Ухвала

іменем україни

27 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого - судді ОСОБА_8,

суддів: ОСОБА_9, ОСОБА_10,

за участю прокурора ОСОБА_11,

захисників ОСОБА_1, ОСОБА_2,

засудженого ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у судовому засіданні кримінальну справу за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 20 травня 2014 року та засудженого ОСОБА_3 на вирок Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 21 січня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 20 травня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 21 січня 2014 року

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, раніше судимого13 червня 2013 року Бериславським районним судом Херсонської області за ч. 2 ст. 28, ч.1 ст. 366; ч. 2 ст.28, ч.2 ст. 222; ч. 2 ст. 28, ч.4ст. 358 КК України до штрафу в розмірі 52700 грн з позбавленням права обіймати посади, пов'язанні з виконанням адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах та організаціях незалежно від форми власності, на строк 2 роки,

засуджено за:

- ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України до позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю;

- за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 222 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права обіймати посади, пов'язанні з виконанням адміністративно-господарських функцій, на строк 2 роки;

- за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 358 КК України до обмеження волі на строк 3 роки;

- за ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 358 КК України до обмеження волі на строк 2 роки;

- за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов'язанні з виконанням адміністративно-господарських функцій, на строк 3 роки;

- за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України до обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права обіймати посади, пов'язанні з виконанням адміністративно-господарських функцій на строк 2 роки;

- за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов'язанні з виконанням адміністративно-господарських функцій, на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю, з позбавленням права обіймати посади, пов'язанні з виконанням адміністративно-господарських функцій, на строк 3 роки.

Прийнято рішення вирок Берисласького районного суду Херсонської області від 13 червня 2013 року, за яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366; ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 222; ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України до штрафу в розмірі 52700 грн з позбавленням права обіймати посади, пов'язанні з виконанням адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах та організаціях незалежно від форми власності, на строк 2 роки виконувати самостійно.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,громадянина України, раніше судимого12 квітня 2012 року Нововоронцовським районним судом Херсонської області за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 358; ч. 2 ст. 382; ч. 2 ст. 364; ч. 1 ст. 366; ч. 2 ст. 366 КК України, на підставі ст.ст. 75,76 КК України, звільнено від відбування покарання з випробуванням тривалістю 2 роки 6 місяців, з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах та організаціях незалежно від форми власності, на строк 3 роки та зі штрафом у розмірі 10200 грн. Прийнято рішення на підставі ч. 4 ст. 72; ст. 77 цього Кодексу додаткові покарання виконувати самостійно. 23 березня 2012 року цим судом звільнено від відповідальності за ч. 1 ст. 172, ч. 1 ст. 175 КК України на підставі п."в" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2011 році". 13 червня 2013 року Бериславським районним судом Херсонської області засуджено за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366; ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 222; ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України до штрафу в розмірі 52700 грн з позбавленням права обіймати посади, пов'язанні з виконанням адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах та організаціях незалежно від форми власності, на строк 2 роки,

засуджено за:

· ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України до позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю;

· ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 358 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки;

· ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 358 КК України до обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_3 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Нововоронцовського районного судом Херсонської області від 12 квітня 2012 року та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк7 років 6 місяців з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

Прийнято рішення вирок Берисласького районного суду Херсонської області від 13 червня 2013 року, за яким ОСОБА_3 засуджено за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366; ч. 2 ст. 28, ч. 2ст. 222; ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України до штрафу в розмірі 52700 грн з позбавленням права обіймати посади, пов'язанні з виконанням адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах та організаціях незалежно від форми власності, на строк 2 роки виконувати самостійно.

Вирішено питання щодо цивільних позовів, судових витрат та речових доказів у справі.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 20 травня 2014 року вирок суду змінено.

Перекваліфіковано дії ОСОБА_4 з ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364 на ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364-1 КК України та з ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366 на ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України.

Постановлено вважати ОСОБА_4 засудженим за:

- ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України до позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю;

- ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 222 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права обіймати посади, пов'язанні з виконанням адміністративно-господарських функцій, на строк 2 роки;

- ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 358 КК України до обмеження волі на строк 3 роки;

- ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 358 КК України до обмеження волі на строк 2 роки;

- ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364-1 КК України до штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права обіймати посади, пов'язанні з виконанням адміністративно-господарських функцій на строк 3 роки;

- ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України до обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права обіймати посади, пов'язанні з виконанням адміністративно-господарських функцій, на строк 2 роки;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю, з позбавленням права обіймати посади, пов'язанні з виконанням адміністративно-господарських функцій, на строк 3 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів приєднано невідбуту частину покарання за вироком Берисласького районного суду Херсонської області від 13 червня 2013 року і остаточно постановлено вважати ОСОБА_4 засудженим до позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю, з позбавленням права обіймати посади, пов'язанні з виконанням адміністративно-господарських функцій, на строк 3 роки та до штрафу в розмірі 52700 грн, які на підставі ч. 3 ст. 72 КК України прийнято рішення виконувати самостійно.

Постановлено вважати ОСОБА_3 засудженим за:

- ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України до позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю;

- ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 358 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки;

- ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 358 КК України до обмеження волі на строк 2 роки;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_3 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 12 квітня 2012 року та покарання за вироком Бериславського районного суду Херсонської області від 13 червня 2013 року, і постановлено остаточно вважати ОСОБА_3 засудженим до позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з конфіскацією всього майна, що є його власністю, та до штрафу в розмірі 52700 грн, які на підставі ч. 3 ст. 72 КК України прийнято рішення виконувати самостійно.

В решті вирок залишено без зміни.

ОСОБА_4 звільнено від призначених основного та додаткового покарань на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році».

За вироком суду ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_3 з метою заволодіння грошовими коштами ВАТ «Кредобанк», шляхом надання даній банківській установі завідомо підроблених документів, умисно, зловживаючи довірою директора МПП «Рута», переконали останнього взяти 25 грудня 2007 року кредит у ВАТ «Кредобанк» у сумі 1 млн грн під заставу майна МПП «Таврія» і простих векселів, наданих МПП «Таврія», після чого отримані кредитні кошти перерахувати на рахунок цього підприємства, в рахунок раніше виниклої заборгованості в сумі 112 тис грн. При цьому, ОСОБА_5 25 червня 2008 року, діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_4, виконуючи вказівки останнього, за допомогою сканера і кольорового принтера, підробив відбитки печаток ТОВ Фірма «Наука і Технологія» та МПП «Рута» на чотирьох простих векселях, номінальною вартістю по 250 тис грн кожен, а також власноруч підробив підписи на векселях від імені службових осіб вказаних підприємств, чим завдали ВАТ «Кредобанк» матеріальної шкоди на суму 1 млн грн.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 21 червня 2007 року, МПП «Таврія», як майновий поручитель фізичних осіб - працівників цього підприємства, в тому числі ОСОБА_3, за вказівкою ОСОБА_4, передало в іпотеку АКБ «Укрсоцбанк» нерухоме майно - комплекс, розташований за адресою: АДРЕСА_1. Також, 16 червня 2007 року, ОСОБА_3, діючи за дорученням МПП «Таврія» і за вказівкою ОСОБА_4, особисто уклав іпотечний договір з АКБ «Укрсоцбанк», відповідно до якого МПП «Таврія» передало банківській установі в іпотеку нерухоме майно - комплекс, розташований у цих же області та місті по вул. Леніна, 4. На підставі чого накладено заборону на відчуження даних комплексів.

Крім того, ОСОБА_3,діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_4, виконуючи вказівки останнього, приблизно 06 листопада 2007 року, в приміщенні МПП «Таврія» склав завідомо підроблений офіційний документ - протокол № 121 зборів засновників МПП «Таврія» від 06 листопада 2007 року, згідно якого засновники МПП «Таврія» - ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 нібито прийняли рішення відкрити кредитну лінію у ВАТ Банк «Демарк», в забезпечення чого надати банку в іпотеку зазначені об'єкти нерухомості, і уповноважити на це ОСОБА_3 При цьому, за вказівкою ОСОБА_4, ОСОБА_3 власноруч підробив в цьому документі підписи від імені ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_4 Свідомо підроблений офіційний документ ОСОБА_3, виконуючи вказівки ОСОБА_4, в листопаді 2007 року, з метою отримання підприємством кредиту, надав до відділення ВАТ Банк «Демарк» у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, а також у Нововоронцовську державну нотаріальну контору для укладення договору іпотеки.

В подальшому, для усунення перешкод передачі зазначених об'єктів в наступну іпотеку, ОСОБА_4, в листопаді 2007 року, дав ОСОБА_3 вказівку аналогічним способом виготовити та надати в Нововоронцовську державну нотаріальну контору завідомо неправдиві офіційні документи - листи АКБ «Укрсоцбанк» про виконання фізичними особами кредитних зобов'язань і звільнення у зв'язку з цим від обтяжень об'єктів нерухомого майна. Так, ОСОБА_3, діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_4, з метою усунення перешкод для передачі зазначених об'єктів в наступну іпотеку, приблизно 22 листопада 2007 року, виготовив завідомо неправдиві офіційні документи про виключення обтяження об'єкта нерухомого майна. Вказані документи, 22 листопада 2007 року, ОСОБА_3, діючи умисно, за вказівкою ОСОБА_4, особисто надав нотаріусу, який виключив ці об'єкти з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Після цього, в той же день, ОСОБА_3, будучи тимчасово, за дорученням, службовою особою МПП «Таврія», достовірно знаючи, що вказані об'єкти нерухомого майна вже передані в іпотеку АКБ «Укрсоцбанк» і, що наступні іпотеки заборонені, перебуваючи в приміщенні нотаріальної контори, зловживаючи службовим становищем, в інтересах МПП «Таврія», з метою незаконного отримання підприємством кредитних коштів, діючи умисно, за попередньою змовою з іншою службовою особою - ОСОБА_4, при укладенні іпотечного договору з директором відділення ВАТ Банк «Демарк» у м. Кривий Ріг надав банку завідомо неправдиву інформацію про те, що зазначені предмети застави не є предметом іпотеки за іншими договорами, і, що він має право їх відчужувати. Таким чином, отримав кредит в сумі 3 млн 500 тис грн, чим завдали ВАТ Банк «Демарк» матеріальної шкоди на зазначену суму.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 07 лютого 2008 року, ОСОБА_4 за попередньою змовою з іншою службовою особою - ОСОБА_3, за аналогічних обставин, уклав іпотечний договір з ВАТ Банк «Демарк» та в подальшому, незаконно передав заставне майно - комплекс, розташований за адресою: АДРЕСА_2 в іпотеку ЗАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» за кредитним договором від 16 вересня 2008 року, отримавши кредит на суму 1 498989,90 грн, чим завдали банку матеріальної шкоди на вказану суму.

В касаційних скаргах:

· прокурор просить про скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_3 із направленням матеріалів справи на новий апеляційний розгляд у зв'язку з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону. Вказує на недотримання апеляційним судом вимог ст. 377 КПК України 1960 року. Вважає, що призначене ОСОБА_4 додаткове покарання сформульовано не конкретно та викликає сумніви щодо його виду і розміру. Крім того, прокурор стверджує, що судом не зазначено редакцію кримінального закону за вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 358, 366 КК України, обґрунтовуючи це тим, що відповідно до Закону України № 3207 від 07 квітня 2011 року вносилися зміни до цих статей. Також, зазначає, що всупереч ст. 61 КК України суд, призначаючи ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366; ч. 2 ст. 28, ч.ч. 2, 3 ст. 358 КК України у виді обмеження волі, неправильно застосував кримінальний закон, оскільки на час постановлення судового рішення засудженому виповнилося 60 років;

· засуджений ОСОБА_3 просить змінити судові рішення в частині призначеного покарання та звільнити його на підставі ст. 75 КК України від відбування основного покарання з випробуванням у зв'язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочинів та даним про його особу внаслідок суворості. При цьому посилається як на обставини, які пом'якшують йому покарання, - щире каяття, визнання вини, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей, дружини, батьків похилого віку, з яких у дружини та батька незадовільний стан здоров'я.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого на підтримання його касаційної скарги та часткове підтримання касаційної скарги прокурора,пояснення захисників, які висловили думку щодо підтримання касаційних скарг, думку прокурора на підтримання касаційної скарги прокурора, який також вказав на необхідність скасування ухвали апеляційного суду в частині призначення засудженим покарання за ч. 4 ст. 70 КК України, що фактично погіршило їх становище, а також стверджував, що судами залишено поза увагою закінчення строків давності за ч.ч. 2, 3 ст. 358 та ч. 1 ст. 366 КК України, та висловив думку щодо часткового задоволення касаційної скарги засудженого, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів визнає, що касаційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а касаційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Висновки суду щодо винності ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 190; ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 222; ч. 2 ст. 28, ч.ч. 2, 3 ст. 358; ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364-1; ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України та ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 190; ч. 2 ст. 28, ч.ч. 2, 3 ст. 358 КК України, як і кваліфікація їх дій за цими злочинами, у касаційних скаргах не оскаржуються.

На думку колегії суддів касаційного суду, доводи касаційної скарги прокурора про не зазначення редакції закону, за якою засуджено ОСОБА_4 та ОСОБА_3, як підстави для скасування судового рішення, є безпідставними, оскільки відповідно до вимог ст. 371 КПК України 1960 року неправильним застосуванням кримінального закону, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є, зокрема, незастосування судом кримінального закону, який підлягає застосуванню.

Призначаючи ОСОБА_4 та ОСОБА_3 покарання за ч. 2 ст. 358 та ч. 3 ст. 358 КК України суд врахував, що на момент вчинення ними злочинів діяла ст. 358 КК України в редакції 2001 року, санкція якої передбачала відповідні покарання. Незазначення у вироку редакції ст. 358 КК України, за якою засудженим призначено покарання, не є підставою для скасування рішення суду.

За аналогічних обставин судом призначено ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 366 КК України в редакції 2001 року.

Доводи прокурора про порушення апеляційним судом вимог кримінального закону при призначенні ОСОБА_4 додаткового покарання, що сформульовано не конкретно та викликає сумніви щодо його виду і розміру, не заслуговують на увагу, оскільки, касаційний суд не вбачає істотних суперечностей, що можуть вплинути на неможливість виконання додаткового покарання.

Що стосується доводів касаційної скарги засудженого ОСОБА_3 про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів та даним про його особу внаслідок суворості, то вони, на думку колегії суддів, не заслуговують на увагу з огляду на викладене.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Судами, при обранні виду та розміру покарання, було повною мірою враховано тяжкість вчиненого злочину,що відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким, наявні у матеріалах справи дані про особу засудженого, який раніше був притягнений до кримінальної відповідальності за аналогічні злочини, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Також, враховано обставини, які пом'якшують покарання, - щире каяття, явка з повинною.

Отже, призначене ОСОБА_3 покарання відповідає наведеним вимогам кримінального закону. Суди із врахуванням у сукупності всіх наведених даних та тяжкості вчиненого ним злочину призначили покарання не у максимальних межах санкції статті, тому вважати таке покарання невідповідним внаслідок суворості, колегія суддів не вбачає.

Разом із тим, колегія суддів погоджується з доводами касаційної скарги прокурора щодо неправильного призначення судами покарання засудженому ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366; ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 358 КК України у виді обмеження волі, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої і другої групи.

Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 07 липня 2003 року передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто на час постановлення судового рішення засудженому виповнилося 60 років.

У зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону в цій частині судові рішення щодо ОСОБА_4 підлягають зміні із призначенням йому покарання за ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 850 грн; за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України у виді штрафу в розмірі 850 грн з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням адміністративно-господарських функцій, на строк 2 роки.

До того ж, з цих підстав колегія суддів вважає за необхідне змінити судові рішення щодо ОСОБА_4 із призначенням йому покарання за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 222 КК в редакції 2011 року у виді штрафу в розмірі 51000 грн з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням адміністративно-господарських функцій, на строк 2 роки.

Також, призначене ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 358 КК України у виді обмеження волі на строк 3 роки, на думку колегії суддів є необґрунтованим, оскільки на час вчинення ним злочину санкція статті не передбачала більш м'якого покарання, у зв'язку з чим суд позбавлений можливості призначити інше покарання.

При цьому, статтею 49 КК України встановлено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули строки, передбачені цією статтею.

Враховуючи, що до набрання вироком законної сили минули строки давності, передбачені ст. 49 наведеного Закону, за злочини, скоєні в період 2007-2009 років, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 358; ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 358 КК України (в ред. Закону від 05 квітня 2001 року) та ОСОБА_4 злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України (в ред. Закону від 05 квітня 2001 року), ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 222 КК (в ред. Закону від 15 листопада 2011 року) минули строки давності, тому судові рішення в порядку ст. 395 КПК України 1960 року підлягають зміні шляхом звільнення засуджених від призначених покарань за цими складами злочинів на підставі ч. 5 ст. 74 КК України у зв'язку із закінченням строків давності.

При цьому, звільнення від відбування покарання у зв'язку із закінченням строків давності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не змінює вид та розмір призначеного покарання, визначеного судом за іншими злочинами. Також, не впливає на звільнення ОСОБА_4 від покарання на підставі акту амністії.

Так, твердження прокурора, висловлені в судовому засіданні, про неправильне застосування судом апеляційної інстанції кримінального закону при призначенні ОСОБА_4 покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, заслуговують на увагу.

Як убачається з ухвали апеляційного суду,при призначенні ОСОБА_4 покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю вироків суд апеляційної інстанції приєднав невідбуту частину покарання за вироком Бериславського районного суду Херсонської області від 13 червня 2013 року, однак цей вирок судом першої інстанції постановлено виконувати самостійно. У зв'язку з чим апеляційний суд допустив істотне порушення кримінально-процесуального закону та погіршив становище засудженого ОСОБА_4

До того ж, доводи прокурора, висловлені у судовому засіданні про неправильне застосування судом ч. 4 ст. 70 КК України при призначенні покарання ОСОБА_3, є обґрунтованими. Якщо особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Як убачається з матеріалів справи, попереднім вироком від 12 квітня 2012 року ОСОБА_3 було засуджено до покарання у виді позбавлення волі та звільнено на підставі ст. 75 КК України від його відбування з випробуванням.

Однак до постановлення цього ОСОБА_3 вчинив інший злочин, за який його засуджено вироком у цій справі із призначенням покарання у виді позбавлення волі, що належить відбувати реально.

За таких обставин на підставі ч. 2 ст. 398 КПК України 1960 року вирок щодо ОСОБА_3 підлягає зміні з виключенням рішення про призначення засудженому покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.

Інших порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б були безумовною підставою для скасування або зміни судових рішень у даній справі не встановлено.

Керуючись ст.ст. 394-396, 398 КПК України 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

У задоволенні касаційної скарги засудженого ОСОБА_3 відмовити.

Вирок Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 21 січня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 20 травня 2014 року щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_3 змінити.

Призначене ОСОБА_4 покарання:

за ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 358 КК в редакції 2001 року змінити з обмеження волі на штраф в розмірі 850 грн та звільнити від його відбування на підставі ст.ст. 49, 74 КК України за закінченням строків давності;

за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК в редакції 2001 року змінити з обмеження волі на штраф в розмірі 850 грн зі звільненням від його відбування на підставі статей 49,74 КК;

за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 222 КК в редакції 2011 року з позбавлення волі на штраф у розмірі 51000 грн з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням адміністративно-господарських функцій, на строк 2 роки.

Рішення про призначення ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 358 КК України в редакції 2001 року у виді обмеження волі скасувати та звільнити його від покарання за цим законом на підставі ст.ст. 49, 74 КК України за закінченням строків давності.

Вважати ОСОБА_4 засудженим за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364-1 КК України до штрафу в розмірі 17000 грн з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням адміністративно-господарських функцій, на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України до позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю, з позбавленням права обіймати посади, пов'язанні з виконанням адміністративно-господарських функцій, на строк 3 роки.

Скасувати рішення суду в частині застосування ч. 4 ст. 70 КК України щодо ОСОБА_4

ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 358; ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 358 КК України в редакції 2001 року на підставі статей 49, 74 КК України за закінченням строків давності.

Вважати ОСОБА_3 засудженим за ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

Скасувати рішення суду в частині застосування ч. 1 ст. 70 КК та приєднання на підставі ч. 4 ст. 70 КК покарання за вироком Бериславського районного суду Херсонської області від 12 квітня 2012 року, який підлягає самостійному виконанню.

В решті судові рішення залишити без зміни.

Судді:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10