Виноградівський районний суд Закарпатської області
______________________________________________________________
Справа № 299/629/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09.07.2015 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі :

головуючий-суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора прокуратури Виноградівського району ОСОБА_3 , обвинуваченого, потерпілого ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів обвинувальний акт в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000011 від 05.01.2015р. по обвинуваченню-

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Перекопівка, Роменського району, Сумської області та мешканця АДРЕСА_1 , непрацюючого, освіта середня, в силу ст.89 КК України не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Суд визнав доведеним, що обвинувачений ОСОБА_7 05.01.2015р., близько 04.00 години, рухаючись по вул.Миру в м.Виноградів, впевнившись у відсутності сторонніх осіб, які б моги викрити його протиправні дії, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх суспільну небезпечність і караність, маючи на меті скоєння крадіжки чужого майна, підійшов до автомобіля марки «Volksvagen», Р.н НОМЕР_1 , який був припаркований біля під`їзду №1 будинку АДРЕСА_2 , де пересвідчившись у відсутності господарів і сторонніх осіб, підняв із землі бетонну бруківку за допомогою якої розбив скло автомобіля з боку переднього пасажирського сидіння, після чого через відсутність скла, рукою відкріпив з внутрішньої часини лобового скла GPS навігатор марки «X Digital A728», вартість якого згідно висновку експерта від 17.02.2015р. становить 1.327,00 грн., чим спричинив власнику автомобіля ОСОБА_4 матеріальну шкоду на вказану суму.

Своїми діями, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Висновки суду про винність обвинуваченого у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення суд обгрунтовує на показах самого обвинуваченого, який у продовж досудового слідства та в судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому злочині послідовно визнав повністю та підтвердив пред"явлене йому звинувачення в повному обсязі, у скоєному щиро розкаюється і просить суд його суворо не карати.

Так, будучи допитаним у судовому засіданні обвинувачений свою вину у скоєні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердив пред`явлене йому обвинувачення, а також визнав повністю заявлений до нього уточнений цивільний позов потерпілого на суму 18.000,00 грн., і в порядку ст.63 Конституції України від показів відмовився.

Обсяг доказів (ст.349 ч.ч.2-3 КПК України), які будуть досліджуватися та порядок їх дослідження визначається ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені. Суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники кримінального провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оцінивши зізнання обвинуваченого в сукупності з іншими зібраними органом досудового слідства по справі доказами, які характеризують його особу, безпосередньо перевіреними, дослідженим та оголошеними в судовому засіданні, яким суд дав належну оцінку, суд вважає, що вина ОСОБА_6 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України за кваліфікуючими ознаками, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно є повністю доведеною, а його дії за цим законом кваліфіковані вірно.

Призначаючи обвинуваченому покарання суд, відповідно до положень ст.ст.65-67 КК України, враховує ступінь і характер небезпечності вчиненого злочину, його тяжкість, дані, що характеризують особу обвинуваченого, обставини і причини, за яких було вчинено кримінальне правопорушення, і які пом`якшують та обтяжують його відповідальність.

Так, як пом`якшуючі відповідальність підсудного обставини суд враховує те, що він повністю визнав себе винним та заявлений до нього цивільний позов, у скоєному щиро розкаявся, до скоєння злочину по місцю проживання характеризувався посередньо /а.с.55/, раніше в силу ст.89 КК України не судимий /а.с.94-95/, на обліку лікарів нарколога, психіатра /а.с.90-91/ не перебуває, разом з ти, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічні злочини.

За таких обставин суд приходить до переконання, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо лише в умовах ізоляції його від суспільства і йому слід призначити покарання в межах санкції статті, за якою кваліфіковано його дії у вигляді позбавлення волі, і таке покарання буде справедливим, необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Потерпілим ОСОБА_4 до обвинуваченого заявлено цивільний позов на загальну суму 23.000,00 грн., в судовому засіданні потерпілий зменшив свої позовні вимоги до 18.000,00 грн., з яких 3.000,00 грн. матеріальна шкода та 15.000,00 грн. моральна шкода, який мотивовано тим, що матеріальна шкода полягає у вартості викраденого у нього навігатора та необхідністю покупки нового, а моральна шкода відповідно душевними стражданнями пережитими у зв`язку із вчиненим злочином, емоційним дискомфортом, сплачених ним коштів за юридичні послуги представництва її правових інтересів в період досудового слідства та судового розгляду.

Вирішуючи заявлений позов суд виходить з наступного.

Згідно п.5 та п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 31.03.1989, №3 "Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна" при розгляді цивільного позову в кримінальній справі з питань, не врегульованих КПК, суд може керуватися відповідними нормами ЦПК. Вирішуючи при постановленні вироку питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд має керуватися відповідними нормами цивільного, трудового та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам, підприємствам, установам, організаціям, державі.

Згідно ст.1166, 1167, 1168 ЦК України, матеріальна та моральна шкода, завдана фізичній або

юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.23 ЦК України та п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Вирішуючи питання про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 3.000,00 грн. суд констатує, що потерпілий поніс матеріальні витрати у зв`язку із викраденням від нього навігатора та необхідністю покупки нового, а відтак цю суму слід стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого.

При вирішенні цивільного позову про стягнення моральної шкоди, яку потерпілий оцінив в 15.000,00 грн., суд виходить з того, що за загальним правилом розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦПК України).

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У відповідності до ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно приписів Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Всі вищенаведені обставини в дотримання вимог ст.23 ЦК України враховуються судом при з`ясуванні питання про обґрунтованість заявленого цивільним позивачем розміру моральної шкоди.

Тому на підставі всього вищенаведеного, керуючись засадами розумності та справедливості, суд вважає, що заявлений позивачем в сумі 15.000,00 гривень розмір моральної шкоди не є завищеним і підлягає задоволенню.

Відшкодування моральної та матеріальної шкоди, відповідно до ст.ст. 1166, 1167, 1177 ЦК відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Вирішуючи питання про стягнення з обвинуваченого процесуальних витрат у розмірі 3.150,00 грн. суд констатує, що відповідно до п.1 ч.1 ст.118 КПК України процесуальні витрати складаються з витрат на правову допомогу.

Як вбачається з мотивів позову, наявних у справі Договору №1 про надання правової допомоги від 06.01.2015р., Акту ТНЧ- здачі-приймання наданих послуг від 18.06.2015р. та квитанції від 18.06.2015р., потерпілий сплатив дану суму коштів за юридично-правову допомогу, у зв`язку з чим дана сума коштів підлягає стягненню, відповідно до ст.ст. 118, 120, 124 КПК України, з обвинуваченого, як процесуальні витрати на користь потерпілого.

Питання про речові докази по справі вирішити у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Процесуальних витрат по справі не має.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.368 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання, як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

З матеріалів провадження вбачається, що запобіжний захід до обвинуваченого на досудовому розслідуванні та на підготовчому судовому засіданні обраний у вигляді особистого зобов`язання, а відтак, до набрання вироком законної сили, його слід змінити на тримання під вартою строком, оскільки обвинувачений під час досудового слідства порушив особисте зобов`язання, з місця проживання зник, у зв`язку з чим до нього був застосований привід 24.03.2015р. ухвалою суду, провадження у даній справі було зупинено, а обвинувачений ухвалою суду від 06.04.2015р. був оголошений у розшук.

Керуючись ст.ст.94,368,370,371,373-376 КПК України, суд,

З А С У Д И В :

ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у вигляді двох років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання відраховувати з 11.00 години 09.07.2015р.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_6 , обраний у вигляді особистого зобов`язання, змінити на тримання під вартою.

Уточнений цивільний позов задоволити повністю, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_4 18.000,00 грн. у відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також 3.150,00 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу.

Речові докази по справі: GPS навігатор марки «X Digital A728», який знаходиться на відповідальному збереженні у потерпілого ОСОБА_4 - передати йому, як законному володільцю; оригінал товарного чеку №507 від 29.11.2014р. та диски СД-Р /а.с.53-55 залишити при справі.

Процесуальних витрат по справі не має.

На вирок відповідно до ч.2 ст.395 КПК України може бути подана через Виноградівський районний суд апеляція до Апеляційного суду Закарпатської області протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а копія вироку обвинуваченому та прокурору підлягає врученню негайно після проголошення.

ГоловуючийОСОБА_1