленого свердла розбив праве переднє скло дверцяти автомобіля, чим отримав доступ до салону автомобіля, звідки таємно викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_8 , а саме жіночу сумку ціною 688 гривень, в якій знаходилися: 1) флеш-картка пам`яті «TDK» об`ємом 16 Гб ціною 250 гривень, 2) дві флеш-картки пам`яті «MSD» об`ємом 3 Гб кожна ціною 93 гривень кожна, 3) документи на ім`я ОСОБА_8 , що не представляють матеріальної цінності, а всього майна на загальну суму 1 124 гривні.

В цей момент ОСОБА_4 побачили двоє випадкових перехожих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які проходили поруч та почали припиняти злочинні дії останнього. Тоді ОСОБА_4 , будучи викритим вказаними особами, усвідомлюючи відкритий характер вчинених ним злочинних дій, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, не реагуючи на вимоги громадян зупинитися, намагався втекти з місця вчинення злочину, однак був затриманий працівниками міліції та перехожими, внаслідок чого не довів свій злочин до кінця з причин, що не залежали від його волі.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 186 КК України, за наведених вище обставин визнав в повному обсязі, щиро розкаявся і дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи те, що обвинувачений не оспорює всі обставини справи і судом встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши обвинуваченому положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд даної справи щодо всіх її обставин із застосуванням ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів до справі.

Аналізуючи зібрані матеріали в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведена, а кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 186 КК України вірна, оскільки він намагався відкрито заволодіти чужим майном, однак не довів свій злочин до кінця з причин, що не залежали від його волі.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 вид та міру покарання відповідно до ст. 65 КК України , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії середньої тяжкості кримінальних правопорушень, обставини скоєння кримінального правопорушення, враховує особу обвинуваченого, що характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше не судимий, його сімейний стан, не має постійно місця проживання в м. Києві. Згідно ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , є щире каяття. Згідно ст. 67 КК України, обставин, що обтяжують покарання останнього, судом не встановлено. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід обрати міру покарання у виді позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 373-376 КПК України, суд -

З А С У Д И В:
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 186 КК України і призначити покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу обвинуваченому ОСОБА_7 зилишити без змін- тримання під вартою в Київському СІЗО № 13 УДПтС України в м. Києві та Київській області.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 рахувати з 19 лютого 2015 року.

Речові докази: металеве свердло, яке було передано на зберігання в камері для зберігання речових доказів Святошинського РУ ГУМВС України в м. Києві знищити; жіночу сумку, флеш-картку пам`яті «TDK» об`ємом 16 Гб, дві флеш-картки пам`яті «MSD» об`ємом 3 Гб кожна, документи на ім`я ОСОБА_8 , які були передані на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_8 залишити в останньої.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляції через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

СУДДЯ: