Справа № 1-624/11
Провадження № 1/369/99/15
В И Р О К

іменем України

12.10.2011 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Бурбели Ю.С.,

за участю секретаря Солдатенко В.С.,

прокурора Пастуха І.А..,

потерпілого ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, який має середню спеціальну освіту, непрацюючого, неодруженого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, в силу ст. 89 КК України, раніше не судимого, у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

01.07.2011 р. близько 09-ї години ОСОБА_2, перебуваючи з дозволу власника в приміщенні квартири АДРЕСА_1, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, скористався відсутністю сторонніх осіб, які могли би викрити його у скоєнні злочину і з шухляди столу таємно викрав належний ОСОБА_1 мобільний телефон марки Sony Ericsson U1 вартістю 700 грн., з яким з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_1 матеріального збитку на вказану суму.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_2 винним себе у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та показав, що 29.06.2011 року посварився з батьками після чого зайшов до свого знайомого ОСОБА_1,. запитав у нього дозволу жити в його будинку, на що той відповів згодою та дозволив йому проживати разом з ним. 01.07.2011 р. близько 06-ї години 30 хвилин ОСОБА_1 поїхав на роботу, близько 09 ї години мати ОСОБА_1 вийшла з кімнати сина. Він залишився в цій кімнаті і вирішив викрасти мобільний телефон марки Sony Ericsson U1, котрий знаходився в шухляді столу та який він до цього там неодноразово бачив. Він відчинив шухляду, взяв телефон та швидко вийшов на вулицю. На вулиці витягнув СІМ-картку оператора мобільного звязку Djuice, яка знаходилася в телефоні і поставив до телефону власну СІМ-картку, після чого почав користуватися викраденим телефоном, у своїх справах. Близько 24-ї години йому подзвонив ОСОБА_1, котрий запитав де його телефон. Він відповів, що йому це невідомо. Наступного ранку 02.07.2011 р. близько 06-ї години 40 хвилин знову зателефонував ОСОБА_1 та запитав коли він поверне йому телефон. Він повідомив, що зможе його повернути після того як приїде з роботи. Того дня він вжив надто багато спиртних напоїв та втратив викрадений мобільний телефон, про що повідомив ОСОБА_1, на що той відповів, що напише заяву до міліції. В подальшому він добровільно видав СІМ-картку оператора мобільного звязку Djuice, яка знаходилася до цього у викраденому мобільному телефоні. У скоєному кається.

Винність підсудної у вчиненні інкримінованого їй злочину, також підтверджується показаннями потерпілого та свідка.

Так, потерпілий ОСОБА_1 показав суду, що підсудного знає з дитинства 29.06.2011 р. до нього прийшов ОСОБА_2 який повідомив, що посварився з батьками, та попросив побути в його домі, на що він погодився. 01.07.2011 року він о 06:30 год. поїхав на роботу. В будинку залишалися ОСОБА_2 та його мати ОСОБА_3 Коли повернувся виявив відсутність мобільного телефону марки Sony Ericsson U1 з СІМ-карткою оператора мобільного звязку Djuice. Запитавши у матері, де подівся мобільний телефон, вона відповіла, що їй це невідомо, а вона на протязі всього дня знаходилася вдома, де, крім неї та ОСОБА_2, нікого не було. Тоді він зрозумів, що телефон забрав ОСОБА_2, зателефонував тому і запитав чи не знає той де знаходиться його мобільний телефон, на що той відповів, що знає. Далі він почав кричати на ОСОБА_2 але той вимкнув розмову. В подальшому слухавку ОСОБА_2 не брав. Наступного ранку 02.07.2011 року він повторно подзвонив ОСОБА_2 і запитав, коли той поверне йому мобільний телефон, на що той відповів, що не може його повернути. Ввечері 02.07.2011 року близько 20:30 год. він знову тому подзвонив і той відповів, що не знає, де знаходиться його мобільний телефон, так як йому невідомо, куди він його подів. Після цього 03.07.2011 року його мати ОСОБА_3 написала заяву до міліції з приводу викрадення його телефону. До цього часу ОСОБА_2 телефон не повернув, матеріальний збиток не відшкодував.

Свідок свідка ОСОБА_3 показала, що проживає разом з сином ОСОБА_1 29.06.2011 р. до їхнього будинку прийшов товариш її сина ОСОБА_2, який у звязку з тим, що посварився зі своїми батьками, попросився переночувати в їхньому будинку, на що вони з сином надали свою згоду. 01.07.2011 р. син поїхав на роботу о 06:30 год. Близько 09:00 год. ОСОБА_2 прокинувся. Вона запропонувала тому піти додому та помирився з батьками, на що той погодився і пішов до дому. Згодом близько 23:00 год. додому повернувся її син, котрий запитав у неї, де подівся його мобільний телефон. Вона відповіла, що їй це невідомо, але зазначила, що, крім ОСОБА_2, нікого стороннього в будинку не було. Далі їй син повідомив, що телефонував ОСОБА_2 і той вказав, що телефон у нього. В подальшому син кілька разів тому дзвонив, однак той телефону так і не повернув, а сказав, що його втратив.

Винність підсудної у вчиненні інкримінованого їй злочину, також підтверджується іншими доказами, дослідженими в процесі судового слідства, а саме:

- даними з протоколу огляду місця події від 11.07.2011 року, згідно якого в приміщенні Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській обл. під час поверхневого огляду речей ОСОБА_2 у того, була виявлена та вилучена викрадена у ОСОБА_1 СІМ-картка оператора мобільного звязку Djuice з серійним номером 918511460F (а.с. 16);

- даними з протоколу огляду вказаного речового доказу від 18.07.2011 року (а.с. 48-49);

- даними з протоколу явки з повинною ОСОБА_2 від 11.07.2011 року, відповідно до якого ОСОБА_2 добровільно зізнається у скоєнні крадіжки мобільного телефону ОСОБА_1

Оцінюючи, досліджені в судовому засіданні, докази в їх сукупності, суд визнає, що показання, які підсудна, потерпілий та свідок давали суду, підтверджуються іншими дослідженими доказами по справі та свідчать про скоєння ОСОБА_2 інкримінованого йому злочину.

Суд кваліфікує дії підсудного за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка)..

Призначаючи покарання підсудному, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що помякшують і обтяжують покарання, а також те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обставини, які помякшують чи обтяжують покарання підсудного, судом не встановлено.

Суд враховує, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України, згідно ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості; що підсудний за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває.

Враховуючи, що підсудний в силу ст. 89 КК України вважається не судимим, проте не дивлячись на погашення його минулої судимості належних висновків для себе не зробив та знову вчинив умисний корисливий злочин, суд вважає необхідним призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 185 КК України.

Враховуючи клопотання потерпілого та наведені дані про особу підсудного, суд дійшов до висновку про можливість звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Цивільного позову по справі не заявлено. Судові витрати відсутні.

Доля речових доказів вирішується в порядку ст. 81 КПК України. На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 323-324 КПК України, суд

З А С У Д И В :

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначити йому покарання за цим законом у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_2 обовязки повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; періодично зявлятись до кримінально-виконавчої інспекції на реєстрацію.

До вступу вироку в законну силу ОСОБА_2 запобіжний захід залишити підписку про невиїзд.

Речовий доказ по справі - сім карту оператора мобільного звязку Djuice з серійним номером 918511460F, яка передана на зберігання потерпіломуОСОБА_1 залишити у користуванні потерпілого.

Вирок може бути оскаржено протягом 15 діб з дня його проголошення до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Суддя Ю.С. Бурбела