Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 11 296/10 Категорія ст. 296 ч. 2 КК України
Головуючий 1 інст. Калабухова О.А.
Доповідач 2 інст. ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2010 р.колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області в складі:

Головуючого: Алейнікова Г.І.

Суддів: Яцун С.Б.. ОСОБА_2

За участю прокурора: Кметь А.Г.

Засудженого: ОСОБА_3 , адв. ОСОБА_4

розглянула в м. Запоріжжі у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією прокурора, який приймав участь у суді першої інстанції, на вирок Веселівського районного суду Запорізької області від 19. 10. 2009 року.

Цим вироком

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, українець, ІНФОРМАЦІЯ_3, не працюючий, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше не судимий.

Засуджений: за ст. 296 ч. 2 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки з покладенням на нього зобовязань.

Запобіжний захід підписка про невиїзд до вступу вироку в закону силу.

Згідно з вироком суду, 17 травня 2009 року близько 00 годин 20 хвилин біля магазину «Тавричанка» по вул. Леніна, 59 у смт. Веселе Запорізької області, ОСОБА_5 і ОСОБА_3, підійшли до ОСОБА_6, який стояв біля цегельної огорожі газону, де в грубій формі, уживаючи нецензурну лайку, а отже, порушуючи громадський порядок у місці відпочинку громадян, використовуючи як привід для хуліганських дій той факт, що ОСОБА_6 є працівником міліції, почали цікавитися його службовою діяльністю, ображати й принижувати останнього в присутності інших осіб. Громадянин ОСОБА_7В, що знаходився поблизу, звернувся до ОСОБА_5 із проханням припинити свої дії. У відповідь на це, ОСОБА_5 і ОСОБА_3 з особливою зухвалістю нанесли кожний по одному удару рукою ОСОБА_7, заподіявши останньому фізичний біль. Після цього, продовжуючи свої хуліганські дії, ОСОБА_3 завдав удару рукою по обличчю ОСОБА_6, ОСОБА_5 так само намагався завдати удару по обличчю ОСОБА_6, однак останній увернувся від удару. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, супроводжуючи свої дії з особливою зухвалістю, ОСОБА_3 і ОСОБА_5 тілами налягли на ОСОБА_6, у результаті чого останній став падати на землю. У момент падіння ОСОБА_6, ОСОБА_5 і ОСОБА_3 нанесли ногами по одному удару по передпліччях рук ОСОБА_6, якими останній встиг закрити голову.

Згідно висновку судово-медичної експертизи, протиправними діями ОСОБА_3 і ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_6 були заподіяні тілесні пошкодження синці в області м'яких тканин правої очної ямки і в області підборіддя в середньому відділі, крововилив верхньої губи, які кваліфікуються як легкі.

В апеляції прокурор, який приймав участь у суді першої інстанції не оспорюючи кваліфікацію дій засудженого ОСОБА_3, просить вирок Веселівського районного суду Запорізької області від 19.10.2009 року скасувати та постановити новий вирок відносно ОСОБА_3, яким визнати його винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі. Посилається на те, що вирок не відповідає тяжкості скоєного злочину та особі злочинця, а саме: засуджений ОСОБА_3 під час всього слідства не сприяв розкриттю злочину, щиро не розкаявся, злочин скоїв в стані алкогольного спяніння. Крім того, судом не було дано належної оцінки двом характеристикам, які знаходяться в матеріалах справи та протилежно характеризують засудженого ОСОБА_3, а також під час винесення вироку, до нього було безпідставно застосовано ст. 75 КК України.

У судовому засіданні апеляційної інстанції суд заслухав доповідь судді щодо вироку, ким і в якому обсязі він оскаржений та основних доводах апеляції, прокурора, який доводить, що апеляція підлягає задоволенню.

Перевіривши матеріали справи, апеляційний суд не вбачає підстав до задоволення апеляції та скасування або зміни вироку з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини засудженого ОСОБА_3 у здійсненні ним злочину відповідно до обставин, викладених у вироку, засновані на доказах, які отримані у відповідності до норм КПК України, дослідженні у судовому засіданні, належним чином оцінені районним судом, є обґрунтованими та ні ким не оскаржуються.

При розгляді справи суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_3 за ст. 296 ч. 2 КК України, як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, що виразилося в порушенні громадського порядку в громадському місці, а також у заподіянні фізичного болю ОСОБА_7 і в заподіянні легких тілесних ушкоджень ОСОБА_6

Покарання засудженому ОСОБА_3 суд призначив відповідно до положень Загальної частини КК України у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинення ним злочину.

При цьому районний суд врахував характер і ступінь суспільної небезпеки, дані про особу засудженого та призначив покарання передбачене санкцією статті 296 ч. 2 КК України. При цьому суд врахував, що підсудний до кримінальної відповідальності не притягувався, що він скоїв злочин середньої тяжкості, що він має хвору маму, що в справі є характеристика депутата сільської ради, яка позитивно характеризує підсудного, а також те, що підсудний, знаходячись в слідчому ізоляторі отримав тілесні ушкодження.

Покарання призначено відповідно до санкції статті і є достатнім.

Врахувавши конкретні обставини справи, те, що спричинення легких тілесних ушкоджень нерозмірно з позбавленням волі на кілька років, а також той факт, що ОСОБА_3 з 25. 05. 2009 року до 19.10.2010 року до винесення вироку знаходився під вартою, чого на думку суду було достатньо для осмислення й оцінки своїх дій, районний суд призначив покарання з іспитовим строком згідно ст. ст. 75, 76 КК України з покладенням на засудженого зобовязань, що не суперечить вимогам п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 „Про практику призначення судами кримінального покарання із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за № 8.

Посилання в апеляції прокурора на те, що судом при винесенні вироку до засудженого ОСОБА_3 була безпідставно застосована ст. 75 КК України, і не були враховані обставини, які обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного спяніння, не знайшли свого підтвердження при вивченні матеріалів кримінальної справи, оскільки суд вивчивши матеріали справи та всі докази у вироку правильно зазначив, що дійсно в обвинувальному висновку зазначено, що ОСОБА_3 знаходився у стані алкогольного спяніння, але вказана обставина не підтверджена ніякими доказами по справі, в справі відсутні документи медичного огляду ОСОБА_3 після скоєння злочину і сам підсудний заперечує те. що він знаходився у стані алкогольного спяніння. Тому виходячи з конкретних обставин справи районний суд правильно не визнав цю обставину як обтяжуючу.

Крім того, посилання прокурора в апеляції, щодо двох протилежних характеристик, яким суд не надав належної оцінки, то цей факт також спростовується матеріалами справи. У вироку суд зазначив, що за місцем проживання ОСОБА_3 характеризується суперечливо. При цьому суд зазначив, що вказані у підписаній сільським головою характеристиці негативні факти більш нічим по справі не підтвердженні документально.

Таким чином, посилання в апеляції прокурора на те, що при винесенні вироку районний суд не врахував особу засудженого та тяжкість скоєного злочину, не знайшли свого підтвердження та повністю спростовуються матеріалами кримінальної справи.

Колегія суддів вважає, що підстав для скасування або зміни вироку по справі не встановлено.

Керуючись ст.ст. 362, 365, 366 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляцію прокурора, який приймав участь у суді першої інстанції залишити без задоволення, а вирок Веселівського районного суду Запорізької області від 19. 10. 2009 року відносно ОСОБА_3 - без зміни.

Головуючий:

Судді: