ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13
лютого 2008 року місто
Київ

Військовий місцевий суд Київського гарнізону в складі: головуючого - судді
підполковника юстиції РИМАРА Є.П., при секретарі ЛОЗІ К.А., за участю
державного обвинувача - військового прокурора київського гарнізону полковника
юстиції ЛИСОГО М.І., у відкритому судовому засіданні в приміщенні військового
суду розглянув кримінальну справу за обвинуваченням військовослужбовця
Національної гвардії України, колишньої військової частини 4101, солдата гвардії

ОСОБА_1,
який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с
Баландіно, Кам'янського району Черкаської області, громадянина України,
українця, з середньою освітою, такого, що проживає в цивільному шлюбі, не
судимого, призваного на військову службу Кам"янським РВК Черкаської
області в 1996 році, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 у вчиненні злочину,
передбаченого ч.1 ст.408 КК України. Судовим слідством військовий місцевий суд,
-

ВСТАНОВИВ:

10 червня 1997 року, ОСОБА_1, маючи повернутись з
відпустки до військової частини 4101 Національної гвардії України, яка
розформована згідно Указу Президента України, де він проходив службу, у
встановлений термін не прибув та направився до Російської Федерації, де
проживав, працюючи на різних роботах та проводячи час на власний розсуд до
кінця 2005 року. Наприкінці 2005 року, ОСОБА_1, повернувся до Києва, де
працював на різних роботах та проводив час на власний розсуд. При цьому
підсудний обов'язків військової служби не виконував, свою належність до
Збройних Сил України приховував, до органів місцевої влади та військового
управління з питань подальшого проходження служби не звертався. 25 грудня 2007
року ОСОБА_1 добровільно з'явився з повинною до правоохоронних органів.

Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 винним
себе у викладеному вище визнав повністю, про обставини вчиненого діяння дав
покази, які по своєму змісту в цілому відповідають вказаному раніше і пояснив,
що він був призваний на строкову військову службу Кам"янським РВК
Черкаської області в 1996 році, службу проходив на посаді водія у військовій
частині 4101, яка дислокувалась у місті Києві. 6 червня 1997 року йому було
надано відпустку по заохоченню, з якої він був зобов'язаний повернутися 10
червня 1997 року, проте у встановлений термін до свого місця служби не повернувся,
злякавшись відповідальності за втрачену форму та військовий квиток та крім того
бажав допомогти батькам через їх скрутне матеріальне становище і з цією метою
направився до Російської Федерації, де до кінця 2005 року працював у різних
організаціях та в цілому проводив свій час на власний розсуд. Крім того,
підсудний пояснив, що наприкінці 2005 року, він повернувся до міста Києва, де
також працював та проводив свій час на власний розсуд, 3 цього ж часу проживає
у цивільному шлюбі з громадянкою ОСОБА_2 та допомагає виховувати доньку. Також
ОСОБА_1 зазначив, що наміру повернутися до виконання обов'язків військової
служби не мав. Крім того підсудний пояснив, що у військовій частині до нього
нестатутні заходи впливу не застосовувались.

Враховуючи те, що підсудний та інші учасники процесу не оспорюють фактичні
обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих
обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції.
За клопотанням підсудного, яке підтримано іншими учасниками процесу, судове
слідство проведено у відповідності до положень ч.3 ст. 299 КПК України,
оскільки судом визнано недоцільним дослідження інших доказів по справі,
відносно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому
учасникам судового розгляду судом було роз'яснено, що у цьому випадку вони
будуть позбавлені права оспорювати вищезазначені фактичні обставини справи в
апеляційному порядку.

Таким чином, на підставі викладеного, суд вважає, що
пред'явлене ОСОБА_1 обвинувачення доведене в повному обсязі, а відповідно дії
ОСОБА_1, який будучи військовослужбовцем строкової служби, з метою ухилитися
від військової служби, 10 червня 1997 року не з'явився з

1-17

відпустки
до місця служби - військової частини 4101 Національної гвардії України та
незаконно перебував за її межами до 25 грудня 2007 року, тобто вчинив
дезертирство, суд кваліфікує за ч.1 ст. 408 КК України.

При цьому
з'явлення з повинною суд не розцінює як бажання продовжити служби.

Призначаючи підсудному ОСОБА_1 покарання, суд бере до уваги і визнає
обставинами, які пом'якшують покарання, його щире каяття у вчиненому, явку з
повинною, активне сприяння розкриттю злочину. Враховує суд також і те, що на
його утриманні знаходяться батьки та малолітня дитина.

Беручи до уваги вказані обставини, а також враховуючи особу винного, який
раніше ні в чому протизаконному замічений не був, до кримінальної
відповідальності притягається вперше, дав в судовому засіданні негативну оцінку
своїм діям, веде соціально-корисний спосіб життя, суд вважає можливим не
застосувати до ОСОБА_1 покарання, пов'язаного з позбавленням волі, оскільки
вважає що виправлення підсудного можливе без ізоляції від суспільства, тому
застосовує до нього ст.75 КК України, і на думку суду саме даний вид і розмір
покарання є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення.

На підставі викладеного та, керуючись ст. ст. 299, 323,
324, 325, 332 КПК України, військовий місцевий суд Київського гарнізону, -

ЗАСУДИВ :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 408 КК
України, на підставі якої, призначити йому покарання у вигляді позбавлення
волі, строком на 4 (чотири) роки.

У відповідності до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_1 від відбування
покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Призначене ОСОБА_1. основне покарання не виконувати, якщо засуджений
протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і
виконає покладений на нього обов'язок - повідомляти органи виконавчої системи
про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід
відносно ОСОБА_1. - підписку про невиїзд - скасувати.

Вирок може бути оскаржений і на нього може бути внесене
подання прокурора в апеляційному порядку до військового апеляційного суду
Центрального регіону через військовий місцевий суд Київського гарнізону
протягом 15 діб з моменту його проголошення, а засудженим - протягом того ж
строку з моменту вручення йому копії вироку.