Дата документу Справа № 314/5464/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1372/14 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції провадження щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . уродженця с. Променеве Радянського району АР Крим, який до засудження мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , відбуває покарання у Софіївській ВК № 55 УДПтСУ в Запорізькій області,

встановила:

До суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 17.10.2014 року звернувся прокурор, який брав участь в розгляді подання, і просить ухвалу скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні спільного подання адміністрації Софіївської ВК УДПтС України в Запорізькій області №55 та спостережної комісії при Вільнянській РДА Запорізької області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .

В обґрунтування скарги прокурор послався на наступне:
- загалом за час відбування покарання у місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_7 допустив 54 порушення режиму утримання та тримання, останнє - 14.12.2013 року, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, як правами начальника установи, так і правами начальника відділення, при цьому, поведінку засудженого за весь час відбування ним покарання в установах виконання покарань, не можна назвати позитивною та активною, що вказує на вперте небажання засудженого ставати на шлях виправлення;

- за вироком Київського районного суду м. Сімферополя від 11.07.2005 року солідарно разом з іншими співучасниками кримінального правопорушення, ОСОБА_7 має позов на загальну суму 18 392,38 грн., однак утримання боргу за виконавчим листом не проводиться, при цьому, з довідки про працевлаштування ОСОБА_7 та його відсотку норм виробітку вбачається, що упродовж 2008 року останній працював лише у липні (45%), серпні (60%), вересні (72%); упродовж 2009 року - відсутні виходи на роботу; упродовж 2010 року відпрацьовано лише у червні (50%); упродовж 2011 року - відсутні виходи на роботу; упродовж 2012 року відпрацьовано лише у жовтні (50%) та листопаді (35%); упродовж 2013 року відпрацьовано з квітня по травень (щомісячна норма виробітку становила 50%); у 2014 році відпрацьовано з січня по вересень (щомісячна норма виробітку становила 50 %);

- у ОСОБА_7 передбачена законом пільга щодо застосування ст. 81 КК України настала 15.08.2012 року, тобто після фактичного відбуття засудженим 3/4 призначеного строку покарання, однак, засудженому на засіданні комісії установи з розгляду питань щодо застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, зміни умов тримання шляхом переведення засуджених, 01.10.2012 року було відмовлено у поданні матеріалів до суду про застосування умовно-дострокового звільнення, так як засуджений ОСОБА_7 не довів своє виправлення, однак вже після цього, засуджений будь-яких належних висновків для себе не зробив і допустив ще 8 порушень режиму тримання в установі, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності.

У запереченнях засуджений просить залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а ухвалу суду без змін, як законну і обґрунтовану.

Згідно із зазначеною ухвалою, задоволено подання адміністрації Софіївської виправної колонії № 55 УДПтСУ в Запорізькій області та ОСОБА_7 звільнено умовно-достроково від відбування покарання у вигляді позбавлення волі, призначеного вироком Київського районного суду м. Сімферополя АР Крим від 11.07.2005 року, на невідбутий строк 4 місяці 28 днів.

Суд зазначив, що засуджений ОСОБА_7 у місцях позбавлення волі знаходиться з 28.10.2005 року, на даний чає відбув 3/4 частини строку покарання.

Під час тримання в Сімферопольському слідчому ізоляторі УДПтС України в АР Крим з 28.10.2005 року по 10.11.2005 року, вимоги режиму тримання не порушував, заохочень та стягнень не мав; з 10.11.2005 року по 26.02.2008 року відбував покарання в Замковій виправній колонії УДПтС України в Хмельницькій області (№58), за час відбування в якій вимоги режиму відбування покарання порушував, за що мав 2 стягнення, накладені правами начальника колонії, та 6 стягнень, накладених правами начальника відділення СПС, які погашені у встановленому законом порядку, при цьому, заохочень не мав; з 26.02.2008 року відбуває покарання у Софіївській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 55), де за час відбування покарання порушував вимоги режиму відбування покарання, за що мав 54 стягнення з 23.06.2006 року, останнє 14.12.2013 року.

Задовольняючи подання, суд послався на наступне:

- суд не взяв до уваги доводи прокурора про те, що засуджений ОСОБА_7 не довів своє виправлення через наявність у нього стягнень, оскільки відповідно до ч. 14 ст. 134 КВК України, якщо протягом шести місяців з дня відбуття стягнення засуджений не буде підданий новому стягненню, він вважається таким, що не має стягнення, таким чином, на час внесення до суду подання про умовно-дострокове звільнення, засуджений ОСОБА_7 вважається таким, що не має стягнення;

- з початку 2014 року після проведення професійних бесід ОСОБА_7 переглянув свою життєву позицію та змінив своє ставлення до режиму відбування покарання, оскільки за сумлінну поведінку та ставлення до праці 4 рази був заохочений правами начальника колонії;

- засуджений працював, що підтверджується довідкою про працевлаштування, та мав бажання працювати протягом всього часу відбування покарання, що підтверджується його та представника установи ОСОБА_8 поясненнями, згідно зі ст. 118 п. 5 КВК України залучався до безоплатної праці по роботах з благоустрою відділення і прилеглої території та поліпшення житлово-побутових умов засуджених, тобто, засуджений ставиться до праці, як до позитивної та необхідної складової його життя, у тому числі й подальшого життя на волі;

- засуджений приймає активну участь в програмах диференційованого виховного впливу на засуджених «Фізкультура і спорт» та «Підготовка до звільнення», підвищує свій освітній рівень шляхом самоосвіти, відвідує бібліотеку, приймає активну участь у самодіяльних організаціях відділення, позитивно характеризується, підтримує зв`язки з рідними шляхом листування та особистих побачень, у судовому засіданні наголошував, що має двох дітей, з якими підтримує зв`язок та надає матеріальну допомогу.

Окрім цього, суд взяв до уваги висновок адміністрації установи про те, що засуджений ОСОБА_7 довів своє виправлення, тому застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є доцільним.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги; прокурора, який підтримує апеляційну скаргу і звертає увагу суду на відсутність в матеріалах провадження достатніх підстав для звільнення засудженого умовно-достроково від відбування покарання у вигляді позбавлення волі; засудженого відносно законності і обґрунтованості судового рішення з посиланням на обставини, які вказують на те, що він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення; вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як свідчать матеріали провадження, адміністрація Софіївської виправної колонії № 55 УДПтСУ в Запорізькій області та спостережна комісія в особі її голови звернулись до суду про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , який на час звернення з десяти років позбавлення волі згідно з вироком Київського районного суду м. Сімферополя АР Крим від 11.07.2005 року, відбув ? строку покарання і довів своє виправлення.

Суд, дослідивши надані йому матеріали в обґрунтування вимог подання, встановив, що на час розгляду подання, засуджений не має непогашених стягнень, до нього, починаючи з 16.07.2010 року, неодноразово застосовувались заохочення, сумлінно ставиться до праці, приймає активну участь у суспільно-корисній праці, підтримує зв`язки з рідними, має постійне місце проживання, де мешкають його рідні, у відношенні до представників адміністрації ввічливий, у відношенні до засуджених не конфліктний, підтримує стосунки із засудженими позитивної спрямованості, за характером спокійний, врівноважений, довів щире каяття у вчиненому ним злочині, має двох неповнолітніх дітей, з якими підтримує зв`язок і надає матеріальну допомогу.

За наслідками встановлених обставин, суд дійшов висновку, що засуджений довів своє виправлення, і прийняв рішення про звільнення засудженого від відбування покарання у вигляді позбавлення волі за вироком Сімферопольського районного суду АР Крим від 30.04.2002 року, умовно-достроково на невідбутий строк 4 місяці 28 днів.

Апелянт поставив під сумнів висновки суду, але не спростував обставини, з посиланням на які суд обґрунтував своє рішення.

Ухвалу суду колегія суддів вважає належним чином вмотивованою і не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь в розгляді подання, залишити без задоволення, а ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 17.10.2014 року, якою задоволено подання адміністрації Софіївської виправної колонії № 55 УДПтСУ в Запорізькій області та ОСОБА_7 звільнено умовно-достроково від відбування покарання у вигляді позбавлення волі, призначеного вироком Київського районного суду м. Сімферополя АР Крим від 11.07.2005 року, на невідбутий строк 4 місяці 28 днів, залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4