Апеляційний суд Івано-Франківської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2010 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Хруняка Є.В.,

суддів Флісака Р.Й., Гандзюк В.П.,

з участю: прокурора Лободіної О.С.,

потерпілої ОСОБА_1,

представника потерпілої ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією потерпілої ОСОБА_1 на постанову Долинського районного суду від 02 червня 2010 року,-

в с т а н о в и л а :

Вказаною постановою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, на утриманні має одну неповнолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_4, працює директором Вишківської ЗОШ Долинського району, раніше не судимого,-

звільнено від кримінальної відповідальності за ст.173 ч.1 КК України на підставі ст.48 КК України у зв'язку із зміною обстановки і провадження в справі закрито.

Органами досудового слідства ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що він, працюючи директором Вишківської ЗОШ, діючи умисно, шляхом обману та зловживання

_______________________________________________________________________________

Справа №11-393/2010 р. Головуючий у 1 інст. Монташевич С.М.

Категорія ст. 173 ч.1 КК України Доповідач Хруняк Є.В.

довірою, без оформлення наказу всупереч ст.43 Конституції України, ст.ст.21,24,30,33 КЗпп України , 09.11.2000 року перевів кухаря пришкільного інтернату, тобто залучив її в період з 09.11.2000 року по 23.09.2009 року до виконання роботи, не обумовленої трудовим договором , тим самим грубо порушив угоду про працю. Так, директор школи ОСОБА_3, маючи право прийому на роботу обслуговуючого персоналу школи, 01.09.1995 року прийняв ОСОБА_1 на посаду кухаря пришкільного інтернату. Після вивільнення посади помічника вихователя у пришкільному інтернаті, директор школи ОСОБА_3 за проханням ОСОБА_1 09.11.2000 року допустив її до виконання обов'язків помічника вихователя. При цьому він запевнив ОСОБА_1, що оформить наказ про її перевід на вказану посаду. Однак він шляхом обману та зловживання довірою, діючи умисно в інтересах третіх осіб, всупереч ст.43 Конституції України, ст.ст.21,24,30,31,32,33 Кодексу законів про працю України офіційний перевід ОСОБА_1.В зв'язку з цим заробітна плата останній за виконання роботи помічника вихователя нараховувалась відповідно до посади кухаря.

Довівши про це, ОСОБА_1 02.10.2006 року повторно звернулась до ОСОБА_3 з проханням перевести її по наказу на вільну посаду помічника вихователя, однак він шляхом обману та зловживання довірою, діючи умисно в інтересах третіх осіб, грубо порушуючи угоду про працю ОСОБА_1, офіційний її перевід на посаду вихователя не перевів, а прийняв по наказу іншу особу. В той же час заяву ОСОБА_1 про перевід на посаду помічника вихователя він залишив без розгляду та задоволення.

Перебуваючи у службовій залежності від свого керівника, ОСОБА_1 в період 09.11.2000 року по 23.09.2009 року, обіймаючи посаду кухаря, виконувала роботу помічника вихователя пришкільного інтернату і за вказаний період їй не було доплачено заробітну плату на загальну сему 5251,33 грн.

Звільняючи ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності суд, мотивував своє

рішення тим, що він по місцю проживання і роботи характеризується позитивно, вчинив злочин невеликої тяжкості та вперше, щиро розкаявся у вчиненому, сприяв розкриттю злочину, діяв при цьому в інтересах дітей, відповідним наказом перевів потерпілу на посаду, обов'язки за якою вона виконувала, влаштував харчування у школі, що свідчить про те, що він перестав бути суспільно небезпечним і, та обстановка навколо нього зазнала таких змін, що робить маловірогідним вчинення нового злочину. Після вчинення злочину своїм способом життя, правильною оцінкою своєї поведінки він прагне довести, що в майбутньому немає наміру вчиняти карні діяння, а тому, на підставі наведених обставин, суд звільнив ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності і провадження в справі закрив.

Не погодившись із постановою суду потерпіла ОСОБА_1 подала апеляцію, в якій ставить питання про скасування постанови суду та повернення справи на новий судовий розгляд, мотивуючи це тим, що судом не взято до уваги довідку відділу освіти Долинської РДА, згідно якої зарплата ОСОБА_1 є меншою, ніж у працівника, який також працює на посаді помічника вихователя пришкільного інтернату, також вважає, що суд не правильно зазначив, що ОСОБА_3 перестав бути суспільно небезпечним, судом не роз'яснено порядок вирішення заявленого цивільного позову, крім цього, суд не вирішив питання про відшкодування судових витрат.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілої ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, які підтримали апеляцію, думку прокурора, яка вважала, що постанова суду є законною та обґрунтованою, а апеляція безпідставна, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається із мотивувальної частини постанови, суд визнав винуватим ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого ст.173 ч.1 КК України і навів докази, якими підтверджується його вина.

Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності і закриття проводження в справі, суд обґрунтовано прийшов до такого висновку, оскільки відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №12 "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності", особу можна визнати такою, що перестала бути суспільно-небезпечною у разі, коли вона сама або обстановка навколо неї зазнала таких змін, що унеможливлюють вчинення нею нового злочину. Те, що ОСОБА_4 перестав бути суспільно-небезпечним, підтверджується тим, що переведення своєї дружини з посади помічника вихователя Вишківської школи на посаду прибиральниці школи, а на раніше займану нею посади помічника вихователя переведено працювати потерпілу ОСОБА_1.

Згідно з п.20 згаданої постанови Пленуму Верховного суду України, звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд має вирішити, відповідно до вимог чинного кримінально-процесуального законодавства, питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, долю речових доказів, відшкодування судових витрат, що суд і зробив. Відповідно до п.7 цієї ж постанови, у разі закриття справи з передбачених законом підстав, цивільний позов не розглядається, а вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

Судом не вирішено питання про відшкодування судових витрат, оскільки їх у справі немає, а питання про відшкодування потерпілій заподіяних збитків не вирішено судом, оскільки ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності, а порушену кримінальну справу закрито.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляція потерпілої не підлягає задоволенню, а постанова скасуванню.

Керуючись ст.ст.365, 366 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляцію потерпілої ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Долинського районного суду від 02 червня 2010 року відносно щодо ОСОБА_3 без зміни.

Судді: Є.В. Хруняк

ОСОБА_5

ОСОБА_6

Згідно з оригіналом

Суддя Є.В. Хруняк