У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

доповідача ОСОБА_16,
суддів ОСОБА_17, ОСОБА_18,
за участю: прокурораОСОБА_19,
захисника ОСОБА_5,
при секретарі ОСОБА_20
розглянула в судовому засіданні 18 грудня 2014 року в м. Києві кримінальне провадження за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_7, потерпілих ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, представника потерпілого ОСОБА_11 - ОСОБА_12 на вирок Апеляційного суду Чернігівської області від 16 січня 2014 року.

Вироком Щорського районного суду Чернігівської області від 24 жовтня 2013 року

ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця

с. Гірськ Щорського району Чернігівської області,

не судимого,

засуджено за ч. 3 ст. 286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. а на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладенням обов'язків, передбачених ст. 76 КК України.

Вироком Апеляційного суду Чернігівської області від 16 січня 2014 року зазначений вирок скасовано у частині призначеного ОСОБА_7 покарання. Призначено покарання за ч. 3 ст. 286 КК України 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

ОСОБА_7. визнано винним і засуджено за те, що він 23 червня 2013 року о 04 год., перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння середнього ступеню, керуючи автомобілем ВАЗ 21063, перевозячи пасажирів понад кількість місць для сидіння, що передбачено технічною характеристикою транспортного засобу, рухаючись по вул. Ватутіна у с. Нові Боровичі Щорського району Чернігівської області, на порушення вимог п.п. 2.3.б, 2.9.а, 12.1, 21.1 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого не впорався з керуванням, що призвело до виїзду автомобіля на праве узбіччя дороги, де автомобіль наїхав на придорожнє дерево.

Внаслідок ДТП пасажири вказаного автомобіля ОСОБА_13 та ОСОБА_14 від отриманих тяжких тілесних ушкоджень померли, пасажири ОСОБА_11 та ОСОБА_10 отримали відповідно тяжкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 посилається на суворість призначеного покарання. Указує, що вину визнав повністю, розкаявся та сприяв розкриттю злочину, відшкодував заподіяну шкоду. Зазначає, що судом не враховано думку потерпілих, яка просили строго не карати його. Просить змінити вирок та звільнити його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням.

У касаційних скаргах аналогічного змісту потерпілі ОСОБА_8, ОСОБА_15, ОСОБА_9, ОСОБА_10, представник потерпілого ОСОБА_11 - ОСОБА_12 просять вирок щодо ОСОБА_7 змінити та призначити йому покарання, не пов'язане з позбавленням волі.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника на підтримання касаційних скарг, думку прокурора, який просив залишити касаційні скарги без задоволення, а вирок без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій у касаційних скаргах не оскаржуються.

Як видно з вироку суду першої інстанції, при призначенні покарання ОСОБА_7 суд послався, зокрема, на пом'якшуючі покарання обставини - щире каяття та відшкодування завданих збитків, обтяжуючу обставину - вчинення злочину у стані алкогольного сп'яніння, а також на дані про особу засудженого, який за місцем проживання та попереднього навчання характеризується посередньо, не працює, раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, та на думку потерпілих, які просили суворо не карати засудженого.

Апеляційний суд, приймаючи рішення про скасування звільнення ОСОБА_7 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, врахував конкретні обставини кримінального провадження, узяв до уваги те, що він вчинив тяжкий злочин, унаслідок чого загинуло кілька осіб, а кілька отримало тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості, і при цьому перебував за кермом у нетверезому стані.

Тому суд дійшов правильного висновку про те, що виправлення ОСОБА_7 можливо лише в умовах ізоляції від суспільства. Обране йому покарання у виді найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 3 ст. 286 КК України, є обґрунтованим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого й попередження нових злочинів.

Підстав для пом'якшення покарання не вбачається.

Керуючись ст.ст. 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Апеляційного суду Чернігівської області від 16 січня 2014 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, касаційні скарги засудженого ОСОБА_7, потерпілих ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, представника потерпілого ОСОБА_12 - без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_16 ОСОБА_17 ОСОБА_18