АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/798/15 Справа № 201/2085/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001160 від 27 лютого 2013 року, за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2015 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в м. Ростов на Дону, Росія, громадянки України, проживаючої у кв. АДРЕСА_1 ,
відносно якої ухвалено обвинувальний вирок за ч.1 ст.122 КК України,
за участі прокурора ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 , обвинуваченої ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:
До апеляційного суду Дніпропетровської області звернувся прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції із апеляційною скаргою на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2015 року.

В своїй апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким визнати винною ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Свої вимоги мотивує тим, що судом при призначенні покарання ОСОБА_6 не в повній мірі враховано тяжкість скоєного кримінального правопорушення та особу обвинуваченої, яка ніде не працює, суспільно-корисною працею не займається, за місцем мешкання характеризується посередньо. Вважає, що призначенням обвинуваченій занадто м`якого покарання не буде сприяти її виправленню та запобіганню вчинення нею нових злочинів.

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2015 року ОСОБА_6 визнано винуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

Вирішена доля речових доказів та цивільного позову.

Як визнав встановленим суд, ОСОБА_6 , разом з особою, стосовно якої матеріали виділені у окреме провадження, 26 лютого 2013 року приблизно о 14.00 годині, знаходячись в кімнаті своєї доньки - ОСОБА_10 , що розташована в квартирі АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи на підставі раптово виниклих неприязних стосунків, у той момент, коли потерпіла (її донька) ОСОБА_8 знаходилась у своїй кімнаті біля письмового столу, підійшла ззаду та схопила правою рукою останню за праву руку в районі ліктьового суглобу ближче до передпліччя, а вільною лівою рукою схопила потерпілу за волосся та, із застосуванням сили, потягла її до дивану, що знаходився у кімнаті і кинула ОСОБА_8 на диван. Далі, утримуючи ОСОБА_8 у лежачому положенні на дивані за зовнішню поверхню правого стегна, нанесла їй долонями правої руки приблизно 4-5 ударів по правій та лівій частині обличчя, а також два удари кулаком правої руки у грудну клітину ліворуч та у поперекову зону ліворуч.

Далі, ОСОБА_8 , звільнившись від ОСОБА_6 , вибігла з кімнати та побігла до сходинок, у цей момент особа, щодо якої матеріали виділено у окреме провадження, знаходячись позаду потерпілої схопила її руками за плечі і з силою затягнула потерпілу ОСОБА_8 до квартири АДРЕСА_1 .

Після чого особа, щодо якої виділено матеріали у окреме провадження, продовжувала утримувати ОСОБА_8 , а ОСОБА_6 , знаходячись попереду потерпілої, нанесла їй близько 15 ударів долонями та кулаками обох рук по обличчю та тулубу. В цей же час особа, щодо якої виділено матеріали у окреме провадження, утримуючи ОСОБА_8 , нанесла їй один удар ногою по задній поверхні правого колінного суглобу, після чого відразу відпустила потерпілу, яка впала на передню частину колінних суглобів. Діброва- ОСОБА_11 застосовуючи силу, руками штовхнула ОСОБА_8 , від чого остання впала на підлогу на праву бічну частину тулубу, після чого ОСОБА_6 нанесла потерпілій один удар ногою у область передньо-бічної поверхні стегна ліворуч, та в область лівого колінного суглобу, та завдала ОСОБА_8 ще два удари ногою в середню третину лівої гомілки. В цей час особа, щодо якої виділено матеріали у окреме провадження, знаходячись в ногах ОСОБА_8 , на рівні нижніх кінцівок, нанесла один удар ступнею зверху-вниз по бічній поверхні лівого колінного суглоба потерпілої, а також нанесла удар ногою по задній поверхні лівого колінного суглобу. Після чого ОСОБА_6 та особа, щодо якої виділено матеріали у окреме провадження, залишили приміщення кімнати, залишивши потерпілу на підлозі у лежачому положенні.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, направлений на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 , знаходячись у тому ж місці, 26.02.2013 року близько 14.07 годин ОСОБА_6 та особа, щодо якої виділено матеріали у окреме провадження, повернулись до кімнати. У цей час потерпіла ОСОБА_8 вже підвелась на ноги та знаходилась посеред кімнати. Особа, щодо якої виділено матеріали у окреме провадження, схопила останню за одяг та щосили штовхнула її у бік балконної двері, від чого ОСОБА_8 вдарилась потиличною частиною голови об балконні двері, після чого присіла на зігнуті ноги та відразу підвелась. Особа, щодо якої виділено матеріали у окреме провадження, схопила обігрівач, який знаходився у кімнаті та нанесла два удари обігрівачем у область лівої руки та лівої бічної поверхні тулубу ОСОБА_8 , яка намагаючись захиститись від ударів, присіла на ноги та стала захищати руками голову, після чого особа, щодо якої виділено матеріали у окреме провадження, застосовуючи силу, кинула обігрівач на обидва колінних суглоби гр. ОСОБА_8 , та продовжувала залишатись у кімнаті. В цей час ОСОБА_6 підняла з підлоги обігрівач та нанесла ним один удар зверху-вниз по верхній частині голови потерпілої. Після чого особа, щодо якої виділено матеріали у окреме провадження та ОСОБА_6 залишили місце скоєння злочину, зачинивши гр. ОСОБА_8 у квартирі. Вказаними діями ОСОБА_6 завдала потерпілій тілесних ушкоджень, які за своїм характером відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, пояснення потерпілої ОСОБА_8 , яка апеляційну скаргу прокурора не підтримала, пояснення обвинуваченої ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_9 , які заперечували проти апеляційної скарги прокурора та просили вирок суду залишити без змін, провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченій, перевіривши матеріали провадження в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, залишити без задоволенні з таких підстав.

Правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження та юридична кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.1 ст.122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження у апеляційній скарзі не оспорюється, а тому, відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряються.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченій ОСОБА_6 за вчинення вищезазначеного злочину суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченої ОСОБА_6 , яка має постійне місце реєстрації, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, обтяжуючу обставину, до якої відніс вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, та відсутність обставин, які пом`якшують покарання та призначив їй покарання в межах санкції статті кримінального закону, за якою вона засуджується в виді обмеження волі. При цьому обґрунтував неможливість призначення обвинуваченій більш м`якого покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст.122 КК України.

Колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених ст.50,65 КК України, дотримався принципу індивідуалізації покарання та призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів.

Вважати призначене покарання таким, що не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості , колегія суддів підстав не знаходить.

Апеляційна скарга не містить суттєвих доводів про явну невідповідність призначеного Діброві ОСОБА_11 покарання ступеню тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення та її особі внаслідок м`якості, а тому задоволенню не підлягає.

Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь в розгляді кримінального провадження судом першої інстанції залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2015 року, відносно ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ впродовж трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення йому копії ухвали, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4