АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа №11-кп/796/1178/15 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Головуючий в апеляційній інстанції ОСОБА_2

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року у кримінальному провадженні № 0000107 по обвинуваченню ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 28 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000107 щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. ст. 263 ч. 1, 28 ч. 2 КК України повернуто старшому прокурору Генеральної прокуратури України на підставі невідповідності обвинувального акту вимогам КПК України.

Зокрема, ухвала суду мотивована тим, що в матеріалах справи відсутні дані про отримання ОСОБА_8 копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування. Крім того, обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не відповідає вимогам п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки під час досудового розслідування належним чином не було встановлено реальне місце проживання обвинуваченого ОСОБА_8 , а адреса вказана в обвинувальному акті, не є місцем його проживання, про що свідчать повернуті поштові відправлення. Судом встановлено, що ще до направлення обвинувального акта до суду ОСОБА_8 змінив місце проживання.

Крім того, суд першої інстанції звертає увагу на те, що ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 24.12.2014 року вказаний обвинувальний акт з аналогічних підстав вже повертався прокурору для усунення недоліків. Однак, вказані в ухвалі суду недоліки прокурором усунуті не були, жодних дій по усуненню недоліків проведено не було і той же обвинувальний акт повторно був направлений до суду.

При цьому суд зазначив, що питання про виділення матеріалів кримінального провадження можуть бути вирішені лише під час судового розгляду, якого в даному провадженні призначити неможливо через неявку обвинуваченого ОСОБА_8 в підготовчі судові засідання та неможливістю його повідомити про ці засідання через те, в обвинувальному акті зазначено місце проживання обвинуваченого ОСОБА_8 , за яким він не проживає.

Крім того, судом першої інстанції відмовлено прокурору у задоволенні клопотання про продовження ОСОБА_7 строку дії обов`язків, покладених на нього після внесення застави, оскільки строк дії заходів забезпечення кримінального провадження щодо ОСОБА_7 закінчився ще 23.01.2015 року.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд за обвинувальним актом щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання та продовжити строк дії обов`язків, покладених на ОСОБА_7 у зв`язку з внесенням застави.

В доводах апеляційної скарги прокурор зазначає, що в ході досудового розслідування відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК встановлено всі анкетні відомості ОСОБА_8 , у тому числі і місце проживання, яке він власноручно зазначив після внесення ним застави та покладенні на нього судом певних обов`язків, а саме: АДРЕСА_1 .

Вказує, що за весь час досудового розслідування ОСОБА_8 повідомлявся слідчим про виклик за вказаною вище адресою, у тому числі і для отримання копії обвинувального акту, який він відмовився отримувати, про що свідчить його заява (а. с. 20). Оскільки ОСОБА_8 відмовився отримувати копію обвинувального акта, на його адресу: АДРЕСА_1 було направлено його копію, про що свідчить квитанція поштового відділення міста Києва (а. с. 21).

Крім того, прокурор зазначає, що в доданих до обвинувального акта матеріалах міститься заява ОСОБА_8 про відмову отримувати обвинувальний акт та розписка захисника про його отримання (а.с. 18), тобто всі додатки.

А місцезнаходження ОСОБА_8 стало невідоме після направлення обвинувального акта до суду, тобто він ухилився від суду. Тому, суд відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 КПК України, повинен був зупинити судове провадження щодо цього обвинуваченого до його розшуку і продовжити судове провадження стосовно іншого обвинуваченого.

Таким чином, прокурор вважає, що судом у порушення вимог діючого кримінального процесуального закону, безпідставно повернуто обвинувальний акт прокурору для усунення недоліків.

Також на думку прокурора, судом безпідставно відмовлено прокурору у продовженні строку дії обов`язків, покладених на ОСОБА_7 , у зв`язку з внесенням ним застави оскільки, ухвалою Святошинського районного суду Києва від 24.12.2014 р. при поверненні обвинувального акта прокурору у зв`язку його невідповідністю вимогам КПК України продовжено строк дії обов`язків, накладених на ОСОБА_7 після внесення ним застави до 22.01.2015 р. включно. А оскільки досудове розслідування закінчується направленням обвинувального акту до суду, вирішення питання щодо запобіжних заходів віднесено виключно до компетенції суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, посилаючись на незаконність та не обгрунтованість ухвали суду та неврегульованість Кримінальним процесуальним Кодексом питання усунення недоліків обвинувального акта, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про те, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, ч. 3 ст. 314 КПК України, зі стадії підготовчого судового засідання суд має право повернути обвинувальний акт прокурору у тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Вичерпні вимоги до обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування викладені в ст. ст. 291, 109 КПК України.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про повернення обвинувального акта прокурору, на думку колегії суддів, вірно прийшов до висновку про невідповідність обвинувального акта вимогам кримінального процесуального закону, адже зі змісту обвинувального акта вбачається, що він, в порушення вимог п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України не містить відомостей про місце проживання обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки, зазначене в анкетних даних обвинуваченого ОСОБА_8 місце проживання, а саме: АДРЕСА_1 не є в дійсності місцем проживання ОСОБА_8 , що підтверджується відмітками на поштових повідомленнях, котрі направлялись судом за зазначеною адресою.

Крім того, в порушення вимог п.3 ч. 4 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 надійшов до суду без доданих до нього додатків, зокрема, розписки підозрюваного ОСОБА_8 про отримання копії обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування, на що вірно вказав суд першої інстанції. При цьому колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про відсутність такого порушення, адже наявна в матеріалах провадження квитанція поштового відділення м. Києва про направлення слідчим копії обвинувального акта ОСОБА_8 не є належним доказом отримання такого документу, тобто не є розпискою.

Відтак, ухвала суду є законною і підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, зазначаючи підстави повернення обвинувального акта прокурору, не зазначив найголовнішу підставу відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення відносно обох обвинувачених, яке у відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посилання на положення закону і статті (частини статті) закону України.

Зважаючи на те, що згідно ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, то відсутність формулювання такого обвинувачення, є безумовною підставою для повернення обвинувального акта прокурору.

А тому, колегія суддів приходить до висновку про те, що в порядку ст. 404 КПК України, ухвалу суду першої інстанції слід доповнити вказівкою на відсутність формулювання обвинувачення в обвинувальному акті в кримінальному провадження щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 418, 419, КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000107 щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. ст. 263 ч. 1, 28 ч. 2 КК України повернуто старшому прокурору Генеральної прокуратури України, в порядку ст. 404 КПК України змінити: доповнити ухвалу вказівкою на відсутність формулювання обвинувачення в обвинувальному акті в кримінальному провадженні № 0000107 щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

_________ ____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4