Справа № 310/7982/14-к
ВИРОК

Іменем України

04 листопада 2014 рокуБердянський
міськрайонний суд Запорізькій області
у складі
головуючого-судді Петягіна В.В.,

при секретарі:
Ледовськой А.В.,

за участі прокурора
Глянь Є.М.,

захисника-адвоката
ОСОБА_1,

потерпілих
ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Бердянська
кримінальне провадження, внесене до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань за № 0004833 від 26.09.2014р.
за обвинуваченням ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця смт. Якимівка Запорізької
області, громадянина України,
українця, з повною загально-середньою
освітою, не працюючого, не одруженого,
який зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_2, мешкає за адресою:АДРЕСА_1,
раніше судимого: 18.01.2012 року
Бердянським міськрайонним судом по ч.1
ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 263 КК України до 3
місяців арешту. Звільнений 25.01.2012 року
по відбуттю строку покарання; 11.11.2013
року Бердянським міськрайонним судом
за ч.2 ст. 187, ст. 69 КК України до 5 років
позбавлення волі з іспитовим строком 3
роки, у скоєнні кримінальних
правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186,
ч.2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4, будучи раніше неодноразово
засуджений за вчинення умисних
корисливих злочинів, судимість за які в
передбаченому законом порядку не знята
та не погашена, знову вчинив злочини
при наступних обставинах.

Так, 25 вересня 2014 року приблизно о 19
годині 30 хвилин, знаходячись у
четвертому під'їзді будинку АДРЕСА_3,
ОСОБА_4, будучи в стані алкогольного
сп'яніння, діючи умисно, з корисливих
мотивів, з метою відкритого викрадення
чужого майна, в умовах очевидності,
підійшов до ОСОБА_2 та ривками
намагався вирвати з руки потерпілої
належний їй мобільний телефон «Samsung
GT-S5250» вартістю 800 гривень, з сім-картою
мобільного оператора «МТС» та флеш
картою об'ємом 128Мб, які для ОСОБА_2
матеріальної цінності не
представляють, але потерпіла його не
відпускала. Після цього ОСОБА_4,
продовжуючи свої злочині дії,
застосовуючи до ОСОБА_2 насильство яке
не є небезпечним для життя та здоров'я
потерпілої, наніс їй один удар кулаком
в голову, від чого ОСОБА_2 втратила
рівновагу та впала, скориставшись чим
ОСОБА_4 вихопив з її руки вказаний
мобільний телефон, тим самим відкрито,
повторно, викрав його.

Відразу після цього, ОСОБА_4 з місця
вчинення злочину зник та розпорядився
викраденим майном на власний розсуд,
чим завдав потерпілій ОСОБА_2 майнову
шкоду на суму 800 гривень.

Крім того, 25 вересня 2014 року приблизно о
23 годині 45 хвилин, знаходячись у кафе
«Тамара» розташованому по проспекту
Праці в місті Бердянськ Запорізької
області, ОСОБА_4, будучи в стані
алкогольного сп'яніння, діючи умисно, з
корисливих мотивів, з метою таємного
викрадення чужого майна, скориставшись
тим, що за його діями ніхто не
спостерігає, зі стільця таємно,
повторно викрав належне ОСОБА_3 майно, а
саме: рюкзак вартістю 170 гривень, в
якому знаходилися гаманець вартістю 50
гривень, дві золоті сережки 585 проби
загальною вагою 1 грам, загальною
вартістю 500 гривень, ліхтарик вартістю
100 гривень, мобільний телефон «Samsung
GT-S5380» вартістю 400 гривень, з сім-картою
мобільного оператора «МТС» вартістю 10
гривень, на рахунку якої знаходилися 10
гривень, та дві кредитні карти
«ПриватБанк», які для потерпілої
матеріальної цінності не
представляють.

Відразу після цього, ОСОБА_4 з місця
вчинення злочину зник та розпорядився
викраденим майном на власний розсуд,
чим завдав потерпілій ОСОБА_3 майнову
шкоду на загальну суму 1240 гривень.

В судовому засіданні обвинувачений
ОСОБА_4 себе винним по пред'явленому
обвинуваченню не визнав, пояснив, що
ввечері 25.09.2014 року він ОСОБА_2 не бачив,
та її телефон не забирав.

Він дійсно ввечері 25.09.2014 року був в
кафе «Тамара», пив пиво. Там
познайомився з ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6
Коли ОСОБА_3 та ОСОБА_6 пішли танцювати
він пішов із кафе. Рюкзак ОСОБА_3 з
речами він не брав. Працівники міліції
у нього телефон ОСОБА_3 не вилучали.

Потерпіла ОСОБА_2 пояснила суду, що
25.09.2014 року близько в 19.30 годину вона
поверталася додому. Світла після бурі
не було. Вона зайшла у під'їзд, світила
собі телефоном. В цей час на неї напав
ОСОБА_4. Він був несамовитий. Вона
спеціально світила на нього телефоном,
щоб запам'ятати. Він вдарив її рукою по
голові, та вирвав телефон «Samsung GT-S5250»
вартістю 800 гривень, з сім-картою
мобільного оператора «МТС» та флеш
картою об'ємом 128Мб, які для неї
матеріальної цінності не
представляють. На третьому поверсі її
чекала мати. Коли мати спустилася, то
ОСОБА_4 вже втік. Вона зателефонувала
чоловіку та у міліцію. Вночі до неї
приїхали міліціонери. Вона спустилася
і у машині міліції впізнала ОСОБА_4,
котрий у неї вкрав телефон. Ввечері
26.09.2014 року вона разом з чоловіком пішли
до міліції, де віддали її телефон, який
забрав у ОСОБА_4 її чоловік. Вона
претензій матеріального характеру до
ОСОБА_4 не має.

Свідок, чоловік потерпілої ОСОБА_7
пояснив суду, що ввечері близько 20
годині до нього зателефонувала дружина
та пояснила, що у неї вкрали телефон,
вдарили її, пояснила як виглядав
нападаючий. Він шукав його, та у районі
будинку, де розташований магазин
«Какаду», помітив хлопця схожого на
напавшого на дружину, у нього в руках
був телефон дружини. Він запропонував
віддати телефон, щоб не було наслідків.
Хлопець віддав йому телефон. Він пішов
до дружини, але двері йому ніхто не
відчинив. На другий день ввечері він
зустрів дружину після роботи, вони
разом пішли до міліції, де він віддав
телефон дружини. Потім він впізнав у
міліції ОСОБА_4 серед інших громадян, як
особу, яка йому віддала телефон.

Свідок ОСОБА_8 пояснив суду, що 25.09.2014
року виводив із під'їзду хлопця
одягнутого у світлу куртку та
бейсболку. Але не може впевнено
сказати, що це був ОСОБА_4. Через 15
хвилин він почув крики ОСОБА_7, а потім
з'ясувалося, що у неї вкрали телефон.
Бейсболка залишилася у під'їзді.

Крім пояснень потерпілої та свідків
винуватість ОСОБА_4 підтверджується
протоколом огляду міста події (а.с.54),
протоколом огляду телефону потерпілої,
виданого ОСОБА_7 (а.с.55,56), протоколом
впізнання ОСОБА_4 свідком ОСОБА_7 (а.с.60)

Суд не придає доказового значення
протоколу впізнання ОСОБА_4 потерпілою
ОСОБА_2 (а.с.61-65), так як до даного
слідчого дійства їй працівники міліції
у машині біля її будинку показали
обвинуваченого, тобто проведення
впізнання потерпілою ОСОБА_4 не мало
ніякого сенсу.

Потерпіла ОСОБА_3 пояснила суду, що
ввечері 25.09.2014 року була у кафе «Тамара»
разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 До них за
столик без дозволу сів раніше їм
незнайомий ОСОБА_4. Коли близько 00.30
годин 26.09.2014 року вона та ОСОБА_6 після
танців повернулися до столику, то
ОСОБА_5 їм пояснив, що ОСОБА_4 вкрав
рюкзак ОСОБА_3. Він за ним побіг, але не
здогнав. Вони зателефонували у міліцію.
Потерпіла пояснила, що у рюкзаку,
вартістю 170 грн. було гаманець вартістю
50 гривень, дві золоті сережки 585 проби
загальною вагою 1 грам, загальною
вартістю 500 гривень, ліхтарик вартістю
100 гривень, мобільний телефон «Samsung
GT-S5380» вартістю 400 гривень, з сім-картою
мобільного оператора «МТС» вартістю 10
гривень, на рахунку якої знаходилися 10
гривень, та дві кредитні карти
«ПриватБанк», які для потерпілої
матеріальної цінності не
представляють. Близько у 2 годині їх
запросили до міліції, де їй показали її
телефон, який вилучили у ОСОБА_4 та
повернули. Вони впізнали ОСОБА_4. На
другий день до неї додому прийшов
сторож із університету, та віддав їй
рюкзак та гаманець. Сережки та ліхтарик
не знайшли та не повернули. Позов вона
не заявляла.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_5 пояснили суду,
що дійсно близько 20 годині 25.09.2014 року
вони святкували день народження. Через
годину-півтори до них за стіл підсів
раніше незнайомий ОСОБА_4. Він пив пиво,
танцював. А потім пішов із кафе, коли
інші танцювали. ОСОБА_5 помітив пропажу
рюкзаку ОСОБА_3. Та побіг за ОСОБА_4, але
не здогнав його. Він не впевнений, що
ОСОБА_4 бачив, як він за ним біг. Вони
зателефонували до міліції. Вже після 24
години їх запросили до міліції, де
показали телефон ОСОБА_3, а також вони
бачили у холі ОСОБА_4, який говорив, що
телефон взяв зателефонувати.

Крім пояснень потерпілої та свідків
винуватість ОСОБА_4 підтверджується
протоколом огляду телефону потерпілої,
який видав ОСОБА_4 (а.с.57), протоколом
огляду речей ОСОБА_3, які були вкрадені
25.09.2014 року (а.с.58).

Свідок, працівник міліції ОСОБА_9
пояснив суду, що не пам'ятає дати, але
вночі на перехресті вулиць Лієпайська
та Першотравнева у м.Бердянськ був
затриманий по орієнтировці чергового
ОСОБА_4, якого доставили до
міськвідділу. У нього був мобільний
телефон білого кольору.

Суд не придає доказового значення
протоколу впізнання ОСОБА_4 потерпілою
ОСОБА_3 (а.с.59), так як до даного слідчого
дійства вона бачила в міліції
обвинуваченого. Крім цього, ні
потерпіла, ні ОСОБА_4 не спростовували
факт знаходження разом у ввечері 25.09.2014
року у кафе «Тамара». Тобто проведення
впізнання обвинуваченого потерпілою
ОСОБА_3 не мало ніякого сенсу.

Не визнання своєї вини ОСОБА_4 суд
розглядає як спосіб уникнути
відповідальності, так як його вина
доведена зазначеними вище доказами.
Інших доказів, які б спростовували вину
ОСОБА_4 суду не надано.

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку, що винуватість
ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, що йому
інкримінується, доведена повністю,
його дії вірно кваліфіковані за ч.2 ст.
185 КК України, як таємне викрадення
чужого майна (крадіжка), вчинена
повторно, а також за ч.2 ст. 186 КК України
як відкрите викрадення чужого майна
(грабіж), поєднаний з насильством, яке
не є небезпечним для життя чи здоров'я
потерпілого, вчинений повторно.

Обставин що пом'якшують покарання,
згідно ст. 66 КК України, немає.

Обставиною, що обтяжують покарання,
згідно ст. 67 КК України, є скоєння
злочинів у стані алкогольного
сп'яніння, а також рецидив злочину по
відношенню до ст. 263 КК України.

З урахуванням обставин справи та особи
обвинуваченого ОСОБА_4., який раніше
неодноразово судимий за вчинення
умисних корисливих злочинів, знову
вчинив злочини під час іспитового
строку, зважаючи на його відношення до
вчиненого, суд вважає можливим його
перевиховання та виправлення в місцях
позбавлення волі, призначивши йому
покарання в межах санкцій ч.2 ст. 185 та ч.2
ст. 186 КК України.

Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів суд вирішує
відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні
злочинів, передбачених ч.2 ст. 185 та ч.2
ст. 186 КК України, та призначити йому
покарання:

- за ч.2 ст. 185 КК України - до двох
років позбавлення волі;

- за ч.2 ст. 186 КК України - до
чотирьох років шести місяців
позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України шляхом
поглинання менш суворого покарання
більш суворим призначити ОСОБА_4
покарання у вигляді чотирьох років
шести місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України к
призначеному покаранню приєднати
частку не відбутого покарання за
вироком Бердянського міськрайонного
суду від 11.11.2013 року та остаточно
призначити покарання у вигляді п'яти
років шести місяців позбавлення волі.

Строк покарання відраховувати з
моменту затримання ОСОБА_4 з 27.09.2014
року.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу
вироку у закону силу залишити тримання
під вартою.

Речові докази залишити за належністю
потерпілим. Бейсболку передати за
належністю власнику, так як ОСОБА_4 не
визнає її власність, а у випадку не
встановлення власника - знищити.

Вирок може бути оскаржений до
Апеляційного суду Запорізької області
через Бердянський міськрайонний суд
протягом 30 днів з дня його
проголошення.

Копію вироку негайно після його
проголошення вручити учасникам
процесу.

Суддя
В.В.Петягін