Справа № 372/1865/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/725/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 13.07.2015

УХВАЛА
Іменем України

13 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

прокурора ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_8 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_9

провівши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційний розгляд за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на вирок Обухівського районного суду Київської області від 08 травня 2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Пісківка, Бородянського району, Київської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

-визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Вільховець, Богуславського району, Київської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

-визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ст.395 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Обухівського районного суду Київської області від 08 травня 2015 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців; ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ст.395 КК України та призначено йому покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців, за ст.395 КК України у виді арешту строком на 6 (шість) місяців. Остаточне покарання ОСОБА_7 визначено на підставі статей 70, 72 КК України, за сукупнітю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 9 (дев`ять) місяців. Крім того, даним вироком суду вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

За вироком суду, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винуватими у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням у приміщення, а ОСОБА_7 також у порушенні правил адміністративного нагляду, що виразилося у неприбутті без поважних причин у визначений строк до обраного місця проживання особи, щодо якої встановлено адміністративний нагляд у разі звільнення з місць позбавлення волі, за наступних обставин.

18 січня 2015 року, приблизно о 23 годині, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , шляхом відкручення проволоки, якою були зафіксовані в`їзні ворота, проникли на територію домоволодіння АДРЕСА_3 , після чого шляхом зриву навісного замка із дверей, проникли до приміщення гаражу, звідки викрали два дрилі шуруповерти, слюсарний набір, подовжувач та електродвигун. Далі, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, шляхом віджиму металопластикових дверей, проникли до приміщення кухні, звідки здійснили крадіжку електричного конвектора та тепловентилятора, після чого з місця вчинення злочину зникли, а викраденим розпорядилися на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 3238 гривень 31 копійку.

Крім того, 10 серпня 2013 року, ОСОБА_7 , будучи особою, відносно якої ухвалою Придніпровського районного суду міста Черкаси від 26 липня 2013 року встановлено адміністративний нагляд строком на 1 рік, був звільнений з Черкаської виправної колонії №62 та вибув до постійного місця проживання, визначеного колонією, за адресою: АДРЕСА_4 , куди мав прибути 12 серпня 2013 року та стати на облік, однак в зазначений період до визначеного колонією місця проживання не прибув та в Обухівському РВ ГУМВС України не зареєструвався, тим самим порушивши правила адміністративного нагляду.

Не погоджуючись із судовим рішенням, обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подали апеляційні скарги, в яких не оспорюючи встановлені судом першої інстанції фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію своїх дій, просять вирок Обухівського районного суду Київської області від 08 травня 2015 року змінити та пом`якшити призначене їм покарання.

На обґрунтування своїх вимог обвинувачений ОСОБА_6 вказує на неврахування судом першої інстанції деяких обставин, які пом`якшують призначене йому покарання, що вплинуло на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та його особі, внаслідок суворості, при цьому, які саме обставини судом не враховані, обвинувачений не зазначає.

Обґрунтовуючи свої вимоги апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_7 вказує про недостатнє врахування в якості обставин, що пом`якшують йому покарання щирого каяття та повного визнання винуватості у вчиненому, а також неврахування факту відсутності обставин, які б обтяжували покарання, що вплинуло на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та його особі, внаслідок суворості.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинувачених та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинувачених, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обгрунтованим, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинувачених, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням у приміщення, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, а також про доведеність винуватості ОСОБА_7 у порушенні правил адміністративного нагляду, що виразилося у неприбутті без поважних причин у визначений строк до обраного місця проживання особи, щодо якої встановлено адміністративний нагляд у разі звільнення з місць позбавлення волі, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ст. 395 КК України за обставин, викладених у вироку, є обгрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними у справі доказами, в їх сукупності, які не заперечувались також і обвинуваченими, досліджувались за згодою учасників судового провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому згідно ч. 2 ст. 394 КПК України апеляційному оскарженню не підлягають та апелянтами не оспорюються.

Судом першої інстанції розглянуто обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у відповідності до вимог статті 337 КПК України в межах висунутого їм обвинувачення.

Згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Всупереч доводам апеляційних скарг обвинувачених, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_11 та ОСОБА_7 повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону. При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості та обставини вчинених ними злочинів, відповідно до статті 66 КК України в якості обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_11 та ОСОБА_7 судом першої інстанції визнано та враховано щире каяття обвинувачених. Також, при ухваленні вироку судом першої інстанції враховано особи обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які раніше судимі, міцних соціальних зв`язків не мають, не працюють, негативно характеризуються за місцем проживання. Крім того, місцевим судом враховано думку потерпілого, який просив ізолювати обвинувачених від суспільства.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , раніше судимі вироком Обухівського районного суду Київської області від 06 липня 2010 року за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки шість місяців, кожен. ОСОБА_6 звільнений з місця позбавлення волі умовно-достроково, ОСОБА_7 звільнений з місця позбавлення волі за відбуттям строку покарання.

Таким чином, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до погашення попередніх судимостей знову вчинили аналогічний умисний тяжкий злочин проти власності, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність осіб обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та їх стійке небажання стати на шлях виправлення.

Враховуючи зазначені вище обставини в сукупності, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 лише в умовах ізоляції від суспільства. Призначене обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання ближче до мінімальної межі санкції ч.3 ст.185 КК України, за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для їх виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України. Також, місцевим судом правильно визначено покарання ОСОБА_7 за сукупністю вчинених злочинів на підставі статті 70 КК України.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що ухвалений відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вирок суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а подані обвинуваченими апеляційні скарги - такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Обухівського районного суду Київської області від 08 травня 2015 року, ухвалений відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без змін.

Судді:

_______________ _________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4