У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого-судді

Кравченка К.Т.

суддів

Мороза М.А., Шевченко Т.В.,

за участю прокурора

Данько Д.О.

розглянула у судовому засіданні у
м. Києві 29 листопада 2007 року
кримінальну справу за касаційним поданням прокурора, яка брала участь у
розгляді справи судами першої та апеляційної інстанцій, касаційною скаргою
засудженого ОСОБА_1 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 9
жовтня 2006 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 24 січня 2007 року.

Вироком
місцевого суду

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця
с. Павлиш Онуфрієвського району

Кіровоградської
області,

зареєстрованого
у м. Скадовськ

Херсонської
області, судимості не має,

засуджено:

- за ч. 3 ст. 365 КК
України, із застосуванням ст. 69
КК України, на 5 років
позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов'язані із виконанням
адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій на 3 роки;

- за ч. 1 ст. 366 КК України на 1 рік обмеження волі з позбавленням права
обіймати посади пов'язані із виконанням адміністративно-господарських та
організаційно-розпорядчих функцій на 1 рік.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_1 призначено 5
років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов'язані із виконанням
адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій на 3 роки.

Відповідно до вимог ст. 76 КК України на ОСОБА_1 покладено обов'язки:

не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу
кримінально-виконавчої системи;

повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця
проживання.

За ч.1 ст. 364 КК України ОСОБА_1 виправдано.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ДО «Укрморпорт» - 23,5 млн. грн.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24 січня 2007 року апеляції
прокурора і засудженого залишені без задоволення, а вирок Шевченківського
районного суду м. Києва від 9 жовтня 2006 року - без зміни.

ОСОБА_1, будучи службовою особою, вчинив дії, що явно виходили за межі
наданих йому прав та повноважень, що спричинило тяжкі наслідки, а також вніс до
офіційних документів завідомо неправдиві відомості.

Як визнав суд першої інстанції, злочини було вчинено за таких обставин.

Згідно наказу Міністра транспорту та зв'язку України від 7 липня 2004 року
ОСОБА_1 було призначено виконувачем обов'язків Генерального директора
Державного об'єднання «Укрморпорт», а з 12 жовтня 2004 року наказом Міністра
від 11 жовтня 2004 року - Генеральним директором ДО «Укрморпорт», тобто був
службовою особою, яка мала повноваження на виконання організаційно-розпорядчих
та адміністративно-господарських функцій.

Наприкінці вересня 2004 року ОСОБА_1, виконуючи обов'язки Генерального
директора ДО «Укрморпорт», у приміщенні Міністерства транспорту та зв'язку
України на проспекті Перемоги, 14 у м. Києві, отримав від Міністра транспорту
та зв'язку України Кірпи Г. усну вказівку щодо перерахування грошових коштів в
якості благодійної допомоги Всеукраїнським громадським спортивним організаціям:
«Федерація регбі України» та «Федерація футболу інвалідів-ампутантів».

Діючи з особистих інтересів та прагнучи догодити Міністру, якому він був
підзвітний і який мав повноваження щодо зміни його службового та матеріального
стану, ОСОБА_1 погодився виконати незаконну вказівку Міністра, усвідомлюючи
незаконний характер своїх дій.

У вересні 2004 року ОСОБА_1 отримав від довіреної особи Кірпи Г. два листи:
ВГСО «Федерація регбі України від 18 вересня 2004 року та ВГСО «Федерація
футболу інвалідів-ампутантів» від 26 вересня 2004 року, де висловлювалися прохання до ДО «Укрморпорт»
надати благодійну фінансову допомогу без визначення її розміру.

Створюючи видимість наявних формальних підстав для перерахування коштів
об'єднання в якості благодійної допомоги, ОСОБА_1 направив на ім'я Міністра
доповідну записку від 27 вересня 2004 року де просив дозволу надати фінансову
допомогу вказаним організаціям за умови прийняття позитивного рішення Радою об'єднання
з цього питання, на засіданні, що
повинно відбутися 30 вересня 2004 року.

При цьому ОСОБА_1 достовірно знав, що засідання Ради з цього питання не
передбачалося і не планувалося. Крім того, ОСОБА_1 було відомо, що Рада
об'єднання не мала повноважень змінювати фінансовий план, затверджений
міністерством.

28 вересня 2004 року з міністерства надійшла доповідна записка із
резолюцією Міністра Кірпи Г. «Укрморпорт» «вирішити», датована 27 вересня цього
ж року.

Будучи обізнаним із порядком та процедурою зміни фінансового плану
об'єднання, передбаченого відповідним Положенням, затвердженим наказом
Міністерства транспорту і зв'язку України № 539 від 16 липня 2003 року, котре
позбавляло Міністра права одноособово вносити зміни у фінансовий план об'єднання,
усвідомлюючи, що лише внесення змін у фінансовий план, могло бути єдиною
передумовою для розгляду Генеральним директором та Радою об'єднання питання
про надання благодійної
фінансово допомоги, ОСОБА_1, явно виходячи за межі наданим йому
повноважень, розпорядився надати благодійну фінансову допомогу зазначеним двом
спортивним громадським організаціям.

Так, ОСОБА_1, без відома та згоди Ради об'єднання, у своєму робочому
кабінеті у приміщенні ДО «Укрморпорт» у м. Києві, 10 жовтня 2004 року вчинив
розпорядчий напис (резолюцію) головному бухгалтеру об'єднання про перерахування
10 млн. грн. ВГСО «Федерація регбі України», а 15 жовтня - аналогічний напис
про перерахування ВГСО «Федерація футболу інвалідів-ампутантів» - 13,5 млн.
грн.

Головний бухгалтер об'єднання ОСОБА_2 ( у порушенні кримінальної справи
щодо неї відмовлено на підставі п.2 ст.6 КПК України), не усвідомлюючи
протиправний характер дій ОСОБА_1, протягом жовтня 2004 року перерахувала з
обігових коштів об'єднання на рахунок ВГСО
«Федерація регбі України» - 10 млн. грн., а також на рахунок ВГСО
«Федерація футболу інвалідів-ампутантів» - 13,5 млн. грн.

ОСОБА_1 також зобов'язав головного
бухгалтера об'єднання ОСОБА_2 9
листопада 2004 року виступити на засіданні Ради об'єднання з інформацією про надання
благодійної допомоги у сумі 23,5 млн. грн., хоча на той час це повідомлення не
мало ніякого значення і не могло вплинути на рішення Ради, оскільки кошти вже
були перераховані.

Виступ ОСОБА_2 був відображений у протоколі № 5 від 9 листопада 2004 року,
який склав секретар Ради ОСОБА_3 і підписав ОСОБА_1

У листопаді 2004 року ОСОБА_1 дав вказівку секретарю Ради об'єднання
ОСОБА_3 скласти завідомо неправдиві документи-протоколи засідання Ради № 5 від
30 вересня 2004 року та №6 від 9 листопада 2004 року, внісши у протокол № 5 від
30 вересня 2004 року дані про те, що на засіданні Ради розглядалося питання та
було схвалено рішення про надання благодійної допомоги на суму 23,5 млн. грн.
згадуваним громадським організаціям.

Складені протоколи ОСОБА_1, як голова Ради об'єднання, підписав,
усвідомлюючи їх неправдивий зміст. У подальшому зазначенні протоколи були
зареєстровані у книзі обліку протоколів засідань Ради, як офіційні документи.

На вирок місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції засудженим
подано касаційну скаргу, а прокурором - касаційне подання.

У касаційному поданні прокурор, не оскаржуючи правильність встановлення
фактичних обставин справи та кваліфікацію дій винного, просить скасувати судові
рішення внаслідок невідповідності призначеного ОСОБА_1 покарання тяжкості
вчинених ним злочинів та особі засудженого, а справу направити на новий судовий
розгляд.

Засуджений ОСОБА_1 вважає судові рішення щодо нього незаконними, оскільки у
його діях, а саме у перерахуванні благодійної допомоги спортсменам інвалідам
немає складу злочину, за який його засуджено. Ніяких порушень закону при
виконанні ним завдання Міністра допущено не було, а також ніяких тяжких
наслідків для об'єднання не настало.

Просить вирок місцевого суду та ухвалу Апеляційного суду м. Києва щодо
нього скасувати, а справу провадженням закрити.

Заслухавши доповідача, міркування прокурора, яка підтримала касаційне
подання і просила скасувати судові рішення внаслідок м'якості призначеного
покарання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційних
подання і скарги, колегія суддів не знаходить підстав для їх задоволення.

Висновок суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні дій, які виходили за межі
його прав та повноважень та внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих
відомостей, ґрунтується на сукупності досліджених у судовому засіданні доказів,
яким суд дав правильну юридичну оцінку.

Так, на підтвердження свого висновку, суд першої інстанції підставно
послався на показання ОСОБА_1, який хоч і не визнавав себе винним у перевищенні
своїх службових повноважень і службовому підробленні, але не заперечував той
факт, що на виконання вказівки Міністра транспорту і зв'язку України, за
рахунок коштів очолюваного ним ДО «Укрморпорт», надав благодійну допомогу двом
громадським організаціям.

Суд послався й на показання численних свідків, які підтвердили незаконність
дій винного.

Зокрема, свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтвердили у судовому засіданні той
факт, що за прямою вказівкою ОСОБА_1 вони вчинили певні дії, за обставин
встановлених судом.

ОСОБА_2 повідомила за яких обставин вона перерахувала 23,5 млн. грн. в
якості благодійної допомоги, хоча й попереджала ОСОБА_1 про негативні наслідки
цих дій для об'єднання.

ОСОБА_2 підтвердила, що зі звітом та інформацією про надання благодійної
допомоги вона за вказівкою ОСОБА_1 виступила на Раді об'єднання 9 листопада
2004 року, тобто тоді, коли гроші вже були перераховані. 30 вересня 2004 року
ніякого засідання не було.

Свідок ОСОБА_3 стверджував, у тому числі й у судовому засіданні, що за
вказівкою ОСОБА_1 він виготовив два протоколи засідань Ради об'єднання, а саме
від 30 вересня та 9 листопада 2004 року. На засіданні 30 вересня 2004 року він
присутнім не був і цей протокол був виготовлений зі слів ОСОБА_1

Свідки ОСОБА_5 ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17
стверджували, що працюючи керівниками морських портів, участі у засіданні Ради
об'єднання 30 вересня 2004 року, де нібито вирішувалися питання про надання
благодійної допомоги, не брали.

З показань свідка ОСОБА_22 видно, що перерахування 23,5 млн. грн. в якості
благодійної допомоги було здійснено на підставі листів-прохань із резолюціями
ОСОБА_1 та Міністра транспорту і зв'язку України.

Свідок ОСОБА_18 підтвердила, що надання благодійної допомоги у такій
великій сумі завдало об'єднанню збитків.

Свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_20 повідомили за яких обставин очолювані ними
федерації отримали від ДО «Укрморпорт» благодійну допомогу, і як вона була використана.

Суд навів у вироку й показання свідка ОСОБА_21, який працював начальником
управління фінансово-інвестиційної політики об'єднання, котрий стверджував, що
дізнався про благодійну допомогу лише при складенні звіту. Надання допомоги у
такій сумі не відповідало кошторису об'єднання на 2004 рік.

Свідок ОСОБА_4 у своїх показаннях вказав, що як заступник директора
Державного департаменту морського і річного транспорту України, участі у
засіданні Ради, де обговорювалося питання про надання благодійної допомоги, не
брав. Перерахування 23,5 млн. грн., негативно вплинуло на фінансовий стан
об'єднання і призвело до безповоротної втрати обігових коштів.

Крім показань свідків, які підтвердили факт перевищення ОСОБА_1 своїх
службових повноважень з особистої заінтересованості та складання завідомо
неправдивого документу, суд навів у вироку й інші докази, що вказують на
вчинення винним цих злочинних дій.

Це, зокрема, дані, що містяться у наказах Міністерства транспорту і зв'язку
України №580 від 7 липня та № 895 від 11 жовтня 2004 року, відповідних
положеннях Статуту ДО «Укрморпорт» та Положенні про Раду ДО «Укрморпорт»,
контракті №24-111 від 11 жовтня 2004 року.

Суд підставно послався й на дані, що є у листах ВГСО «Федерація регбі
України» та «Федерація футболу інвалідів-ампутантів», у доповідній записці
ОСОБА_1 від 27 вересня 2004 року на ім'я Міністра транспорту і зв'язку України
із резолюцією Кірпи Г.

На підтвердження перерахування двом федераціям грошових сум, суд послався й
на відповідні фінансові документи, що свідчать про проведені фінансові
операції.

З даних, що є у протоколах вилучення від 13 та 30 червня 2005 року, а також
від 4 липня 2006 року, видно, що у свідка ОСОБА_3 вилучено протокол № 5 від 9
листопада 2004 року, а з приміщення ДО
«Укрморпорт» протокол № 6 також від 9 листопада 2004 року, з грифом «Для
службового користування».

З листа запрошення, регламенту проведення засідання Ради та порядку денному
від 9 листопада 2004 року видно, що на цьому засіданні питання надання
благодійної фінансової допомоги не обговорювалося і будь-яке рішення з цього
приводу не приймалося.

Суд на підтвердження свого висновку, щодо винності ОСОБА_1 у вчиненні дій,
що явно виходили за межі наданих йому повноважень, підставно послався на
висновок спеціалістів Департаменту контрольно-ревізійної роботи та фінансових
розслідувань Міністерства транспорту
та зв'язку України
від 26 вересня 2005 року та фінансовий план ДО «Укрморпорт».

Відповідно до зазначеного плану об'єднання не передбачало можливість
надання фінансової допомоги у розмірі 23,5 млн. грн.

Надання не передбаченої планом благодійної допомоги призвело до
безповоротної втрати обігових коштів, ускладнення виконання статутних завдань
та спричинення державному підприємству матеріальної шкоди. Згідно із висновком
ревізії, надання вказаної фінансової допомоги віднесено до збитків
підприємства.

Таким чином, суд першої інстанції, з достатньою повнотою дослідивши зібрані
докази, дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1, будучи службовою особою,
діючи з особистих інтересів, перевищив свої службові повноваження, не угодив на
Раді об'єднання питання про надання благодійної допомоги, виділив кошти двом
громадським організаціям, чим спричинив підприємству збитки, а також вчинив
службове підроблення.

Апеляційний суд ретельно перевірив доводи ОСОБА_1 про недоведеність його
участі у злочинах, за які його засуджено, і підставно визнав їх такими, що не
ґрунтуються на матеріалах справи. Підстав вважати рішення суду апеляційної
інстанції помилковим, не знайдено.

Винність ОСОБА_1 у перерахуванні 23,5 млн. грн.. шляхом перевищення
службових повноважень є доведеною і стверджена сукупністю зібраних доказів,
яким суди першої та апеляційної інстанцій дали належну оцінку.

Колегія суддів перевіряючи доводи касаційної скарги засудженого дійшла висновку про їх неспроможність та
безпідставність.

Не ґрунтуються на матеріалах справи і є помилковими твердження засудженого
про те, що суд не з'ясував його компетенцію, як службової особи, не встановив
мотив, мету та характер вчинених ним дій, що надана благодійна допомога ніяк не
вплинула на нарахування девідентів та інших зобов'язань.

Рішення суду з цих питань є умотивованим і сумнівів у його правильності не
викликає.

Колегія суддів також вважає безпідставним твердження ОСОБА_1 про те, що
суд, за наявності двох суперечливих актів ревізій, не дав цим обставинам
оцінки. Зі справи видно, що місцевий суд умотивував своє рішення щодо
обґрунтованості і правильності акту ревізії від 26 вересня 2005 року і його
висновок з цього питання є переконливим.

Висновок суду про заподіяння злочинними діями винного шкоди державному
підприємству є правильним і знайшов своє повне підтвердження у матеріалах
справи. Тому, спричинені збитки повинні бути відшкодовані, про що суд прийняв
відповідне рішення на підставі цивільного позову прокурора.

Не можна визнати такими, що заслуговують на увагу й посилання ОСОБА_1 на
те, що він ніякого службового підроблення особисто не зробив.

Зібраними у справі доказами, безспірно доведено, що саме за вказівкою
засудженого було виготовлено протокол засідання Ради зі змістом, який повідомив
свідку ОСОБА_3 ОСОБА_1. Крім того, цей протокол з неправдивими даними ОСОБА_1,
як голова Ради об'єднання, підписав особисто.

Таким чином, дослідивши зібрані докази, суд дійшов правильного висновку про
доведеність винності ОСОБА_1 у вчинених ним злочинах і вірно кваліфікував його
злочинні дії за ч. 3 ст. 365 та ч. 1 ст. 366 КК України.

З урахуванням усіх обставин справи, з наведенням у вироку відповідних
мотивів, суд призначив ОСОБА_1 покарання, яке на думку колегії суддів, є
необхідним і достатнім.

Підстав вважати, що призначене покарання є надто м'яким, як про це ставить
питання у поданні прокурор, колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень кримінально-процесуального закону, що тягнуть зміну чи
скасування судових рішень, не виявлено.

Керуючись ст.ст. 395, 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

у
задоволенні касаційного подання прокурора, яка брала участь у розгляді справи
судами першої й апеляційної інстанцій, та касаційної скарги засудженого ОСОБА_1
відмовити.

Судді:

Кравченко К.Т. Мороз М.А. Шевченко Т.В.