АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/55/15-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/127/15 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.286 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2015 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

при секретарі - ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі 25 березня 2015 р. кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_9 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 31 січня 2015 р., яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , несудимого

засуджено за ч.2 ст.286 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів на строк 3 роки.

В апеляційних скаргах:
- обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 31 січня 2015 р., помякшивши призначене йому покарання, та застосувати відносно нього ст.75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій, за які його засуджено, вважає вирок в частині призначення йому покарання незаконним, оскільки він за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення і його особі.

Вказує, що суд у вироку, формально зазначивши про наявність помякшуючих обставин, таких як: притягнення його до кримінальної відповідальності вперше; позитивну характеристику; наявність на його утриманні неповнолітньої дитини та відсутність претензій з боку потерпілого, прийшов до необґрунтованого висновку про те, що його виправлення і перевиховання можливе лише в місцях позбавлення волі.

Крім того, не взяв до уваги та у своєму вироку не зазначив про добровільне відшкодування ним завданого збитку, усунення заподіяної шкоди, а також того, що з ним проживає його бабуся, яка є особою похилого віку і потребує щоденної допомоги, оскільки його батьки перебувають за кордоном на заробітках у звязку з відсутністю роботи в Україні.

Стверджує, що відбування ним реального позбавлення волі призведе до негативних наслідків насамперед для його сімї, оскільки позбавить її засобів до існування. Особливо негативно це позначиться на його дитині та бабці.

Вважає, що вищенаведені обставини дають підстави застосувати відносно нього ст.75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням;

- потерпілий ОСОБА_9 також просить змінити вирок суду щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , помякшивши призначене йому покарання, та застосувати до нього ст. 75 КК України щодо звільнення від відбування покарання з іспитовим строком з випробуванням, оскільки вважає вирок несправедливим через його суворість.

ОСОБА_6 злочин вчинив вперше, щиро розкаявся, вину визнав повністю, сприяв слідству у швидкому розслідуванні та встановленні дійсних обставин справи. Він молодий за віком, має на утриманні неповнолітню дитину, позитивно характеризується.

Жодних претензій до обвинуваченого, який повністю добровільно відшкодував йому матеріальну і моральну шкоду, про що він заявляв у судовому засіданні місцевого суду, не має.

На суворому покаранні ОСОБА_6 у суді не наполягав, а, навпаки, просив суд не карати його суворо та не позбавляти волі.

Так, згідно вироку суду 1 жовтня 2014 року близько 20 год. 15 хв. водій ОСОБА_6 керував технічно-справним автомобілем Шевроле Авео із реєстраційним номером НОМЕР_1 . Перебуваючи в стані алкогольного спяніння, порушив вимоги п.2.9 а Правил дорожнього руху України, а також, рухаючись в напрямку м. Стрий проїздною частиною дороги сполученням Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знамянка зі швидкістю близько 70 км/год, порушив вимоги п.12.4 ПДР України.

Так, рухаючись вказаною дорогою на 142 км. + 380 м., що в с. Підгороднє Тернопільського району, і маючи обєктивну можливість своєчасно виявити перешкоду для руху, а саме: гужовий віз, обладнаний ззаду світлоповертачами, який під керуванням ОСОБА_9 рухався в попутному напрямку по смузі руху автомобіля, ОСОБА_6 , в порушення вимог п.п. 1.5, 1.10 (в частині визначення поняття перешкода для руху), 2.3 б, 12.3 ПДР України, не був уважним і в результаті не вжив негайних заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, маючи при цьому технічну можливість шляхом вжиття таких заходів уникнути наїзду і в такий спосіб не створювати небезпеку для руху, загрозу життю і здоровю громадян, а продовжив рух.

Внаслідок цього водій ОСОБА_6 не забезпечив безпеку дорожнього руху і передньою частиною керованого ним автомобіля скоїв наїзд на гужовий віз.

Під час наїзду ОСОБА_9 , який керував гужовим транспортом, отримав тілесні ушкодження, які за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння належать до тяжких.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_6 , який просить задовольнити його апеляційну скаргу, застосувавши ст.75 КК України, та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, оскільки вважає, що наявність поякшуючих обставин, які наведені в його скарзі та в матеріалах справи, а саме: думка потерпілого, який просив не позбавляти його волі, відшкодування ним моральної і матеріальної шкоди у повному обємі, наявність на утриманні перестарілої бабці, за якою він здійснює догляд, є достатніми для застосування даної статті, міркування прокурора, який також не заперечує щодо помякшення покарання ОСОБА_6 , провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_6 , в якому він просив помякшити йому призначене судом покарання, застосувавши статтю 75 КК України, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та потерпілого підлягають до задоволення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження, за обставин, установлених судом та викладених у вироку, згідно частини 2 статті 394 КПК України колегією суддів не перевіряються, оскільки фактичні обставини кримінального провадження під час судового розгляду в суді першої інстанції ніким із учасників судового провадження не оспорювались, відносно них відповідно до положень частини 3 статті 394 КПК України докази в судовому засіданні не досліджувались.

При цьому судом першої інстанції належно з`ясована правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, відсутність сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Отже, на підставі встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального правопорушення - злочину, доведеності його винуватості, правову кваліфікацію діянь, вчинених ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильною.

Між тим, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_9 про невідповідність призначеного обвинуваченому судом першої інстанції покарання, зокрема, даним про особу обвинуваченого, та можливість застосування до нього ст. 75 КК України колегія суддів апеляційної інстанції знаходить небезпідставними.

Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Разом з тим, при призначенні покарання ОСОБА_6 у вигляді позбавлення волі суд не в повній мірі врахував вимоги ст. ст. 65-66 КК України, а саме: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який у вчиненому щиро розкаявся, наявність на його утриманні неповнолітньої дитини, не дав оцінки таким помякшуючим його вину обставинам, як добровільне відшкодування завданого збитку та усунення заподіяної шкоди відповідно до п.2 ч.1 ст.66 КК України, виключно позитивну характеристику з місця роботи. Окрім цього, обвинувачений через декілька днів після вчинення правопорушення відшкодував витрати на лікування потерпілого, про що свідчать розписки його матері.

За таких обставин колегія суддів вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції з приводу того, що виправлення і перевиховання обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства.

Таким чином, призначене ОСОБА_6 покарання за своїм видом і розміром не відповідає тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого, а тому є несправедливим.

Враховуючи обставини, зазначені в апеляційних скаргах обвинуваченого та потерпілого, характер вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, колегія суддів прийшла до висновку про можливість застосувати до ОСОБА_6 ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 31 січня 2015 р. відносно ОСОБА_6 , засудженого за ч.2 ст. 286 КК України, - змінити.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст.286 КК до трьох років позбавлення волі із звільненням від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів строком на три роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 такі обовязки:

1) не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

2) повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

В решті вирок залишити без змін.

1)
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2