Справа № 1-1194/11 Провадження №11/0390/191/2012
Головуючий у 1 інстанції:Борнос А.В.
Категорія:ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 304 КК України.
Доповідач: Матвієнко Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2012 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду кримінальних справ
апеляційного суду Волинської області в
складі:

головуючого - судді Матвієнко Н.
В.,

суддів - Лозовського А.О., Пазюка О.С.,

з участю прокурора - Кухтей-Хилюк Л.В.,

засудженого - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні суду
кримінальну справу за апеляцією
засудженого ОСОБА_1 на вирок Луцького
міськрайонного суду від 11 січня 2012
року, яким ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженець с. Прилуцьке Ківерцівського
району Волинської області, мешканець
АДРЕСА_1, українець, громадянин України,
з середньою-спеціальною освітою,
одружений, непрацюючий, раніше судимий:
1). вироком Ківерцівського районного
суду Волинської області від 05.03.1998 року
за ч. 3 ст. 140 КК України (в редакції 1960
року) на 3 роки позбавлення волі з
відстрочкою виконання вироку на
підставі ст. 46-1 КК України на 2 роки; 2).
вироком Волинського обласного суду від
03.08.1999 року за ч. 3 ст. 140, ч. 2ст. 17, ч .2 ст.
ст. 81, 42, 43 КК України (в редакції 1960 року)
на 4 роки 6 місяців позбавлення волі з
конфіскацією майна. Ухвалою Верховного
суду України від 07.09.1999 року вирок
змінено, дії перекваліфіковано з ч. 3 ст.
140 на ч. 2 ст. 140 КК України (в ред.1960 року),
остаточно визначено до відбуття 4 роки 6
місяців позбавлення волі з
конфіскацією майна. Звільнений 18.07.2001
року умовно-достроково на 1 рік 10
місяців 8 днів; 3). вироком Луцького
міського суду від 30.01.2003 року за ч. 3 ст.
152, ч. 2 ст. 121 із застосуванням ст.ст. 70, 71
КК України на 8 років 6 місяців
позбавлення волі. Звільнений 06.01.2011
року по відбуттю строку покарання,

засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України на 4
(чотири) роки позбавлення волі, за ч.
1 ст. 304 КК України - на 3 (три) роки
позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів шляхом часткового
складання призначених покарань
остаточно до відбуття ОСОБА_1
призначено 5 (п'ять) років позбавлення
волі.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженка
м. Дубровиця Рівненської області,
мешканка АДРЕСА_2, українка, громадянка
України, з неповною середньою освітою,
учениця 10-Г класу Луцького НВК № 26,
неодружена, непрацююча, раніше не
судима,

засуджена ч.5 ст.27, ч.3 ст.185 КК України на
3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75, 104 КК України ОСОБА_2
звільнено від відбування призначеного
покарання, якщо вона протягом 1 (одного)
року іспитового строку не вчинить
нового злочину і виконає покладені на
неї на підставі ст. 76 КК України
обов'язки - не виїжджати за межі України
на постійне місце прооживання без
дозволу органу кримінально-виконавчої
інспекції, повідомляти ці органи про
зміну місця проживання та періодично
з'являтися у них на реєстрацію.

Запобіжний захід засудженим залишено
попередній: ОСОБА_1 - утримання під
вартою, ОСОБА_2 - підписку про невиїзд.

Строк відбуття покарання ОСОБА_1
постановлено рахувати з 15.10.2011 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 та з законного
представника засудженої ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 в доход держави по 450 (чотириста
п'ятдесят) грн. 24 коп. судових витрат за
проведення трасологічної та
дактилоскопічної експертиз.

Вироком вирішено долю речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А :

Даним вироком ОСОБА_1 визнаний винним і
засуджений за те, що 01.09.2011 року, знаючи,
що ОСОБА_2 є неповнолітньою, під час
спільного розпиття спиртного
запропонував їй вчинити злочин,
детально розповівши про його обставини
та відведену їй для цього роль.

Згідно попередньої домовленості з
ОСОБА_1 цього ж дня, поблизу НВК № 26 м.
Луцька у невстановлений досудовим
слідством час ОСОБА_2 ніби жартома,
забрала з кишені штанів свого
однокласника - ОСОБА_4 ключі від
квартири, яка знаходиться по АДРЕСА_3,
та передала ОСОБА_1, який в той же день
виготовив їх дублікат.

13.10.2011 року, біля 10 год. ОСОБА_1,
використовуючи дублікати ключів,
незаконно проник в квартиру ОСОБА_4
звідки таємно викрав майна на загальну
суму 1300 грн., спричинивши потерпілій
ОСОБА_5 матеріальні збитки на дану суму.

В особистій апеляції з доповненням
засуджений ОСОБА_1, не оспорюючи
доведеності винуватості та
правильності кваліфікації дій, вважає,
що йому призначено надто суворе
покарання. Просить, врахувавши, що вину
у скоєному він визнав і щиро
розкаюється, сприяв розкриттю злочину,
повністю відшкодував завдані злочином
збитки, має на утриманні дружину та
дитину, пом'якшити призначене йому
покарання, застосувавши ст. 69 і ст. 75 КК
України.

Від інших учасників процесу апеляцій
не надійшло.

Заслухавши доповідача, який виклав
суть вироку та доводи апеляції,
засудженого ОСОБА_1, який підтримав
свою апеляцію, прокурора, який
заперечив апеляцію засудженого,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляція до задоволення не підлягає.

Висновок суду про вчинення ОСОБА_1
злочинів при обставинах, викладених у
вироку, підтверджується сукупністю
зібраних у справі, правильно оцінених
та обґрунтовано покладених судом в
основу вироку доказів, що не
заперечується в апеляції.

Кваліфікація дій ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 185, ч. 1
ст. 304 КК України є правильною.

При призначенні ОСОБА_1 покарання судом
дотримано вимоги ст. 65 КК України та
враховано усі обставини справи, в тому
числі і обумовлені в апеляції. Судом
враховано, що хоча ОСОБА_1 вину у
вчиненому визнав, щиро розкаявся та
активно сприяв розкриттю злочину і
потерпіла до нього претензій немає,
однак вчинив тяжкий злочини та злочин
середньої тяжкості, негативно
характеризується за місцем проживання,
раніше неодноразово судимий за
вчинення умисних корисливих злочинів,
злочинів порти життя і здоров'я та
статевої недоторканості особи,
судимість за які не знята і не погашена,
нові злочини вчинив протягом короткого
терміну після звільнення з місць
позбавлення волі, що свідчить про його
підвищену суспільну небезпеку.

Взято до уваги судом і ту обставину, що
збитки потерпілій відшкодовано за
рахунок повернення їй викраденого
майна у належному стані.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку, що
виправлення та перевиховання ОСОБА_1
можливе лише в умовах ізоляції від
суспільства, призначивши йому
покарання в межах санкцій статей за які
він засуджений, обґрунтовано
застосувавши принципи поглинення при
визначенні покарання за сукупністю
злочинів.

Призначене покарання відповідає
вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є
необхідним і достатнім для виправлення
засудженого і попередження вчинення
ним нових злочинів.

Підстав для пом'якшення покарання
ОСОБА_1 шляхом застосування ст. 69 КК
України або звільнення його від
покарання з випробуванням на підставі
ст. 75 КК України колегія суддів не
вбачає.

На підставі наведеного і керуючись
ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів
судової палати з розгляду кримінальних
справ апеляційного суду Волинської
області, -

У Х В А Л И Л А :

Вирок Луцького міськрайонного
суду від 11 січня 2012 року щодо ОСОБА_1
залишити без зміни, а апеляцію
засудженого - без задоволення.

Головуючий

Судді