ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.05.2015 року м. Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород обвинувальний акт у кримінальному провадженні про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, тимчасово не працюючого, не одруженого, раніше судимого:
· вироком Ужгородського міськрайонного суду від 19.03.2014 року за ч. 2 ст. 125 КК України до 850 грн. штрафу;
· вироком Ужгородського міськрайонного суду від 26.03.2015 року за ч. 1 ст. 186 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі та на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування призначеного покарання строком на 2 (два) роки.

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України,
ВСТАНОВИВ:

25 вересня 2014 року, близько 11 год. 00 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи біля АВС «Зіна», що на пр. Свободи, в м. Ужгород, діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, наніс два удари дерев`яною палицею в область лівого плеча громадянину ОСОБА_5 , чим спричинив останньому легкі тілесні ушкодження.
Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно обвинувального акту згідно до вимог статті 337 КПК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю, пояснив суду, що 25 вересня 2014 року, близько 11 год. 00 хв. він знаходився на автобусній зупинці неподалік магазину АВС «Зіна», що на пр. Свободи, в м. Ужгород. Між ним та потерпілим ОСОБА_5 , якого він раніше знав візуально раптово виникли неприязні відносини , внаслідок яких він наніс два удари дерев`яною палицею в область лівого плеча громадянину ОСОБА_5 .
В судове засідання потерпілий ОСОБА_5 не з`явився хоча повідомлявся про час та місце розгляду справи. Однак, надав суду заяву в якій просить розглянути справу у його відсутності. Претензій до обвинуваченого не має.

Згідно висновку судово-медичного експерта № 909 від 13.10.2014 року, на момент судово-медичного обстеження на тілі гр. ОСОБА_5 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: саден на шкірних покривах лівої щоки та підлопаточної спини зліва. Вищевказані тілесні ушкодження могли виникнути внаслідок дії тупих твердих предметів до ударному механізмі дії, яким міг бути предмет, на який вказує потерпілий (дерев`яна палиця). Виключена можливість виникнення вказаних тілесних ушкоджень внаслідок падіння потерпілого з висоти власного зросту на тупий предмет. Дані тілесні ушкодження кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінальної справи, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує, як умисне легке тілесне ушкодження, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку в психоневрологічному диспансері не перебуває, перебуває під диспансерним наглядом в Закарпатському обласному наркологічному диспансері з 21.10.2011 року, проте примусового лікування не потребує, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд відповідно до статті 66 КК України відносить щире каяття, визнання обвинуваченим своєї вини.

До обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд відносить вчинення злочину особою повторно.

Зважаючи на положення статті 50 КК України якою встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, на положення статті 65 КК України, якою встановлено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , всі пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, суд приходить до висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання у вигляді штрафу в межах санкції статті.

Разом з тим, призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд враховує, що інкриміноване ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, останній вчинив 25 вересня 2014 року, тобто до постановлення вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.03.2015 року , яким ОСОБА_4 було засуджено за ч.1 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст.ст. 75 КК України був звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, тому при призначенні остаточного покарання останньому за вказаний злочин підлягають застосуванню положення ч.4 ст.70 КК України, а саме суд вважає можливим застосувати принцип визначення остаточного покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, яке призначене за попереднім вироком.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", при призначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів шляхом повного або часткового їх складання заміна покарань провадиться за правилами, передбаченими ст. 72 КК ( 2341-14 ). Коли за злочини, що утворюють сукупність, призначено основні покарання різних видів, які не підлягають заміні (штраф, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю), суд може застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим або призначити кожне з них до самостійного виконання.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Судові витрати по справі відсутні.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 369 - 371, 373-376 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів , застосувавши принцип визначення остаточного покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за вироком Ужгородського міськрайонного суду від 26.03.2015 року та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 /три/ роки.

На підставі ст.75 КК України засудженого ОСОБА_4 , звільнити від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину з покладенням відповідно до ст.76 КК України на засудженого ОСОБА_4 , обов`язків : повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, навчання; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально виконавчої системи.

Міра запобіжного заходу засудженому ОСОБА_4 не обиралась.

Речові докази - два куска дерев`яної палиці , що зберігаються в камері зберігання речових доказів Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області - знищити.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1