Дата документу Справа № 322/122/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №332/122/15-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11кп/778/982/15 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч.3 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2015 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000519 від 26 листопада 2014 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась в м.Караганда республіки Казахстан, раніше судима, до затримання проживала за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

встановила:
05 квітня 2015 року обвинувачена ОСОБА_6 звернулася до суду з апеляційною скаргою на вирок Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 17 березня 2015 року, яким її засуджено за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі; на підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 07 листопада 2014 року, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі. Початок строку відбування покарання обвинуваченій обчислювати з моменту приведення до виконання вироку Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 07 листопада 2014 року. Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь НДЕКЦ при ГУМВС України в Запорізькій області 393 грн. 12 коп. Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 , не погодившись з вироком суду, в частині призначеного покарання, в наслідок суворості, посилаючись на повне визнання своєї вини у вчиненому, стан її здоров`я, просила пом`якшити призначене їй покарання.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винною та засуджено за те, що вона 23 листопада 2014 року, приблизно о 21-00 годині, з метою таємного викрадення чужого майна, проникла до гаражу ОСОБА_8 , розташованого на території садиби останнього, яка знаходиться по АДРЕСА_2 , звідки повторно, таємно викрала належний ОСОБА_8 спортивний велосипед «ARIZONA», вартістю 380 грн., заподіявши останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої, і наполягала на законності та обґрунтованості вироку суду першої інстанції; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні нею кримінального правопорушення, зазначеного у вироку, засновані на доказах досліджених у судовому засіданні, і є обґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачена ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнала себе винною, дала показання по суті пред`явленого їй обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювалися.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.3 ст.185 КК України.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Покарання обвинуваченій ОСОБА_6 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України, та з дотриманням вимог ст.65 КК України. При цьому суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів, дані щодо особи обвинуваченої, яка будучи раніше судимою особою, маючи невідбуте покарання за попереднім вироком, вчинила новий умисний злочин. Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття, а також повне визнання своєї вини у вчиненому кримінальному правопорушенні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що призначене ОСОБА_6 покарання за попередніми вироками не мало позитивної динаміки для обвинуваченої, на шлях виправлення вона не стала, а тому у суду відсутні підстави для призначення ОСОБА_6 меншого покарання, ніж передбачено санкцією ч.3 ст.185 КК України.

З урахуванням викладеного, фактичних обставин справи, та відомостей про особу обвинуваченої у їх сукупності, суд зробив правильні висновки про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч.2 ст.185 КК України, із застосуванням ч.1 ст.71 КК України. При цьому суд першої інстанції належним чином вмотивував своє рішення.

Доводи обвинуваченої, викладені в апеляційній скарзі, щодо суворості призначеного покарання, правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування або зміну вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 17 березня 2015 року щодо останньої за ч.3 ст.185 КК України, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії даної ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4