Справа № 159/5667/13-к
Провадження № 1-кс/159/516/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИТ

м. Ковель 03.10.2013 р.

Слідчий суддя суддя Ковельського міськрайонного суду Волинської області Логвинюк І.М.,

при секретарі судового засідання Щесюк Н.Й.,

з участю: прокурора Гиричука В.Л.,

заявника ОСОБА_1,

слідчого СВ Ковельського МВ У МВС України у Волинській області ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі Волинської обл. справу за скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_1 щодо бездіяльності та дій слідчого СВ Ковельського МВ У МВС України у Волинській області ОСОБА_2, Ковельського МВ У МВС України у Волинській області,

В С Т А Н О В И В:

06.09.13 р. до Ковельського міськрайсуду Волинської обл. надійшла зазначена вище скарга, у якій зазначено, що оскаржуваною особою є слідчий СВ Ковельського МВ У МВС України у Волинській обл., без зазначення прізвища останнього, у прохальній частині якої було, однак, зазначено прохання про: визнання бездіяльності Ковельського МВ У МВС України у Волинській обл. у ненаданні їм довідки про прийняття та реєстрацію заяви; визнання бездіяльності Ковельського МВ У МВС України у Волинській обл. у ненаданні їм пам»ятки про визнання потерпілими; визнання бездіяльності Ковельського МВ У МВС України у Волинській обл. у невжитті всіх, передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила; зобов»язання оскаржуваної особи надати їм довідку про прийняття та реєстрацію їх заяви про злочин, визнати їх потерпілими та надати їм пам»ятку потерпілих; зобов»язання слідчого повідомити винних про підозру у скоєнні злочину, обґрунтована тим, що за постановою Ковельського міськрайсуду від 02.04.13 р. у справі № 159/1 729/13 к провадження № 4/159/5/13 було скасовано постанову ДІМ Ковельського МВ У МВС України у Волинській обл. ОСОБА_4 про відмову у порушенні кримінальної справи, винесену 13.10.12 р., за їх скаргою на неправомірні та злочинні дії ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9. Ухвалою апеляційного суду Волинської обл. від 29.04.13 р. постанову Ковельського міськрайсуду від 02.04.13 р. було залишено без змін. Заяви та матеріали перевірки було направлено Ковельському міжрайпрокурору для виконання вимог ст. ст. 214 216 КПК України. Ухвалою Ковельського міськрайсуду у справі № 159/3 425/13 к провадження № 1 кс/159/317/13 було зобов»язано Ковельського міжрайпрокурора повідомити заявників про виконання Ковельською міжрайпрокуратурою вимог ст. ст. 214 216 КПК України, за їх заявою, що була направлена на розгляд Ковельського міжрайпрокурора апеляційним судом. У кінці серпня 2013 р. заявник був опитаний слідчим СВ Ковельського МВ У МВС України ОСОБА_2, якому заявив клопотання про визнання його потерпілим. Будь - якого документу (пам»ятки) про визнання його потерпілим, він не отримав, у отриманні такої не розписувався. Будь - якої відповіді з Ковельського МВ У МВС України у Волинській обл. про початок досудового розслідування, вжиття передбачених законом заходів до встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила, він не отримав. Виявленим винним у вчиненні злочину особам не повідомлено про підозру. Зазначає, що про прийняття і реєстрацію заяви особа, яка її подала, отримує від органу, до якого вона звернулась, документ про прийняття і реєстрацію заяви. Покликаючись на положення ст. ст. 214, 60, 303, 55 КПК України, просять визнати бездіяльність Ковельського МВ У МВС України у Волинській обл., що полягає у ненаданні їм довідки про прийняття і реєстрацію заяви; у ненаданні їм пам»ятки про визнання потерпілим; у невжитті всіх, передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила; просять зобов»язати слідчого: надати їм довідку про прийняття і реєстрацію їх заяви про злочин; визнати їх потерпілими та надати їм пам»ятку потерпілих; зобов»язати слідчого повідомити винних про підозру у скоєнні злочину.

За ухвалою слідчого судді від 06.09.13 р. відкрито провадження за скаргою і призначено скаргу до судового розгляду.

Оскільки заявниками не було зазначено, скаргу щодо якого саме слідчого СВ Ковельського МВ У МВС України у Волинській обл. ними було подано, а у прохальній частині скарги містились прохання, що стосувались і Ковельського МВ У МВС України у Волинській обл., копію ухвали про відкриття провадження за скаргою було надіслано і Ковельському МВ У МВС України у Волинській обл., і слідчому СВ Ковельського МВ У МВС України у Волинській обл. ОСОБА_2О, прізвище якого фігурувало у скарзі заявників.

В судовому засіданні 01.10.13 р. заявник скаргу підтримав, обґрунтувавши її вищенаведеними доводами, зазначив, що доповнює свої вимоги слідуючими та просить: визнати бездіяльність слідчого у недолученні до справи матеріалів, що мають відношення до скарги; визнати неправомірними дії слідчого, що полягають у ненаданні суду матеріалів, що мають відношення до справи; визнати бездіяльність Ковельського МВ У МВС України у Волинській обл., що полягає у ненаданні довідки про прийняття та реєстрацію заяви від 12.09.12 р. відповідно до КПК України в ред. 2012 р., неповідомленні про внесення її до ЄРДР. Уточнив, що вимоги, зазначені у його скарзі, стосуються саме ОСОБА_10 як слідчого СВ Ковельського МВ У МВС України у Волинській обл. та усної заяви про злочин від 12.09.12 р., поданої до Ковельського МВ У МВС України у Волинській обл. і письмової заяви від 19.09.12 р.. Просить скаргу задовольнити.

В судовому засіданні 01.10.13 р. заявниця скаргу підтримала з врахуванням доповнень до скарги, висловлених заявником в судовому засіданні 01.10.13 р., обґрунтувавши вимоги вищенаведеними доводами, суду додатково пояснила, що її та заявника заяви не розглянуті на протязі тривалого проміжку часу; вона вважає, що заяви, подані від імені та за підписом заявника, є поданими також і нею. Просить скаргу задовольнити.

Слідчий в судовому засіданні проти скарги заперечив, суду пояснив, що він як слідчий отримав справу, що була вже внесена до ЄРДР Ковельською міжрайпрокуратурою, у серпні 2013 р. та вивчав її, матеріали, що, на його думку, могли стосуватись справи, знаходилась у розпорядженні СУ У МВС України у Волинській обл.. Він провів допит заявника як свідка, вчинити інші процесуальні дії не зміг за браком часу, так як провадження у подальшому були об»єднані у СУ. Підстав до визнання заявника потерпілим, не вбачав, так як заявник просив визнати його потерпілим не у провадженні за ч. 1 ст. 296 КК України, що було передано йому як слідчому для проведення розслідування, а у провадженні, що містилось в СУ. Заяви про визнання його потерпілим заявник не подавав. Інших звернень заявників з такого приводу - не було. Просить у задоволенні скарги відмовити.

В судове засідання 02.10.13 р. заявниця не з»явилась, хоча належно повідомлена, з врахуванням того, що вона належно повідомлена, причин неявки суду не повідомила, скарга є поданою спільно з заявником, який присутній, 01.10.13 р. дала пояснення по суті скарги, з врахуванням положень про диспозитивність кримінального провадження, вважаю, що розгляд скарги можливо продовжувати у відсутності заявниці.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення заявників, слідчого, думку прокурора, який вважає скаргу безпідставною, просить у задоволенні скарги відмовити; вивчивши матеріали скарги та кримінального провадження № 420 130 201 100 000 66 про хуліганство, що з 28.08.13 р. перебуває у розпорядженні СУ У МВС України у Волинській обл.; матеріали № 3 593 про результати розгляду звернення по факту звернення гр. ОСОБА_6 та № 3 761 про результати розгляду звернення по факту звернення гр. ОСОБА_1, що надійшли з Ковельського МВ У МВС України у Волинській обл. у розпорядження суду 11.09.13 р., приходить до висновку, що скарга є безпідставною та до задоволення не підлягає.

За змістом ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні заявником, потерпілим можуть бути оскаржені, серед іншого, дії, бездіяльність слідчого, а саме: бездіяльність слідчого, що полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення; у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов'язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк. Скарги на інші дії чи бездіяльність слідчого не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314 - 316 цього Кодексу.

Як слідує зі змісту ст. 304 КПК України, скарги на рішення слідчого, передбачені ч. 1 ст. 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення. Якщо рішення слідчого оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії. Скарга повертається, якщо скарга подана після закінчення строку, передбаченого ч. 1 цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Вимоги скаржників в частині визнання бездіяльності Ковельського МВ У МВС України у Волинській обл., що полягає у ненаданні довідки про прийняття та реєстрацію заяви від 12.09.12 р. відповідно до КПК України в ред. 2012 р., неповідомленні про внесення її до ЄРДР їх заяви за 2012 р., не підлягають розгляду слідчим суддею під час досудового розслідування в порядку ст. 303 КПК України, за правилами якої розглядаються скарги лише на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. А тому в цій частині вимоги скарги до Ковельського МВ У МВС України у Волинській обл., відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 304 КПК України, слід вважати такими, що не підлягають розгляду в порядку ст. 303 КПК України.

Щодо доводів скарги, що стосуються слідчого, то заявники не порушували перед судом питання про поновлення строку на оскарження дій чи бездіяльності слідчого. Однак, у матеріалах кримінального провадження відсутні дані про дати повідомлення заявників про результати розгляду вказаних у скарзі звернень. А тому вважаю, що вказаний строк заявниками не пропущено.

Судом встановлено, що усна заява заявника від 12.09.13 р., дійсно, надійшла до Ковельського МВ У МВС України у Волинській обл. 12.09.12 р. по телефону та містила повідомлення про погрози на адресу дружини заявника заявниці у справі. Ця заява була зареєстрована Ковельським МВ У МВС України у Волинській обл. згідно з даними картки первинного обліку інформації, що надійшла по телефону, що стверджується оглянутими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження № 420 130 201 100 000 66 (далі матеріали провадження) (а. с. 22).

Як слідує з матеріалів провадження: 20.09.13 р. було складено протокол усної заяви (повідомлення) про злочин заявника, що стверджується матеріалами провадження (а. с. 23); 17.09.13 р. заявником було подано до Ковельського МВ У МВС України у Волинській обл. письмову заяву про спробу проникнення на територію, самоуправство, тиск на потерпілого та свідка, що стверджується матеріалами провадження (а. с. 24); 19.09.13 р. заявником було подано до Ковельського МВ У МВС України у Волинській обл. письмову заяву про спробу проникнення на територію, самоуправство, тиск на потерпілого та свідка, що стверджується матеріалами провадження (а. с. 25).

Жодної такого ж змісту заяви, у якій було б зазначено, що вона подається заявницею чи містить підпис заявниці, у матеріалах провадження немає та заявницею суду доказів цього не надано.

На час надходження усної заяви заявника від 12.09.12 р., КПК України в ред. 2012 р. чинності не набрав та діяли положення попереднього КПК України ред. 1960 р.. Інші заяви заявника від 17.09.12 р., 19.09.12 р. (письмові), 20.09.12 р. (усна) також надійшли до Ковельського МВ У МВС України у Волинській обл. на час дії вказаного КПК України, що стверджується матеріалами провадження (а. с. 21 - 25). За станом на дати надходження вказаних заяв заявника, діяв КПК України в ред. 1960 р.. Було заведено, відповідно, щодо усних заяв - картку первинного обліку, проведено реєстрацію у журналі реєстрації заяв і повідомлень про злочини, що вчинені або готуються; складено протокол усної заяви (повідомлення) про злочин.

Як встановлено в судовому засіданні, що, дійсно, заяви заявника від 12.09.12 р., 17.09.12 р., 19.09.12 р., 20.09.12 р. у розпорядження слідчого Ігнатюка А.О. на дати їх надходження до Ковельського МВ У МВС України у Волинській обл., не надавались.

Слідчим Ігнатюком А.О. матеріали кримінального провадження № 420 130 201 100 000 66 були прийняті до провадження лише 11.06.13 р. згідно з його ж постановою про прийняття кримінального провадження до свого провадження, що стверджується матеріалами провадження (а. с. 35). А тому він у червні 2013 р. за чинності КПК України в ред. 2012 р. не мав можливості видавати будь - які підтвердження про прийняття і реєстрацію вказаних вище заяв у 2012 р., а 11.06.13 р. матеріали провадження від заявників не приймав і видавати їм передбачений ст. 60 КПК України документ, що підтверджує прийняття і реєстрацію заяв, повноважень не мав. Такий обов»язок передбачений чинним КПК України для органу, до якого подається заява. А тому в частині вимог заявників стосовно ненадання їм слідчим довідки про прийняття і реєстрацію заяви, зобов»язання слідчого надати їм довідку про прийняття і реєстрацію заяви про злочин, слід відмовити.

Постанова ДІМ Ковельського МВ У МВС України у Волинській обл. ОСОБА_4 про відмову у порушенні кримінальної справи, дійсно, скасована згідно з постановою Ковельського міськрайсуду Волинської обл. від 02.04.13 р., що стверджується матеріалами провадження (а. с. 7, 8).

За ухвалою Апеляційного суду Волинської обл. від 29.04.13 р. постанова Ковельського міськрайсуду Волинської обл. від 02.04.13 р. залишена без змін з виключенням з її резолютивної частини вказівки про повернення для додаткової перевірки матеріалів за заявою заявника Ковельському МВ У МВС України у Волинській обл. та з доповненням постанови вказівкою про направлення матеріалів заяви заявника та матеріалів перевірки Ковельському міжрайпрокурору для виконання вимог ст. ст. 214 216 КПК України.

Ковельською міжрайпрокуратурою копії постанови Ковельського міськрайсуду Волинської обл. від 02.04.13 р., ухвали апеляційної інстанції від 29.04.13 р. було отримано для виконання 06.06.13 р., що стверджується матеріалами провадження (а. с. 7 - 11).

Згідно з витягом з кримінального провадження № 420 130 201 100 000 66 від 06.06.13 р., до ЄРДР було внесено заяву заявника про те, що 12.09.12 р. за місцем його проживання гр. ОСОБА_6 вчиняв хуліганські дії. Особою реєстратором був Ковельський міжрайпрокурор, що стверджується матеріалами провадження (а. с.1).

За постановою заступника Ковельського міжрайпрокурора від 07.06.13 р. матеріали кримінального провадження 07.06.13 р. було направлено за підслідністю начальникові Ковельського МВ У МВС України у Волинській області, що стверджується матеріалами провадження (а. с. 2 - 4).

Як слідує з постанови про прийняття кримінального провадження до свого провадження від 11.06.13 р., слідчим СВ Ковельського МВ У МВС України у Волинській обл. ОСОБА_2, дійсно, було прийнято до свого провадження кримінальне провадження № 420 130 201 100 000 66 від 11.06.13 р., він приступив до досудового розслідування та прийняв рішення про внесення відомостей до ЄРДР за ознаками ч. 1 ст. 296 КК України, що стверджується матеріалами провадження (а. с. 35).

Як вбачається з постанови Ковельського міжрайпрокурора від 11.07.13 р., матеріали провадження направлялись до СУ У МВС України у Волинській обл. за підслідністю та об»єднання з матеріалами досудового розслідування № 120 120 201 100 001 48 від 27.11.12 р., що вже перебуває у провадженні СУ У МВС України у Волинській обл..

Як вбачається з матеріалів провадження, що перебуває в даний час у провадженні СУ У МВС України у Волинській області, заявник допитувався у ньому слідчим Ігнатюком А.О. як свідок 21.08.13 р..

28.08.13 р. СУ У МВС України у Волинській обл. було отримано матеріали кримінального провадження та в даний час за ним проводиться досудове розслідування, кримінальне провадження з 28.08.13 р. перебуває у провадженні слідчого СУ У МВС України у Волинській обл. Бобчука С.М., що стверджується матеріалами провадження (а. с. 45, 49).

Щодо вимоги заявників в частині зобов»язання слідчого визнати їх потерпілими у кримінальному провадженні, то, з врахуванням того, що з 28.08.13 р. кримінальне провадження не перебуває у провадженні слідчого Ігнатюка А.О., вважаю, що такі вимоги є безпідставними. На час розгляду скарги заявники не мають у кримінальному провадженні статусу потерпілих та відповідна постанова про це не виносилась. Кримінальне провадження перебуває в СУ У МВС України у Волинській обл. та у провадженні іншого слідчого. Вчинити будь - які слідчі дії, у т. ч. визнати особу чи осіб потерпілими у вказаному кримінальному провадженні слідчий Ігнатюк А.О. не має об»єктивної можливості. А тому у задоволенні такої вимоги також слід відмовити.

Щодо обгрунтування скарги заявників в частині ненадання їм слідчим пам»ятки про визнання їх потерпілими, то чинним КПК України видача слідчим такої пам»ятки не передбачена. За змістом ст. 55 КПК України, яка передбачає, що права і обов'язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Вбачається, що на час розгляду скарги заявники не мають у кримінальному провадженні статусу потерпілих та відповідна постанова про це не виносилась, вказана пам»ятка заявникам не вручена. Кримінальне провадження перебуває в СУ У МВС України у Волинській обл. та у провадженні іншого слідчого. Вчинити будь - які слідчі дії, у т. ч. вручення особі чи особам пам»ятки про права і обов»зки потерпілого у вказаному кримінальному провадженні слідчий Ігнатюк А.О. не має об»єктивної можливості. А тому у задоволенні такої вимоги також слід відмовити.

Щодо вимоги заявників в частині зобов»язання слідчого повідомити винних осіб про підозру у скоєнні злочину, то, з врахуванням того, що з 28.08.13 р. кримінальне провадження не перебуває у провадженні слідчого Ігнатюка А.О., вважаю, що такі вимоги є безпідставними. На час розгляду скарги у кримінальному провадженні не оголошено будь - якій особі чи особам про підозру, відповідна постанова про це не виносилась. Кримінальне провадження перебуває в СУ У МВС України у Волинській обл. та у провадженні іншого слідчого. Вчинити будь - які слідчі дії, у т. ч. оголосити будь - якій особі чи особам про підозру у вказаному кримінальному провадженні, слідчий Ігнатюк А.О. не має об»єктивної можливості. А тому у задоволенні такої вимоги також слід відмовити.

Вимоги скаржників в частині визнання бездіяльності слідчого у недолученні до справи матеріалів, що мають відношення до скарги, є безпідставними. Як встановлено в судовому засіданні, інших матеріалів, що стосувались би скарги заявників, у розпорядженні слідчого за станом на дату надходження скарги до суду, не було. Так, згідно з листом № 04/2/4 484 вих. 13 від 28.08.13 р. прокурора Волинської обл., матеріали провадження № 420 130 201 100 000 66 перебувають з 28. 08.13 р. у розпорядженні СУ У МВС України у Волинській обл., а не у розпорядженні слідчого Ігатюка А.О.. А тому у задоволенні скарги в частині цієї вимоги слід відмовити.

Аналогічно, вимоги скаржників в частині визнання неправомірними дії слідчого, що полягають у ненаданні суду матеріалів, що мають відношення до справи, є безпідставними. Як встановлено в судовому засіданні, інших матеріалів, що стосувались би скарги заявників, у розпорядженні слідчого за станом на дату надходження скарги до суду, не було. Так, згідно з листом № 04/2/4 484 вих. 13 від 28.08.13 р. прокурора Волинської обл., матеріали провадження № 420 130 201 100 000 66 перебувають з 28. 08.13 р. у розпорядженні СУ У МВС України у Волинській обл.. А тому у задоволенні скарги в частині цієї вимоги також слід відмовити.

Як слідує зі змісту ст. 40 КПК України, слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій. Він, серед іншого, уповноважений: 1) починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом; 2) проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, встановлених цим Кодексом; 3) доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам; 4) призначати ревізії та перевірки у порядку, визначеному законом; 5) звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій; 6) повідомляти за погодженням із прокурором особі про підозру; 7) за результатами розслідування складати обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру та подавати їх прокурору на затвердження; 8) приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених ст. 284 цього Кодексу; 9) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом. Слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов'язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

В судовому засіданні знайшло своє ствердження посилання заявника на ту обставину, що він у серпні 2013 р. був допитаний слідчим СВ Ковельського МВ У МВС України у Волинській обл. ОСОБА_2 у вказаному кримінальному провадженні як свідок, та усно заявляв клопотання про визнання його потерпілим у тому провадженні, що перебуває на розслідуванні в СУ та стосується здійснення на нього та на заявницю тиску як на потерпілих, що стверджується матеріалами провадження (а. с. 35).

Однак, як пояснив слідчий Ігнатюк А.О., він жодним процесуальним документом не відреагував на таке клопотання свідка, так як розумів, що воно не стосується, за станом на 21.08.13 р.. кримінального провадження, що мається у його провадженні.

Таким чином, 21.08.13 р. заявник не заявляв слідчому Ігнатюкові А.О. клопотань, що стосувались би того кримінального провадження, у якому вказаний слідчий мав повноваження на вчинення процесуальних дій.

Також, з огляду на процесуальні права свідка, визначені КПК України, свідок має право заявляти у кримінальному провадженні, у якому допитується, клопотання про забезпечення безпеки у випадках, передбачених законом. А тому в цій частині відсутні підстави до визнання неправомірним того, що слідчий Ігнатюк А.О. у кримінальному провадженні не приймав процесуального рішення за вказаним клопотанням заявника як свідка, що стосувалось іншого кримінального провадження, що не перебувало у його як слідчого провадженні.

Посилання заявників на ту обставину, що слідчий Ігнатюк А.О. за час перебування у його провадженні кримінального провадження, проявив бездіяльність та, крім допиту заявника в якості свідка, не здійснив жодної іншої процесуальної дії, що була б направлена на забезпечення, відповідно до завдань кримінального провадження, швидкого, повного та неупередженого розслідування, частково, знайшло своє ствердження в судовому засіданні.

Так, слідчий Ігнатюк А.О. не навів в судовому засіданні переконливих доводів того, що з об»єктивних причин ним в періоди: з 11.06.13 р. по 11.07.13 р., коли кримінальне провадження було передано за підслідністю до СУ У МВС України у Волинській обл. за постановою заступника Ковельського міжрайпрокурора від 11.07.13 р.; з 26.07.13 р. по 28.08.13 р., коли розслідування у кримінальному провадженні було доручено СУ У МВС України у Волинській обл. за постановою прокурора Волинської обл. від 27.08.13 р., не було допитано, зокрема, заявницю як особу, щодо якої до Ковельського МВ У МВС України у Волинській обл. первинно надійшла інформація від заявника про порушення її прав; інших, крім допитаних ним, осіб, яких стосувались обставини, викладені у заявах заявника від 12.09.12 р., 17.09.12 р., 19.09.12 р., 20.09.12 р., що разом з відмовними матеріалами №№ 5 025 про відмову у порушенні кримінальної справи по факту повідомлення заявника та заяви ОСОБА_5, по факту повідомлення заявника та заяви ОСОБА_5, мались у розпорядженні слідчого, та рішення по яких були, відповідно, скасовані в судовому порядку та в порядку нагляду органами прокуратури.

Однак, перелік рішень, які слідчий суддя може постановити за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого під час досудового розслідування, визначається ст. 307 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування слідчий суддя має постановити ухвалу про:

- скасування рішення слідчого;

- зобов'язання припинити дію;

- зобов'язання вчинити певну дію;

- відмову у задоволенні скарги.

Оскільки кримінальне провадження на час звернення заявників до суду із скаргою та на даний час перебуває у провадженні СУ У МВС України у Волинській обл. - у слідчого Бобчука С.М., немає підстав для зобов»язання слідчого СВ Ковельського МВ У МВС України у Волинській обл. ОСОБА_2 до, зокрема, вчинення у кримінальному провадженні будь - яких дії, а за таких обставин, слід ухвалити рішення, яким у задоволенні скарги заявників відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 40, 214, 303 - 307 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала слідчого судді не може бути оскаржена.

Суддя Ковельського міськрайонного судуОСОБА_11