Справа № 333/5156/18
Провадження № 1-кп/333/172/26
ВИРОК

Іменем України

08 квітня 2026 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7

представників потерпілого ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Приморськ Запорізької області, громадянина України, одруженого, освіта середня спеціальна, працює директором ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (СТО « ІНФОРМАЦІЯ_3 »), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.3 ст.190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно обвинувального акту, приблизно у жовтні місяці 2017 року у ОСОБА_14 виник злочинний умисел, спрямований на придбання права власності на майно шляхом обману, а саме, права власності на житлову квартиру АДРЕСА_3 , вартість якої в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, поєднане з використанням завідомо підробленого документа.

ОСОБА_14 , в період часу до 13 жовтня 2017 року за невстановлених слідством обставин придбав завідомо підроблений документ, а саме свідоцтво № 162 про право власності на житло, видане 17.01.1994 від імені першого заступника голови ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно з яким ОСОБА_14 набув право власності на квартиру АДРЕСА_3 (на теперішній час ОСОБА_15 ) шляхом її приватизації відповідно до положень Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Тобто, таким чином, ОСОБА_14 придбав завідомо підроблений документ, що містить зафіксовану на паперовому носії інформацію, яка посвідчує факт набуття ним права власності на вищезазначене житло в порядку приватизації, та яка може бути використана як документ - доказ у правозастосовній діяльності, що складається та видається повноважними (компетентними) особами органів місцевого самоврядування у відповідності до положень Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

В подальшому, з метою реалізації та доведення до кінця свого вищезазначеного злочинного умислу, спрямованого на використання завідомо підробленого документа та придбання права власності на майно, а саме на житлову квартиру АДРЕСА_3 , вартістю 456 786 грн., що в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян та є шкодою у великих розмірах, ОСОБА_14 керуючись корисливим мотивом незаконного збагачення за рахунок чужого майна, достовірно знаючи, що права на майно підлягають обов`язковій державній реєстрації відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», 13.10.2017 року прибув до приміщення КП « ІНФОРМАЦІЯ_5 » Балабинської селищної ради Запорізької області, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , де надав державному реєстратору завідомо підроблене свідоцтво №162 про право власності на житло, видане 1994 року від імені першого заступника голови ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто використав завідомо підроблений документ, на підставі якого державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на житлову квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_14 , про що були внесені відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Вказані дії ОСОБА_14 орган досудового розслідування кваліфікував за:

- ч.4 ст.358 КК України як використання завідомо підробленого документа;

- ч.3 ст.190 КК України як придбання права на майно шляхом обману (шахрайство), вчинене у великих розмірах.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_14 зазначив, що свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.3 ст.190 КК України, він повністю не визнає.

Пояснив, що приблизно у серпні 2017 року, побачив оголошення про продаж квартири, розміщене на приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_6 », розташоване по АДРЕСА_5 .

Після цього він зателефонував за номером телефону, вказаним в оголошенні. На дзвінок відповів чоловік на ім`я ОСОБА_16 , який повідомив, що продається квартира вартістю 8 000 доларів США у незадовільному стані по вул. Леоніда Жаботинського у м. Запоріжжі, із заборгованістю за комунальні послуги близько 30 000 грн.

Він зацікавився цією пропозицією, тому наступного дня зустрівся з ОСОБА_16 для огляду вказаного житла. Двері квартири останній відчинив власним ключем, яка дійсно перебувала у вкрай занедбаному, фактично непридатному для проживання стані, зокрема: водопостачання було відключене, у стінах наявні значні тріщини, у приміщенні знаходилися порожні пляшки та різний бруд.

З огляду на те, що вартість квартири була нижчою за ринкову, він вирішив її придбати.

ОСОБА_16 представився ріелтором, повідомив, що буде супроводжувати оформлення документів, та зазначив про необхідність надання завдатку у розмірі 500 доларів США, а також копії його паспорта як громадянина України.

Наступного дня він передав вказаний завдаток і копію паспорта громадянина України на своє ім`я. Зважаючи на те, що він раніше не був знайомий із ОСОБА_16 , він сфотографував паспорт останнього, з якого він дізнався, що прізвище ОСОБА_17 .

У подальшому, приблизно наприкінці жовтня на початку листопада 2017 року, йому зателефонував ОСОБА_16 та повідомив, що більшість документів уже готові, у зв`язку з чим необхідно з решти передати певні кошти.

Після цього, під час зустрічі ОСОБА_16 передав йому витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та ключі від квартири в обмін на 4 500 доларів США, зазначивши, що решту суми 3 000 доларів США, необхідно передати у день укладення угоди після підготовки всіх документів, у тому числі технічного паспорта.

Він перевірив відомості у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та впевнився, що він вже є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_6 . Щодо підстав набуття житла, він не дивився.

Наступного дня він найняв працівників для вивезення сміття та передав їм ключі від зазначеної квартири. Через деякий час найняті ним працівники зателефонували та повідомили, що у квартиру прибули працівники поліції і висловлюють певні претензії, вимагаючи явки власника житла.

У подальшому, він прибув до квартири та разом із найнятими працівниками їх доставили до Орджонікідзевського районного відділу поліції у м. Запоріжжі.

Також, у відділі поліції перебував чоловік, який повідомив, що проживав у зазначеній квартирі разом із дружиною та що це житло належить останньому, однак відповідні документи він ще не отримав. Після опитування доставлених, їх усіх відпустили.

Враховуючи, що виявився ще один претендент на квартиру, він в цей день неодноразово намагався зв`язатися з ріелтором на ім`я ОСОБА_16 , однак останній на зв`язок більше не виходив. У зв`язку з цим він звернувся до відділу поліції із заявою про вчинення щодо нього кримінального правопорушення (шахрайство).

Під час досудового розслідування та судового розгляду державного реєстратора ОСОБА_18 , який здійснив реєстрацію права власності спірної квартири, він раніше ніколи не бачив і знайомий з ним не був. Вперше він побачив його під час проведення очної ставки. Як під час очної ставки, так і в судових засіданнях свідок ОСОБА_18 зазначав, що не впізнає його.

Куди ділась копія паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_16 , який йому продав житло, він не пам`ятає.

З приводу оформлення квартири, він нікуди не їздив. Розписку про передачу коштів від ОСОБА_16 не брав. Залишок за придбання квартири він повинен був передати тоді, коли ОСОБА_16 віддасть йому усі документи на квартиру.

Оригіналу свідоцтва на квартиру він ніколи не бачив. Номер мобільного телефону ОСОБА_16 у нього не зберігся. Аналогічна квартира у нормальному стані на той момент коштувала 15-17 000 доларів США.

Дійсно, він був обізнаний в тому, що продаж-купівля квартири оформлюється нотаріально, тому він і чекав дооформлення всіх технічних документів для здійснення вказаного правочину, чим мав би займатися ОСОБА_16 , однак останній, після того як отримав від нього другу частину грошей перестав відповідати на його телефонні зв`язки.

13.10.2017 року був на роботі на станції технічного обслуговування « ІНФОРМАЦІЯ_3 », яка розташована по АДРЕСА_7 (неподалік від приміщення ІНФОРМАЦІЯ_7 по вул. Перемоги). Графік його роботи: з 09 до 17-18 год.

Підпис та рукописний текст у Витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.10.2017 року та підпис у заяві про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень від 13.07.2017 йому не належать.

Представник потерпілого ( ІНФОРМАЦІЯ_8 ) ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що вона працює заступником директора ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Обвинуваченого ОСОБА_14 вона бачила лише у судових засіданнях, до цього вони не зустрічалися.

До ІНФОРМАЦІЯ_10 від депутата ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_19 надійшло звернення щодо незаконного оформлення права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_6 .

За результатами перевірки було встановлено, що відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на зазначену квартиру було видано свідоцтво про право власності №162 17.01.1994 року ІНФОРМАЦІЯ_11 . Водночас, було встановлено, що у 1994 році ІНФОРМАЦІЯ_12 не існувала, оскільки Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» було прийнято у 1997 році, а на той час функціонували виконавчі комітети відповідних рад народних депутатів. Крім того, до відповідної районної адміністрації було направлено запит, у відповіді на який повідомлено про відсутність відомостей щодо приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_6 .

У подальшому ІНФОРМАЦІЯ_9 направив лист до Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області з проханням перевірити викладені факти та вжити заходів відповідно до чинного законодавства.

Під час досудового розслідування встановлено, що вказана квартира не була приватизована та перебувала у комунальній власності, оскільки особи, які в ній проживали, не зверталися із заявами про її приватизацію. У зв`язку з цим ІНФОРМАЦІЯ_13 було визнано потерпілою стороною.

Рішенням ІНФОРМАЦІЯ_14 державну реєстрацію права власності на вищевказану квартиру скасовано, у зв`язку з чим вона повернута до комунальної власності. Фактично шкода громаді м. Запоріжжя відшкодована.

Докази сторони обвинувачення

На підтвердження винуватості ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190, ч.4 ст.358 КК України прокурором було заявлено клопотання про допит свідків: ОСОБА_20 , ОСОБА_18 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , а також про дослідження письмових та речових доказів.

Свідок ОСОБА_20 повідомила, що з обвинуваченим ОСОБА_14 вона не знайома. З жовтня 2016 року до січня 2023 року вона обіймала посаду директора Комунального підприємства « ІНФОРМАЦІЯ_5 » Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області (на 2017 р. «Центр надання послуг» Балабинської селищної ради), що розташований за адресою: АДРЕСА_4 . Наразі вказане підприємство не ліквідоване, але в стадії припинення. До її обов`язків входили ведення бухгалтерського обліку, організація господарської діяльності, нарахування заробітної плати та складання звітності.

У 2017 році в її підпорядкуванні перебували державні реєстратори ОСОБА_27 та ОСОБА_28 . Державна реєстрація проводилася за порядком живої черги; автоматичного розподілу справ між державними реєстраторами не проводилося. Державні реєстратори самостійно розподіляли між собою обов`язки та не погоджували це з нею.

Їй відомо, що реєстрацію квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_6 проводив державний реєстратор ОСОБА_18 . Для проведення державної реєстрації об`єкта заявник повинен подати оригінал свідоцтва про право власності, технічний паспорт, паспорт та довідку платника податків. У разі ненадання оригіналу свідоцтва про право власності державний реєстратор зобов`язаний надіслати запит до органу, який видав відповідне свідоцтво. Такий запит зберігається в матеріалах реєстраційної справи.

У реєстраційній справі зберігаються картка прийому-передачі, витяг, заява про державну реєстрацію, а також копії документів, поданих заявником.

У подальшому, реєстраційні справи передавалися на зберігання до ІНФОРМАЦІЯ_15 .

Проведення державної реєстрації щодо іншої особи без належного уповноваження (довіреності) державний реєстратор не має право.

Графік роботи підприємства був з 09:00 до 17:00. Фактично провести реєстрацію після 17:00 було можливо, проте, як правило, ніхто не залишався на роботі після закінчення робочого часу. Події, що відбувалися 13.10.2017 року, вона не пам`ятає.

Допитаний свідком ОСОБА_18 пояснив, що з обвинуваченим ОСОБА_14 він не знайомий.

Він працював у Комунальному підприємстві « ІНФОРМАЦІЯ_5 » Балабинської селищної ради з 2016 року, у якому директором була ОСОБА_20 . До його обов`язків входили державна реєстрація права власності на нерухоме майно та державна реєстрація юридичних осіб.

Для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна заявник повинен надати документ, що підтверджує право власності (свідоцтво про право власності, договір купівлі-продажу тощо), технічний паспорт, а також документи, що посвідчують його особу. Правовстановлюючий документ приймався лише в оригіналі або у вигляді належним чином оформленого та засвідченого дубліката, після чого він сканував його до системи, підписував електронним підписом та повертав власнику. У матеріали реєстраційної справи робилася ксерокопія вказаного документу.

Документи приймалися або безпосередньо від особи, на яку реєструвалося право власності, або від іншої особи на підставі належної довіреності.

Наскільки він пам`ятає, графік роботи був з 08:00 до 18:00, однак у зв`язку зі значним обсягом роботи він іноді залишався після закінчення робочого часу.

Він не може підтвердити або спростувати, чи звертався обвинувачений до нього з метою державної реєстрації об`єкта. Він був ознайомлений з протоколом свого допиту, проте обставин події не пам`ятає у зв`язку з отриманою 28.05.2023 року контузією.

Свідок ОСОБА_21 пояснив, що з обвинуваченим ОСОБА_14 він не знайомий.

Посаду першого заступника голови ІНФОРМАЦІЯ_4 він не обіймав. Він раніше працював першим заступником голови ІНФОРМАЦІЯ_16 , однак не пам`ятає у якому саме році це було.

Ознайомившись у судовому засіданні з копією свідоцтва №162 про право власності на житло, він зазначив, що підпис у зазначеному документі напроти його прізвища, ім`я та по батькові йому не належить. Крім того, до його посадових обов`язків не входила видача свідоцтв про право власності на житло.

Допитаний свідком ОСОБА_22 повідомив, що раніше, до отримання замовлення на виконання робіт, він не був знайомий із ОСОБА_14 .

Він працює неофіційно, зокрема займається розклеюванням оголошень, а також виконує будівельні та демонтажні роботи.

Приблизно у 2019 році йому зателефонував обвинувачений та повідомив про необхідність вивезення побутового сміття з квартири, розташованої в районі бульвару Центрального (точну адресу свідок не пам`ятає). Через 12 дні вони зустрілися біля під`їзду будинку за адресою, яку повідомив обвинувачений, після чого піднялися, за спогадами свідка, на третій поверх.

У подальшому, обвинувачений відчинив двері квартири (розташована ліворуч від сходів) ключами та показав її. Квартира перебувала у занедбаному стані, у ній знаходилися лише старі меблі у розібраному вигляді. Після цього ОСОБА_14 передав йому ключі та поїхав.

Свідок зазначив, що не пам`ятає, якими були двері, однак вони точно не були металевими; замок був врізного типу. Документи на квартиру він не вимагав, оскільки у квартирі не було нічого цінного.

Наступного дня він разом з іншими працівниками прибув до квартири для виконання робіт. Приблизно через годину з моменту їх початку, до них приїхали працівники поліції. Він зателефонував обвинуваченому та повідомив про це, після чого останній прибув на місце.

Під час спілкування з працівниками поліції був присутній ще один чоловік, який заявив, що є власником цієї квартири. У подальшому працівники поліції доставили їх до відділення поліції та вилучили ключі від квартири.

Свідок ОСОБА_23 пояснила, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_8 . Вона з ОСОБА_14 особисто не знайома, але декілька разів бачила його на майданчику 4 поверху вказаного будинку, коли він приходив до квартири АДРЕСА_9 .

У вказаній квартирі проживали жінка ОСОБА_29 зі співмешканцем. Остання приблизно 5 років тому померла, після чого її цивільний чоловік майже одразу зник. Родичів у ОСОБА_29 в Запоріжжі не було, її мати проживає десь у західній частині України, але вона її жодного разу не бачила.

Приблизно через пів року після смерті ОСОБА_29 вона, почувши шум, вийшла зі своєї квартири, щоб з`ясувати його причину, та побачила біля квартири АДРЕСА_9 ОСОБА_14 разом з іншим чоловіком. У їхніх руках вона не помітила ні ключів, ні будь-яких інструментів. Зазначені особи повідомили, що квартира належить їм, при цьому продемонстрували документи, зміст яких вона не запам`ятала. Після цього вони пішли.

У подальшому, обвинувачений знову приходив до зазначеної квартири, однак вона не пам`ятає, чи відчинялися двері.

Пізніше до будинку прибули працівники поліції та прокуратури. На той момент двері до квартири АДРЕСА_9 вже були замінені замість звичайних встановлено металеві, і вони були відчинені. Коли саме відбулася заміна дверей, їй невідомо, оскільки її, ймовірно, в цей момент не було вдома.

Правоохоронні органи були викликані у зв`язку з тим, що до квартири проникли невідомі особи. На її думку, поліцію викликала сусідка ОСОБА_30 , яка проживає поверхом нижче та є старшою по під`їзду. Останній було відомо, що квартира АДРЕСА_9 їхнього будинку є неприватизованою.

Чи перебував обвинувачений на місці під час приїзду правоохоронців, їй невідомо, оскільки на сходовому майданчику знаходилося багато людей.

Після проведення допиту свідків працівники поліції зачинили двері квартири та залишили місце події.

Станом на теперішній час у квартирі АДРЕСА_3 ніхто не проживає.

Судом, не вдалося безпосередньо допитати свідків ОСОБА_24 та ОСОБА_26 , так як ОСОБА_24 виїхала за кордон 08.03.2022 року та не повернулася до України станом на час судового розгляду (дані ІНФОРМАЦІЯ_17 від 01.12.2023 року), а ОСОБА_26 помер ІНФОРМАЦІЯ_18 (дані ІНФОРМАЦІЯ_19 ).

У зв`язку з чим, прокурором було заявлено клопотання про дослідження показань свідків ОСОБА_24 та ОСОБА_26 , які були надані останніми під час попереднього судового розгляду цього кримінального провадження, за результатами якого вирок було скасовано 02.08.2023 року колегією ІНФОРМАЦІЯ_20 .

Враховуючи вказані обставини, відсутність заперечень від інших учасників кримінального провадження, а також правовий висновок ІНФОРМАЦІЯ_21 у постанові від19.11.2019 року у справі №750/5745/15-к (якщо попри всі необхідні заходи забезпечити явку свідка виявилося неможливим, сторона на доведення своєї позиції може надати суду показання особи, які та давала під час минулого судового розгляду, і сам факт відсутності такої особи під час нового розгляду не може бути підставою для визнання таких її показань недопустимим доказом. Водночас, дослідивши ці показання, суд повинен дати їм оцінку з погляду допустимості, належності та достовірності, враховуючи, у тому числі, наскільки були забезпечені права сторони під час допиту особи в минулому розгляді), суд дослідив показання свідків ОСОБА_24 та ОСОБА_26 , надані ними під час судових засідань 17.12.2018 року та 26.04.2019 року.

При цьому, суд врахував, що: 1) під час нового судового розгляду не було встановлено будь-яких суттєвих обставин, які не були б відомі під час попереднього (минулого) розгляду і які б вимагали повторного допиту свідків ОСОБА_24 та ОСОБА_26 з огляду на такі обставини; 2) під час допиту ОСОБА_24 та ОСОБА_26 були присутні обвинувачений та його захисник, які мали можливість задавати питання і ставили їх зазначеним свідкам; 3)сторона захисту під час нового розгляду не була позбавлена можливості при дослідженні аудіозаписуз показаннями свідків ОСОБА_24 та ОСОБА_26 звертати увагу суду на ті аспекти показань, які є важливими для оцінки їх достовірності.

Свідок ОСОБА_24 у судовому засіданні 17.12.2023 року пояснила, що вона обіймає посаду начальника ІНФОРМАЦІЯ_22 . У 1994 році усі документи, що надходили до БТІ, реєструвалися в реєстраційних книгах та підшивалися до матеріалів справи. У разі реєстрації права власності на нерухоме майно заявник подавав два оригінали свідоцтва про право власності: одне підшивалося до справи, друге - поверталося заявнику із реєстраційним написом.

При перевірці інвентарної справи було встановлено, що відсутні документи, які підтверджують приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_6 , а саме: відсутня відмітка про замовлення технічного паспорта на приватизацію, самого технічного паспорту та другого екземпляра свідоцтва про право власності.

Ознайомившись в судовому зсіданні з копією свідоцтва №162 про право власності на житло, свідок ОСОБА_24 зазначила, що навпроти її прізвища з ініціалами стоїть підпис, який їй не належить.

Свідок ОСОБА_26 у судовому засіданні 26.04.2019 року пояснив, що ОСОБА_14 він не знає та раніше не бачив і підтвердив, що виносив побутове та будівельне сміття з квартири АДРЕСА_3 на прохання ОСОБА_22 . Коли саме це відбувалося, не пам`ятає. Хто саме був власником зазначеної квартири, не знає.

Свідка ОСОБА_25 суд не допитав у зв`язку з не встановленням місцезнаходження останнього.

Вважаю, що суд використав усі можливості для допиту вказаного свідка:

- судом безпосередньо направлялися судові повістки на адресу свідка, відому з обвинувального акту, які не були вручені адресату через його відсутність;

- органу досудового розслідування надавалися два судових доручення на встановлення місця знаходження свідка ОСОБА_25 . Згідно рапорту оперуповноваженого ІНФОРМАЦІЯ_23 ОСОБА_31 встановити місцезнаходження свідка ОСОБА_25 не надалося можливим, так як останній з 22.09.2022 року перебуває в активному розшуку за ВП №7 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області;

- судом не відмовлялося у допиті свідка ОСОБА_25 та неодноразово відкладалися судові засідання, щоб надати можливість прокурору забезпечити явку останнього у судове засідання для допиту, однак сторона обвинувачення цього не здійснила через неможливість встановлення місця перебування свідка.

Таким чином, вважаю, що суд дотримався вимог статей 22, 26 КПК України і не обмежував сторону обвинувачення в реалізації її процесуальних прав.

Суд звертає увагу, що вказаний свідок також не був допитаний і попереднім складом суду.

Також, під час судового розгляду прокурор на підтвердження винуватості ОСОБА_14 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.3 ст.190 КК України надала наступні документи, які були досліджені судом, а саме:

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню №0000007, відомості про яке внесені до ЄРДР 01.02.2018 року, відповідно до фабули якого: «13.10.2017 року невідомі особи, діючи між собою за попередньою змовою, шляхом обману заволоділи правом власності на кв. АДРЕСА_3 , яка належить територіальній громаді м. Запоріжжя», кваліфікація за ч.4 ст.190 КК України (т.1 а.с.75);

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню №0000007-2, відомості про яке внесені до ЄРДР 30.05.2018 року, відповідно до фабули якого: «Під час проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню №0000007 від 01.02.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, слідчим виявлено наявність в діях невстановленої особи ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, кваліфікація за ч.4 ст.358 КК України (т.1 а.с.75-76);

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 16.03.2018 року, відповідно до якого в приміщенні буд. АДРЕСА_4 КП « ІНФОРМАЦІЯ_5 » вилучено реєстраційну справу на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_6 , а саме: заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.10.2017 року на 2 арк.; копію свідоцтва № 162 про право власності на житло від 17.01.1994 року на 1 арк.; копію технічного паспорта з додатками на квартиру АДРЕСА_10 на 4 арк.; заяву про отримання витягу з реєстру прав від 13.10.2017 року на 1 арк.; копію паспорта та ідентифікаційного номера на ім`я ОСОБА_14 на 2 арк. (т.1, а.с.59-74);

- довідку №01-17/01/3223 від 24.05.2018 року за підписом заступника ІНФОРМАЦІЯ_24 ОСОБА_32 , відповідно до якої за адресою: АДРЕСА_6 були зареєстровані наступні особи: ОСОБА_33 ІНФОРМАЦІЯ_25 з 08.04.1988 року по 30.01.2016 року та ОСОБА_34 , ІНФОРМАЦІЯ_26 з 08.04.1988 року по 30.10.2017 року (т.1, а.с.80)

- довідку за підписом заступника голови ІНФОРМАЦІЯ_27 №01-10/1048 від 07.05.2018 року, відповідно до якої, квартира АДРЕСА_3 станом на 07.05.2018 року не приватизована (т.1, а.с.82);

- копію актового запису №920 від 01.02.2016 року про смерть ОСОБА_35 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_28 у віці 27 років (т.1, а.с.84);

- копію актового запису №5110 від 03.08.2017 року про смерть ОСОБА_36 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_29 у віці 53 років (т.1, а.с.88);

- довідку за підписом заступника директора з енергозбуту по роботі з РЕМ ПАТ « ІНФОРМАЦІЯ_30 » від 17.05.2018 року, згідно якої споживачем послуг за адресою: АДРЕСА_6 є ОСОБА_34 (т.1, а.с. 91);

- довідку за підписом начальника юридичного управління КП « ІНФОРМАЦІЯ_31 » від 22.05.2018 року, згідно якої споживачем послуг за адресою: АДРЕСА_6 є ОСОБА_34 (т.1, а.с.95);

- довідку за підписом голови ІНФОРМАЦІЯ_27 №01-10/1147 від 22.05.2018 року з додатками, відповідно до якої свідоцтво на право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_6 не видавалося, квартира за вказаною адресою не приватизована.

ІНФОРМАЦІЯ_4 було оформлено свідоцтво від 19.01.1994 року №162 за адресою: АДРЕСА_11 (копія свідоцтва №162 від 19.01.1994 року) про право власності на житло за адресою: АДРЕСА_11 видане на ім`я: ОСОБА_37 та ОСОБА_38 . Як додатки до довідки надано: копія розпорядження №162 від 19.01.1994 року про приватизацію житла на підставі заяви ОСОБА_39 ; копія розрахунку приватизованої площі квартири за адресою: АДРЕСА_11 ; копія заяви від 07.12.1993 року ОСОБА_40 на приватизацію квартири; копія довідки про склад сім`ї наймача квартири за адресою: АДРЕСА_12 від 15.12.1993 року, де зареєстровано: ОСОБА_41 та ОСОБА_42 ; копія книги №1-2780 реєстрації заяв на приватизацію житла та видачі свідоцтв ІНФОРМАЦІЯ_32 за 1993 рік, де за №162 зазначено ОСОБА_41 ; копія книги №1-22352 реєстрації розпоряджень по приватизації житла ІНФОРМАЦІЯ_32 за 1994 рік, де за №162 зазначено ОСОБА_41 ) (т.1, а.с.100-108);

- протокол пред`явлення особи для впізнання від 28.08.2018 року за фотознімками, з якого вбачається, що свідок ОСОБА_22 на фотознімку №3 впізнав чоловіка, який в жовтні 2017 року найняв його для виносу сміття з квартири АДРЕСА_10 (т. 1, а.с.109-111);

- протокол пред`явлення особи для впізнання від 10.07.2018 року за фотознімками, з якого вбачається, що свідок ОСОБА_23 на фотознімку №3 впізнала чоловіка, який представився як ОСОБА_14 та у жовтні 2017 року надав їй для огляду витяг про право власності на квартиру АДРЕСА_10 , після чого зламав вхідні двері вказаної квартири, проник у житло та у подальшому вивіз звідти усі речі (т. 1, а.с.112-114);

- довідку за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_33 , згідно якої ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 (т.1, а.с.125);

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 06.08.2018 року, а саме: до матеріалів перевірки ЄО №29307, №29456, №29496, №29519 за 2017 рік ІНФОРМАЦІЯ_34 за заявами ОСОБА_43 та ОСОБА_14 щодо перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_3 (т.1, а.с.132-134);

- протокол обшуку квартири АДРЕСА_3 від 29.08.2018 року з додатками (відеозаписом), (т.1, а.с. 207-215). Під час судового розгляду було встановлено відсутність диску з відеозаписом: у відповідному конверті знаходився диск із технічним записом судового засідання від 15.02.2019 року, у зв`язку з чим був складений відповідний Акт про втрату документу від 13.03.2024 року;

- висновок експерта ІНФОРМАЦІЯ_35 № 524-18 за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи від 14.03.2018 року, згідно з якого ринкова вартість квартири АДРЕСА_13 , станом на 13.10.2017 року складає 456 786,00 грн. (т.1, а.с.227-245);

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 28.02.2020 року, а саме інформації стосовно зафіксованих в період часу з 00.00 год. по 23.59 год. 13.10.2017 року з`єднань, абонентських номерів, які знаходилися в мобільному терміналі зв`язку Lenovo P-70 (imei1: НОМЕР_2 , imei2: НОМЕР_3 ), що належить ОСОБА_14 (т.2, а.с.174-176);

- протокол доступу до речей і документів від 20.11.2019 року (т.2, а.с.182-186), а саме: щодо інформації про мобільні з`єднання телекомунікаційної мережі « ІНФОРМАЦІЯ_36 » (т.2, а.с.182-186);

- протокол доступу до речей і документів від 20.11.2019 року а саме інформації стосовно зафіксованих в період часу з 00.00 год. по 23.59 год. 13.10.2017 року з`єднань абонентського номеру що належить свідку ОСОБА_44 , який знаходився в мобільному терміналі ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_37 » (т.2, а.с.187-193).

З метою оцінки вказаних доказів за ознаками належності, допустимості та достовірності, встановлення інших обставин, що мають значення для цього кримінального провадження, а також вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку, судом за клопотанням сторони обвинувачення було також досліджені наступні процесуальні рішення, документи та інші матеріали:

-постанова про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 01.02.2018 року (т.1, а.с.174);

-постанова про здійснення досудового розслідування слідчою групою від 08.02.2018 року (т.1 а.с. 172);

-ухвала про тимчасовий доступ до оригіналу реєстраційної справи про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна від 02.03.2018 року (т.1, а.с. 58);

-ухвала слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_45 від 02.03.2018 року про арешт квартири за адресою: АДРЕСА_6 (т.1, а.с.76-77);

-постанова про визнання та долучення до кримінального провадження речових доказів від 10.03.2018 року (т.1, а.с.73-74);

-постанова про зміну групи прокурорів у кримінальному провадженні від 27.04.2018 року (т.1, а.с.171);

-постанова прокурора Запорізької місцевої прокуратури №3 Запорізької області ОСОБА_5 про об`єднання матеріалів досудового розслідувань від 31.05.2018 року (т.1 а.с. 169-170);

-повідомлення про підозру ОСОБА_14 від 31.05.2018 року (т.1, а.с. 115-116);

-постанова про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 31.05.2021 року (т.3, а.с.45);

-постанова про доручення здійснення досудового розслідування від 01.06.2018 року (т.1 а.с. 173);

-ухвала про тимчасовий доступ до речей та документів від 17.07.2018 року (т.1, а.с.130-131);

-клопотання слідчого СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_46 від 17.07.2018 року про продовження строку досудового розслідування до 3-х місяців (т.1 а.с. 165-168);

-постанова керівника Запорізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_47 від 27.07.2018 року про продовження строку досудового розслідування до 3-х місяців, до 31.08.2028 року (т.1 а.с. 160-164);

-постанова про визнання та долучення до кримінального провадження речових доказів від 06.08.2018 року (т.1, а.с.158-159);

-постанова про призначення будівельно-технічної експертизи від 21.08.2018 року (т.1, а.с.176-178);

-- ухвала від 21.08.2018 року на дозвіл на проведення обшуку у квартирі за адресою: АДРЕСА_6 (т.1, а.с.206);

-протокол про надання доступу ОСОБА_14 та захиснику ОСОБА_12 до матеріалів досудового розслідування від 17.09.2018 року (т.1 а.с. 156);

-протокол про надання доступу представнику потерпілого до матеріалів досудового розслідування від 17.09.2018 року (т.1 а.с. 157).

За клопотанням прокурора під час судового розгляду:

- ухвалами суду від 21.06.2019 року, 24.10.2019 року, 28.01.2020 року було надано тимчасовий доступ до інформації електронних інформаційних систем оператора мобільного зв`язку ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_37 », а саме: про вихідні та вхідні дзвінки абонента, вихідні та вхідні смс повідомлення, вихідні та вхідні ммс повідомлення, неприйняті вхідні дзвінки, адреси розташування та номери базових станцій, які забезпечували зв`язок абонента, який користувався даним мобільним терміналом зв`язку, відомостей про GPRS з`єднання (передача інформації по незайнятій голосовим зв`язком смузі частот), відомості, щодо дати, часу та тривалістю з`єднань, у тому числі з`єднання нульової тривалості (неприйняті виклики) абонента з номером НОМЕР_4 (номер мобільного телефону свідка сторони захисту ОСОБА_48 ) в період з 00-00 год. 13.10.2017 року по 17-00 год. 26.04.2019 року (т.2, а.с.182-193);

- ухвалами суду від 21.06.2019 року, 24.10.2019 року, 28.01.2020 року було надано тимчасовий доступ до інформації електронних інформаційних систем операторів мобільного зв`язку ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_37 », «ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_36 », ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_38 », а саме: про вихідні та вхідні дзвінки абонента, вихідні та вхідні смс повідомлення, вихідні та вхідні ммс повідомлення, неприйняті вхідні дзвінки, адреси розташування та номери базових станцій, які забезпечували зв`язок абонента, який користувався даним мобільним терміналом зв`язку, відомостей про GPRS з`єднання (передача інформації по незайнятій голосовим зв`язком смузі частот), відомості, щодо дати, часу та тривалістю з`єднань, у тому числі з`єднання нульової тривалості (неприйняті виклики) абонента в мобільному терміналі зв`язку Lenovo P-70 (imei1: НОМЕР_2 , imei2: НОМЕР_3 ) (мобільний телефон, що належить обвинуваченому ОСОБА_14 ) в період часу з 00.00 год. по 23.59 год. 13.10.2017 року (т.2, а.с.172-181).

Докази сторони захисту

За клопотанням сторони захисту в судовому засіданні було допитані свідки ОСОБА_49 та ОСОБА_50 .

Свідок ОСОБА_49 суду пояснив, що знайомий із ОСОБА_14 , оскільки у період 2012-2018 р.р. обслуговував свій особистий автомобіль марки «Subaru Forester» на станції технічного обслуговування, розташованій по АДРЕСА_7 (навпроти приміщення ІНФОРМАЦІЯ_7 ), де обвинувачений працював керівником.

Перед приїздом на СТО він зазвичай телефонував та уточнював можливість прийому автомобіля. Оскільки ОСОБА_14 особисто здійснював прийом транспортних засобів, він погоджував час візиту.

17.10.2017 року о 10 год. 50 хв. він прибув на СТО для ремонту автомобіля (регулювання кутів розвалу-сходження коліс). Під час виконання робіт, які тривали близько однієї години, він перебував у кімнаті очікування (у холі на дивані), звідки було видно робочу зону станції.

Протягом цього часу ОСОБА_14 знаходився разом із працівниками у виробничому приміщенні, інколи заходив до зали очікування та здійснював оформлення замовлень-нарядів. О 11 год. 52 хв. роботи було завершено, після чого він залишив СТО. Прийом та видачу його автомобіля особисто здійснював обвинувачений.

Свідок ОСОБА_51 у судовому засіданні пояснив, що він має вищу освіту з комп`ютерних систем та мереж, здійснює комп`ютерні послуги, оформлення веб-сайтів тощо.

В 2018 році до нього за допомогою звернувся обвинувачений із своїм захисником з проханням надати допомогу у знятті інформації з платформи «Google» , а саме: роздрукувати хронологію переміщення мобільного телефону ОСОБА_14 у певні дати.

У телефонах та планшетах із мобільною операційною системою «Android» включено функцію геолокації і хронології, тобто вона прив`язується з координатами GPS за допомогою базових станцій WiFi-мереж мобільних операторів і таким чином компанія « ІНФОРМАЦІЯ_39 » може відслідковувати переміщення мобільних телефонів та планшетів. На них фіксуються координати GPS супутника й довгота. Ця інформація прив`язується до облікового запису користувача. Кожен пристрій з системою «Android» при першому запуску прив`язується до облікового запису, який при зміні пристрою залишається. Таким чином вся інформація за весь час життя пристрою та облікового запису зберігається на серверах компанії « ІНФОРМАЦІЯ_39 ». Ця інформація називається хронологією і її можливо в будь який час переглянути, тобто подивитися, де особа з пристроєм пересувалася. Можливість встановлення точного переміщення особи згідно системи «Google» обмежена, навіть GPS не дає точного переміщення і у разі зникнення сигналу GPS проміжні координати переміщення зафіксовані не будуть. Якщо пристрій буде вимкнуто, то інформація буде відсутня. Розбіжність даних геолокації складає від 10 до 100 метрів.

Після пред`явлення ОСОБА_52 даних геолокації мобільного пристрою з номером телефону, який йому повідомив ОСОБА_14 , свідок пояснив, що 13.10.2017 року впродовж робочого дня вказаний мобільний пристрій був в районі СТО по АДРЕСА_7 (де працював обвинувачений), а увечері в районі АДРЕСА_14 (де проживає обвинувачений). Якби особа з цим пристроєм, наприклад відвідувала приміщення по АДРЕСА_4 , то телефон відобразився б на карті, проте хронологія переміщення мобільного пристрою 13.10.2017 року така: з 09-00 год. по 18 год.57 хв. пристрій знаходився на СТО по АДРЕСА_7 . Пізніше з 18.57 телефон фіксувався по АДРЕСА_14 . Переміщення здійснювалось на автомобілі. Після 20 год. 37 хв. переміщення в район залізничного вокзалу « ІНФОРМАЦІЯ_40 » по Прибрежній магістралі у м. Запоріжжі.

17.10.2017 року мобільний пристрій у період з 8 год. 37 хв. 08 год. 49 хв. дорога з Нижньодніпровської до СТО по вул. Матросова; 8 год. 49 хв. 16-00 год. на вказаному СТО; 17 год. 07 хв. 18 год. 11 хв. на АДРЕСА_7 , а потім по вул. Нижнідніпровській. Усі ці переміщення по м. Запоріжжя.

Також, ОСОБА_51 пояснив, що отримана інформація по переміщенню вказаного мобільного пристрою не дає підстав дійти до висновку, що він 13.10.2017 року та 17.10.2017 року переміщувався до вул. Сергія Серікова у м. Запоріжжі і був відключений у цей період.

Крім того, захисник ОСОБА_12 під час судового розгляду заявляв клопотання про допит свідків сторони захисту: ОСОБА_53 та ОСОБА_48 , яких суд не допитав у зв`язку з їхньою відсутністю та невстановленням місцезнаходження, так як останні виїхали за межі країни та не повернулися (за даними ІНФОРМАЦІЯ_17 від 07.05.2024 року ОСОБА_54 - 04.08.2022 року, а ОСОБА_55 09.03.2024 року).

Водночас, судом було задоволено клопотання захисника та показання вказаних свідків, наданих ними під час попереднього судового розгляду, були досліджені цим складом суду, враховуючи позицію, аналогічну при дослідженні показань свідків сторони обвинувачення ОСОБА_24 та ОСОБА_26 .

Свідок ОСОБА_54 під час попереднього судового розгляду пояснив, що з обвинуваченим ОСОБА_14 у нього ділові стосунки, а останні кілька років свідок ремонтує в нього свій автомобіль «Nissan Teana», державний номерний знак НОМЕР_5 . 17.10.2017 року він також здійснював ремонт на СТО по АДРЕСА_7 , де керівником був ОСОБА_14 . В той день він разом із своїм автомобілем на СТО перебував весь день, впродовж якого бачив та спілкувався з обвинуваченим особисто. Документи про ремонт машини підписані ОСОБА_14 . Стверджувати, що обвинувачений в той день нікуди не відлучався, не може.

Свідок ОСОБА_55 під час попереднього судового розгляду пояснив суду, що він знайомий з ОСОБА_14 , так як приблизно з 2011 чи 2012 року обслуговує свій автомобіль «Toyota Highlander», державний номерний знак НОМЕР_6 , на станції технічного обслуговування, яка розташована по вул.Матросова в м.Запоріжжя, де керівником працює обвинувачений. Ремонт його автомобіля здійснювався 13.10.2017 року. В той день він вранці, приблизно о 09-30 год., приїхав на вказану СТО, з ОСОБА_14 близько години обговорив що необхідно зробити по автомобілю і залишив свій транспортний засіб. Потім, у другій половині зазначеного дня він заїхав на СТО та забрав свій автомобіль та відповідні документи по ремонту. Перед тим як його забрати, він спілкувався з обвинуваченим, близько 40 хвилин, який йому видав підписані папери з приводу ремонту.

За клопотанням сторони захисту в судовому засіданні були досліджені письмові докази:

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню №0000246, відомості про яке внесені до ЄРДР 29.01.2019 року, відповідно якого в жовтні 2017 року невідома особа шляхом обману заволоділа грошовими коштами в розмірі 5 000 доларів США, що належить ОСОБА_14 (попередня кваліфікація ч.1 ст.190 КК України) (т.2 а.с.52);

- інформаційну довідку по хронології переміщення телефону від 13.10.2017 року та 17.10.2017 року по м. Запоріжжя, який належить ОСОБА_14 (т.2, а.с.41-42);

- рішення ІНФОРМАЦІЯ_14 від 22 лютого 2021 року, згідно якого визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Комунального підприємства « ІНФОРМАЦІЯ_5 » Балабинської селищної ради Запорізької області ОСОБА_18 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 37594421 від 17.10.2017 року про проведення державної реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_6 .

Витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_14 у власність територіальної громади м. Запоріжжя в особі ІНФОРМАЦІЯ_8 , майно у вигляді квартири площею 43,75 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_6 ., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №101 вартістю 546 000,00 грн. (т.3, а.с.87-93);

-заказ-наряд СТО « ІНФОРМАЦІЯ_3 » № СВ00003063 від 13.10.2017 року, згідно якого «виконавець» ОСОБА_14 здійснив поточний ремонт автомобіля «Toyota Highlander», державний номерний знак НОМЕР_6 , що належить ОСОБА_44 , прийнятий автомобіль о 09 год. 32 хв. 13.10.2017 року, закінчено ремонт - о 14 год. 50 хв. 13.10.2017 року (т.2 а.с. 38);

-заказ-наряд СТО « ІНФОРМАЦІЯ_3 » № СВ00003070 від 17.10.2017 року, згідно якого «виконавець» ОСОБА_14 здійснив поточний ремонт автомобілю «Nissan Teana», державний номерний знак НОМЕР_5 , що належить ОСОБА_54 , прийнятий автомобіль о 09 год. 05 хв. 17.10.2017 року, закінчено ремонт - о 12 год. 40 хв. 17.10.2017 року (т.2 а.с. 39);

-заказ-наряд СТО « ІНФОРМАЦІЯ_3 » № СВ00003072 від 17.10.2017 року, згідно якого «виконавець» ОСОБА_14 здійснив поточний ремонт автомобілю «Subaru Forester», державний номерний знак НОМЕР_7 , що належить ОСОБА_49 , прийнятий автомобіль о 10 год. 53 хв. 17.10.2017 року, закінчено ремонт - о 11 год. 52 хв. 17.10.2017 року (т.2 а.с. 40);

- процесуальні документи щодо встановлення місцезнаходження ОСОБА_56 . За клопотанням сторони захисту ухвалою суду від 05.10.2020 року доручено працівникам Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області встановити фактичне місцезнаходження свідка ОСОБА_57 , ІНФОРМАЦІЯ_41 , з метою забезпечення його явки у судове засідання. Відповідно до матеріалів виконання ухвали суду від 19.11.2020 року Дніпровським ВП ГУНП в Запорізькій області встановлено реєстрацію ОСОБА_57 ІНФОРМАЦІЯ_41 за адресою: АДРЕСА_15 , однак встановити місцезнаходження останнього органу досудового розслідування не вдалося (т.2 а.с.231,235, 247-248).

Висновки проведених у кримінальному провадженні експертиз

Під час досудового розслідування експертизи у даному кримінальному провадженню не проводилися.

Під час попереднього судового розгляду за клопотанням захисника ОСОБА_12 ухвалою суду від 24.10.2019 року було призначено судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам ІНФОРМАЦІЯ_42 із такими питаннями:

1) чи зроблено підпис на Заяві про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень від 13.10.17 р. ОСОБА_14 (графа «Телефон/email заявника»);

2) чи зроблено підпис на Витягу з Держреєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.10.17 р. ОСОБА_14 (графа «отримано/дата/підпис»);

3) чи виконано підпис на Заяві про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень від 13.10.17 р. іншою особою з імітуванням підпису ОСОБА_14 ;

4) чи виконано підпис на Витягу з Держреєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.10.17 р. іншою особою з імітуванням підпису ОСОБА_14 .

Відповідно до висновку експерта ІНФОРМАЦІЯ_43 ОСОБА_58 № 181-20 від 16.03.2020 року:

1) підписи, розміщені в нижній частині Держреєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.10.17 та в графі «Телефон/email заявника» заяви про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень від 13.10.17 виконані самим ОСОБА_14 ;

2) в підписах, розміщених в нижній частині Держреєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.10.17 та в графі «Телефон/email заявника» заяви про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень від 13.10.17 ознаки, які свідчать про виконання досліджуваних підписів під впливом збиваючих факторів: природних або штучних не встановлені (т.2, а.с.151-159);

У подальшому, за клопотанням захисника ОСОБА_12 ухвалою суду від 12.02.2021 року під час попереднього судового розгляду у даному кримінальному провадженні було призначено повторну судово-почеркознавчу експертизу, виконання якої доручено комісії експертів Національного наукового центру « ІНФОРМАЦІЯ_44 » із такими питаннями:

1) чи зроблено підпис на Заяві про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень від 13.10.17 р. ОСОБА_14 (графа «Телефон/email заявника»);

2) чи зроблено підпис на Витягу з Держреєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.10.17 р. ОСОБА_14 (графа «отримано/дата/підпис»);

3) чи виконано підпис на Заяві про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень від 13.10.17 р. іншою особою з імітуванням підпису ОСОБА_14 ;

4) чи виконано підпис на Витягу з Держреєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.10.17 р. іншою особою з імітуванням підпису ОСОБА_14 .

Згідно висновку комісії експертів Національного наукового центру « ІНФОРМАЦІЯ_45 » № 3979/8496 від 15.04.2021 року ОСОБА_59 та ОСОБА_60 :

1) підпис від імені ОСОБА_14 у заяві про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13.10.2017, розташований на лицевій стороні другого аркуша документа, в рядку «Телефон/ email заявника» виконаний не ОСОБА_14 , а іншою особою під впливом штучного збиваючого факторів, а саме: з наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_14 ;

2) підпис від імені ОСОБА_14 у витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.10.2017 р., розташований у нижній частині документа, праворуч від рукописного запису «Отримано 17.10.2017» виконаний не ОСОБА_14 , а іншою особою під впливом штучного збиваючого фактору, а саме: з наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_14 (т.3 а.с. 22-41).

01.08.2024 року за клопотанням прокурора ОСОБА_5 суд призначив проведення комісійної почеркознавчої експертизи, виконання якої доручено було експертам ІНФОРМАЦІЯ_46 із такими питаннями:

1) чи виконано підпис на 2 аркуші документа «Заява про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» від 13.10.17 року у графі «Телефон/email заявника» ОСОБА_14 чи іншою особою з імітуванням підпису останнього (т.1 а.с. 66) ?

2) чи виконано підпис у Витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.10.17 року, розташований поряд із рукописним текстом «Отримано 17.10.2017» ОСОБА_14 чи іншою особою з імітуванням підпису останнього (т.1 а.с. 64)?

Відповідно до висновку експертів ІНФОРМАЦІЯ_46 №24-5454 від 22.01.2025 року:

1. Підпис від імені ОСОБА_14 у наданому на експертизу документі - Заяві про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) від 13.10.17, розміщений на другому аркушу документа у графі «Телефон/еmаіl заявника», виконаний самим ОСОБА_14 .

Ознак, які б свідчили про виконання досліджуваного підпису від імені ОСОБА_14 у наданому на експертизу документі у якихось незвичних умовах (з імітуванням підпису ОСОБА_14 ) не встановлено.

2. Підпис від імені ОСОБА_14 у наданому на експертизу документі - Витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.10.2017, розміщений праворуч від рукописного запису «Отримано 17.10.2017», виконаний самим ОСОБА_14 .

Ознак, які б свідчили про виконання досліджуваного підпису від імені ОСОБА_14 у якихось незвичних умовах (з імітуванням підпису ОСОБА_14 ) не встановлено.

У подальшому, за клопотанням захисника ОСОБА_13 ухвалою суду від 18.06.2025 року було призначено судово-почеркознавчу експертизу, виконання якої доручено експертам ІНФОРМАЦІЯ_47 із такими питаннями:

1) Чи виконано рукописний текст «Отримано 17.10.2017» у Витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.10.17 року (т.1 а.с. 64) ОСОБА_14 чи іншою особою з імітуванням почерку останнього?

2) Чи виконано підпис у Витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.10.17 року, розташований поряд із рукописним текстом «Отримано 17.10.2017» (т.1 а.с. 64) ОСОБА_14 чи іншою особою з імітуванням підпису останнього;

3) Чи виконано підпис на 2 аркуші документа «Заява про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» від 13.10.17 року у графі «Телефон/email заявника» (т.1 а.с. 66) ОСОБА_14 чи іншою особою з імітуванням підпису останнього?

Згідно висновку експерта ІНФОРМАЦІЯ_47 № СЕ-19/111-25/44017-ПЧ від 25.07.2015 року:

1. Рукописний запис «Отримано 17.10.2017» у Витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.10.17 року (т.1 а.с. 64) - виконаний не ОСОБА_14 , а іншою особою.

2. Підпис у Витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.10.17 року, розташований поряд із рукописним записом «Отримано 17.10.2017» (т.1 а.с. 64) - виконаний не ОСОБА_14 , а іншою особою, з наслідуванням його підпису.

3. Підпис на 2 аркуші документа «Заява про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» від 13.10.17 року у графі «Телефон/еmail заявника» (т.1 а.с. 66) - виконаний не ОСОБА_14 , а іншою особою, з наслідуванням його підпису.

Після проведення вказаних експертиз 02.10.2025 року прокурором ОСОБА_5 було заявлено клопотання про проведення комісійної почеркознавчої експертизи (щодо рукописного тексту у Витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.10.2017 року), яке суд залишив без задоволення, враховуючи, що направивши до суду обвинувальний акт, сторона обвинувачення тим самим визнала зібрані докази достатніми для доведення винуватості обвинувачених осіб.

Взагалі на стадії досудового розслідування слідчим та прокурором не призначалися будь-які експертизи. Лише під час судового розгляду за клопотанням прокурора була проведена первісна експертиза і то тільки з приводу підписів, здійснених від імені ОСОБА_14 на Заяві про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13.10.2017 року та Витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.10.2017 року.

З приводу експертного дослідження належності рукописного тексту від імені ОСОБА_14 у Витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.10.2017 року сторона обвинувачення заявила клопотання лише після спливу 7 років 8 місяців з моменту внесення відомостей до ЄРДР у цьому кримінальному провадженню.

Жодні перешкоди у сторони обвинувачення щодо дослідження вказаного рукописного тексту за вказаний час були відсутні.

За таких обставин суд вважає призначення у даному кримінальному провадженні п`ятої експертизи - це фактично пошук нових доказів для сторони обвинувачення, тобто проведення додаткового розслідування, що суперечить засадам кримінального процесу.

Аналіз наданих суду доказів

Доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність значущих для кримінального провадження фактів та обставин, що підлягають доказуванню. Такі докази повинні бути отримані у порядку, передбаченому КПК України.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ст. 84 КПК України)

Обґрунтовуючи свої доводи про винуватість ОСОБА_14 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190, ч.4 ст.358 КК України, прокурор фактично як на докази посилалася:

- на показання представника потерпілого, свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_21 , ОСОБА_23 , ОСОБА_22 ;

- документи: інформацію ІНФОРМАЦІЯ_48 ; протокол обшуку квартири АДРЕСА_3 ;

- висновки експертиз, якими встановлено, що підписи у Заяві про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) від 13.10.2017 року та Витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.10.2017 року виконані самим ОСОБА_14 .

Прокурор поставила під сумнів показання обвинуваченого, вважаючи їх нелогічними, а також свідків сторони захисту ОСОБА_48 та ОСОБА_61 .

Аналіз показань представника потерпілого ОСОБА_8 свідчить лише про те, що остання повідомила про ініціативу ІНФОРМАЦІЯ_8 перед правоохоронними органами розслідувати факт незаконного оформлення права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_6 , так як зазначене житло не було приватизовано і взагалі не існувало свідоцтва № 162, нібито видане 17.01.1994 від імені першого заступника голови ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З показань свідка ОСОБА_21 встановлено, що останній категорично заперечував про наявність його підпису на копії свідоцтва №162 про право власності на житло.

Свідок ОСОБА_23 пояснила суду, що бачила ОСОБА_14 біля квартири за адресою: АДРЕСА_6 разом із якимось чоловіком. Обвинувачений лише зазначив, що зазначена квартира належить йому. Чи проникав ОСОБА_14 безпосередньо у житло, вона не знає.

Аналіз показань ОСОБА_22 свідчить, що фактично ОСОБА_14 найняв його для того, щоб прибрати у зазначеному житлі.

Допитаний свідком ОСОБА_18 пояснив, що він у травні 2022 року отримав важку контузію, внаслідок якої стало погіршення пам`яті. Він не пам`ятає, чи звертався до нього ОСОБА_14 з приводу реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_6 . При цьому свідок пояснив процедуру такої реєстрації: має звернутися власник або хтось за довіреністю останнього; з оригіналами правовстановлюючих документів, у т.ч. свідоцтво про право на житло або дублікат цього документу. Державний реєстратор сканує оригінал правовстановлюючого документу і завіряє його своїм електронним підписом, оригінал цього документа повертається. За інших, ніж описані обставини у державного реєстратора не було підстав для реєстрації.

Аналіз даних, що містяться в зазначених вище документа (інформації ІНФОРМАЦІЯ_48 , протоколі обшуку квартири) свідчить, що фактично ними підтверджено наявність: у ОСОБА_14 паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 ; існування квартири за адресою: АДРЕСА_6 .

Аналіз висновків проведених експертиз

Суд максимально намагався усунути суперечності у вказаних експертизах шляхом допитів експертів, у т.ч. одночасних, які виконували зазначені експертизи.

Під час одночасного допиту експерта ІНФОРМАЦІЯ_43 ОСОБА_58 та експертів Національного наукового центру « ІНФОРМАЦІЯ_44 » ОСОБА_59 та ОСОБА_62 усунути протиріччя, встановлені у висновках вказаних експертів, не вдалося. Під час допиту експертів було встановлено, що вони досліджували однакові зразки підпису ОСОБА_14 . Водночас, кожен із експертів наполягав на своєму висновку, а саме:

- ОСОБА_63 зазначив, що під час дослідження підписів він встановив відсутність зупинок у підписі, порушення координації під час виконання підпису, а також не встановив жодних ознак імітування підпису. Кількість збіжних ознак було виявлено більше, ніж розбіжних ознак під час дослідження об`єктів та зразків почерку ОСОБА_14 ;

- ОСОБА_59 та ОСОБА_62 зазначили, що об`єкти вивчали почергово і вдвох дійшли до однозначних висновків: підписи виконані від імені ОСОБА_14 мають ознаки імітації почерку останнього під впливом штучного збиваючого фактору. Кількість розбіжних ознак було виявлено більше, ніж збіжних під час дослідження об`єктів та зразків почерку ОСОБА_14 , що дало підставу для висновку про неналежність підписів ОСОБА_14 .

Отже, підставою для суперечливих висновків став факт різної оцінки з боку експертів певних ознак підпису на досліджуваних документах.

Під час допиту експертів ІНФОРМАЦІЯ_46 ОСОБА_64 , ОСОБА_65 останні повідомили, що вони у досліджених документах та наданих зразках виявили достатню кількість спільних ознак підписів, що дійшли до категоричного висновку, що це підписи обвинуваченого.

Водночас, суд критично відноситься до висновків експерта ІНФОРМАЦІЯ_43 ОСОБА_58 № 181-20 від 16.03.2020 року враховуючи, що вони суперечать іншим висновкам експертів Національного наукового центру « ІНФОРМАЦІЯ_45 » та ІНФОРМАЦІЯ_47 .

Крім того, у розділі «Дослідження» вказаної експертизи, під час дослідження 2 питання, яке було згруповано експертом ОСОБА_66 (Чи виконано підписи у Витягу з Держреєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.10.17 р. та Заяві про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень від 13.10.17 р. під впливом збиваючих (природних, штучних)) останній вказав, що відсутні спрощення будови ускладених елементів письмових знаків в почерку та підпису ОСОБА_67 .

Таким чином, з цього вбачається, що експерт під час зазначеного дослідження досліджував почерк та підпис іншої особи, ніж ОСОБА_14 . Проте, в ухвалі суду не стояли питання щодо вказаних дій експерта.

Під час допиту експерт ОСОБА_68 зазначив, що це технічна помилка у його дослідженні.

Водночас, на думку суду, це суперечність (сумнів), до якого, необхідно застосовувати принцип «in dubio pro reo» (усі сумніви на користь обвинуваченого).

Суд також критично відноситься до висновків експертів ІНФОРМАЦІЯ_46 № 24-5454 від 22.01.2025 року, враховуючи, що вони суперечать іншим висновкам експертів Національного наукового центру « ІНФОРМАЦІЯ_45 » та ІНФОРМАЦІЯ_47 .

Крім того, на думку суду, саме висновки експертизи, проведеної ІНФОРМАЦІЯ_47 є більш повними, так як під час її проведення досліджувалися не тільки підписи, а і рукописний текст на відповідних документах.

Суд також звертає увагу про невідповідність висновку експертів ІНФОРМАЦІЯ_46 вимогам п.4.13 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 року №53/5, згідно якого у дослідницькій частині висновку експерта при проведенні повторної експертизи вказуються причини розбіжностей з висновками попередніх експертиз, якщо такі розбіжності мали місце.

В даному випадку в дослідницькій частині експертизи ІНФОРМАЦІЯ_46 № 24-5454 від 22.01.2025 року, не зазначені причини розбіжностей з висновком експертів Національного наукового центру « ІНФОРМАЦІЯ_45 ».

Оцінка показань свідка ОСОБА_69 .

Суд критично ставиться до показань свідка ОСОБА_48 щодо його перебування 13.10.2017 року у м. Запоріжжі та відповідно ремонту свого автомобіля на СТО, де працював на той момент ОСОБА_14 .

Так, під час судового розгляду було за клопотанням сторони обвинувачення було отримано інформацію з електронних інформаційних систем операторів мобільного зв`язку ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_37 », «ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_36 », ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_38 », згідно якої 13.10.2017 року мобільний термінал, яким користувався свідок ОСОБА_55 взагалі не працював у м. Запоріжжі. Так, з`єднання мобільного терміналу з номером НОМЕР_4 відбувалося за допомогою базових станції, що знаходилися у: Дніпропетровській області у період з 00-01 год. по 02-02 год.; Кіровоградській області у період з 02-13 год. по 03:32 год.; Черкаській області о 04:32 год.; Київської області та м. Києва у період з 05:17 год. по 09:13 год.; м. Бориспіль Київської області (міжнародний аеропорт «Бориспіль», термінал «D» у період з 09:34 год. по 13-23 год.; в Угорщині у період з 16:38 год. по 18-39 год.

Інших доказів, підтверджуючих перебування вказаного свідка на території СТО, де працював ОСОБА_14 , 13.10.2017 року, суду сторона захисту не надала.

Враховуючи відомості, отримані від інформації електронних інформаційних систем оператора мобільного зв`язку ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_37 », суд відкидає та не враховує показання свідка ОСОБА_69 .

Мотиви суду

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Згідно з положеннями ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ч. 1 ст. 17 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Це означає, що суд може постановити обвинувальний вирок лише у разі, якщо надані докази спростовують всі розумні сумніви стосовно винуватості особи. Докази, які не витримують критерію щодо «поза розумним сумнівом» є підставою для виправдувального вироку.

У рішенні у справі «S.W. проти Сполученого Королівства» від 22.11.1995 року Європейський суд з прав людини наголосив, що будь-яке правопорушення має бути чітко визначене в законі; такій вимозі відповідає стан, коли особа може знати з формулювання відповідного припису, а за потреби - за допомогою його тлумачення судом, за які дії або бездіяльність її може бути притягнуто до кримінальної відповідальності (пункт 35).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.12.1988 року у справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» вказав, що пункт 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вимагає аби судді, виконуючи свої завдання, не ставились до них із переконанням, що особа вчинила інкримінований їй злочин. Тягар доказування лежить на обвинуваченні, а кожний сумнів має тлумачитись на користь обвинуваченого.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій (аналогічна позиція міститься у постанові Кримінального касаційного суду Верховного Суду від 21.01.2020 року (справа № 754/17019/17).

При цьому поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону (аналогічна позиція викладена у постанові Кримінального касаційного суду Верховного Суду від 09.04.2020 року ( справа № 761/43930/17).

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, сторона обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Відповідно до ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення /за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого/ або в разі надходження заяви /повідомлення/ про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень відповідно до ст. 9 КПК України.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

За ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

ОСОБА_14 обвинувачується у тому, що в період часу до 13 жовтня 2017 року за невстановлених слідством обставин придбав завідомо підроблений документ, а саме свідоцтво № 162 про право власності на житло, видане 17.01.1994 від імені першого заступника голови ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Після цього, ОСОБА_14 13.10.2017 року прибув до приміщення КП « ІНФОРМАЦІЯ_5 » Балабинської селищної ради Запорізької області, де надав державному реєстратору завідомо підроблене свідоцтво №162 про право власності на житло, тобто використав завідомо підроблений документ.

Відповідно до п. 19 ППВСУ «Про судову практику у справах про злочини проти власності» 06.11.2009 № 10, якщо обман чи зловживання довірою при шахрайстві полягають у вчиненні іншого злочину, дії винної особи належить кваліфікувати за відповідною частиною статті 190 КК України і статтею, що передбачає відповідальність за цей злочин. Зокрема, використання при шахрайстві завідомо підробленого документа, потребує додаткової кваліфікації за статтею 358 КК України. Отже способом вчинення шахрайства в цьому випадку визнається використання завідомо підробленого документа, а саме завідомо підробленого свідоцтва № 162 про право власності на майно.

З об`єктивної сторони використання завідомо підробленого документу полягає в наданні підробленого документа підприємствам, установам або організаціям незалежно від форми власності або пред`явленні їх. Злочин вважається закінченим з моменту пред`явлення (надання) підробленого документа особою незалежно від того, чи вдалося винному досягти поставленої мети. Постанова ККС ВС у справі № 607/8076/19 та постанова ККС ВС від 7 вересня 2021 року у справі № 591/7446/17.

Під час пред`явлення документа суб`єкт, видаючи підробку за справжній документ, знайомить з його змістом інших осіб, при цьому підроблений документ залишається у володінні особи, яка його надала. Подання (надання) документа передбачає, що певне коло осіб ознайомлюється зі змістом підробленого документа, але підробка не залишається в особи, яка надала документ, а передається уповноваженим особам для посвідчення тих чи інших фактів.

Таким чином сторона обвинувачення мала встановити та переконливо довести в суді факт придбання та надання ОСОБА_14 завідомо підробленого документу державному реєстратору ОСОБА_18 13.10.2017 року в приміщенні КП « ІНФОРМАЦІЯ_5 » Балабинської селищної ради Запорізької області, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 .

Водночас, жоден із свідків сторони обвинувачення не надав відомості щодо зазначених фактів. Документи, надані прокурором, лише засвідчили факти, які жодним чином не впливають на доведеність вини ОСОБА_14 .

Як слідує з показань обвинуваченого ОСОБА_14 він особисто державному реєстратору заяву на оформлення документів, як і будь-які документи не подавав.

Надаючи оцінку розбіжностям в показаннях ОСОБА_14 , який заперечує факт подання заяви на державну реєстрацію квартири і всіх документів, у тому числі оригіналу посвідчення на право власності на квартиру, та свідка ОСОБА_18 державного реєстратора щодо безпосереднього подання всіх необхідних для реєстрації документів, у тому числі оригіналу паспорту та свідоцтва на право власності квартирою, суд виходить з того, що основним (головним) доказом підтвердження факту подання заяви про державну реєстрацію, за відсутності будь-яких інших доказів, у тому числі показань свідків, є підпис особи на такій заяві.

Висновки експертиз, якими встановлено, відсутність підстав вважати, що підписи та рукописний текст у досліджених документах здійснено ОСОБА_14 є більш обґрунтованими, детальними та проведені без порушень відповідної Інструкції, ніж ті, якими встановлено факт виконання обвинуваченим підписів.

Показання свідка ОСОБА_18 суд оцінює як припущення, що у разі реєстрації права власності обвинувачений мав би прийти особисто та надати оригінал правовстановлюючого документу.

Крім того, за клопотанням сторони обвинувачення судом було витребувано інформацію електронної інформаційної системи оператора мобільного зв`язку ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_37 », згідно якої в період часу 09-10 год. по 18-41 год. 13.10.2017 року з`єднання мобільного терміналу «Lenovo P-70» (imei1: НОМЕР_2 , imei2: НОМЕР_3 ), що належить ОСОБА_14 з іншими абонентами відбувалось за допомогою базової станції, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_16 (стовб « ІНФОРМАЦІЯ_49 »), після 21-36 год. з`єднання відбувалося за допомогою базової станції, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_17 .

Ці дані повністю узгоджуються з показами спеціаліста ОСОБА_70 та підтверджує позицію ОСОБА_14 , що він безпосередньо не надавав державному реєстратору підробленого документа та не оформлював право власності на квартиру у приміщенні КП « ІНФОРМАЦІЯ_5 » Балабинської селищної ради Запорізької області, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 .

Суд зазначає, що прокурором не надано і відповідно безпосередньо судом не досліджувався оригінал свідоцтва на право власності за № 162, на підставі якого було здійснено державну реєстрацію права власності. Зокрема, в матеріалах кримінального провадження відсутні висновки за результатами попереднього експертного дослідження свідоцтва про право власності № 162 щодо підтвердження факту підроблення документу (внесення в документ, який було подано для проведення державної реєстрації права власності на квартиру), завідомо неправдивих відомостей встановлення фактів підробки реквізитів документів, печаток, штампів тощо). Не визначено за якими ознаками вказаний документ визнано підробленим та в який саме спосіб відповідний офіційний документ було підроблено.

На підставі наведеного, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження, відповідно до положень ст. 337 КПК України, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме: діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих (розшукових) дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган, суд дійшов до висновку про те, що зазначені вище докази сторони обвинувачення є такими, які не є достатніми (поза розумним сумнівом) для доведення, що саме ОСОБА_14 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст.190 та ч.4 ст.358 КК України, тому їх відкидає.

Статтею 368 КПК України встановлено, що суд ухвалюючи вирок, повинен вирішити низку питань, до яких зокрема, віднесені питання, чи містять діяння, у якому обвинувачується особа, склад кримінального правопорушення, чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Положенням ч.1 ст.373 КПК України встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 ч.1 ст.284 цього Кодексу.

Згідно до роз`яснень, що містяться в п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції при здійсненні правосуддя» визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.

За змістом ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

У відповідності з ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються: у разі визнання особи виправданою - формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Суд вважає, що органами досудового розслідування не доведено, а під час судового розгляду не встановлено вчинення ОСОБА_14 кримінальних правопорушень, зазначених в обвинувальному акті за обставин, що використовуючи придбаний завідомо підроблений документ (свідоцтво про право власності на житло), який у подальшому з метою придбання права власності на майно (квартиру) надав державному реєстратору, про що були внесені відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням кожний доказ окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, заперечення сторони захисту, в їх сукупності, дійшов до висновку, що прокурором не доведено, що кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст.190 та ч.4 ст.358 КК України вчинені ОСОБА_14 , тому обвинувачений підлягає виправданню на підставі вимог п.2 ч.1 ст.373 КПК України.

Судом встановлено, що постановами слідчого оригінал реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_6 та матеріали ЄО №29307 від 18.10.2017 року Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області були визнані речовими доказами.

Відповідно до п.7 ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому, документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження. Тому вважаю, що вилучені документі підлягають залишенню у кримінальному провадженні.

Арешт, накладений на предмет злочину, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_6 , а також на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_18 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_14 , необхідно скасувати, враховуючи вимоги ч.4 ст.174 КПК України.

Щодо закриття кримінального провадження на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України

У судових дебатах захисник ОСОБА_13 звернув увагу суду, що на його думку, у даному кримінальному провадженні спливли строки досудового розслідування і прокурор фактично за межами строку, передбаченого КПК України, направив обвинувальний акт щодо ОСОБА_14 . Також захисник нагадав, що з відповідним клопотанням (про закриття кримінального провадження) до слідчого на стадії досудового розслідування звертався захисник ОСОБА_12 17.09.2017 року.

З окремим клопотанням щодо закриття кримінального провадження ні сторона захисту, ні сторона обвинувачення до суду не зверталися. Тому, окремого процесуального рішення суд з цього питання не приймає.

Водночас, вважаю за необхідне з огляду на положення пункту 1 частини 2 статті 412 КПК України, яка передбачає у будь-якому разі скасування судового рішення, якщо за наявності підстав для закриття судом провадження у кримінальній справі його не було закрито, розглянути питання щодо можливості закриття даного кримінального провадження на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України.

Частиною 2 ст. 214 КПК України встановлено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР. Положення про ЄРДР, порядок його формування та ведення затверджуються Офісом Генерального прокурора за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, Державним бюро розслідувань, органом Бюро економічної безпеки України.

Частиною 1 ст. 219 КПК України визначено, що строк досудового розслідування обчислюється з моменту повідомлення особі про підозру до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотанням про закриття кримінального провадження або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Статтею 284 КПК України визначено підстави для закриття кримінального провадження, тобто закінчення досудового розслідування, яке відбувається за наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Згідно із Законом № 2147-VIII частину 1 ст. 284 КПК України доповнено п. 10, за яким ці зміни вводяться в дію через три місяці після набрання чинності цим Законом, тобто із 16 березня 2018 року і не мають зворотної дії в часі та застосовуються до справ, у яких відомості про кримінальне правопорушення було внесено до ЄРДР після введення в дію цих змін.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 01.02.2018 року до ЄРДР були внесені відомості за № 0000007 за фактом вчинення шахрайства (заволодіння квартирою АДРЕСА_10 шляхом обману), з попередньою кваліфікацією за ч.4 ст.190 КК України.

У ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження 30.05.2018 року були внесені відомості до ЄРДР за №0001820 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України.

Постановою прокурора Запорізької місцевої прокуратури №3 Запорізької області ОСОБА_5 від 31.05.2018 року зазначені вище кримінальні провадження були об`єднані в одне за № 0000007.

31.05.2018 року в межах кримінального провадження №0000007 ОСОБА_14 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.4 ст.190 КК України.

27.07.2018 року керівник Запорізької місцевої прокуратури №3 продовжив строк досудового розслідування у кримінальному провадженню №0000007 до трьох місяців, тобто до 31.08.2018 року.

11.09.2018 року слідчий ІНФОРМАЦІЯ_50 ОСОБА_46 склав обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000007.

17.09.2018 року слідчий з обвинуваченим ОСОБА_14 , його захисником та представником потерпілого виконав вимоги ст.290 КПК України і останні ознайомилися з матеріалами кримінального провадження у повному обсязі.

24.09.2018 року обвинувальний акт разом із реєстром матеріалів кримінального провадження №0000007 надійшов до ІНФОРМАЦІЯ_51 .

За частиною 7 ст. 217 КПК України днем початку досудового розслідування у провадженні, виділеному в окреме провадження, є день, коли було розпочато розслідування, з якого виділено окремі матеріали, а у провадженні, в якому об`єднані матеріали кількох досудових розслідувань, - день початку розслідування того провадження, яке розпочалося раніше.

При цьому у примітці до ч. 7 ст. 217 КПК України зазначено, що зміни не мають зворотної дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в ЄРДР після введення в дію цих змін (п. 4 § 2 розділу 4 Закону № 2147-VIII).

Згідно з висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеним у постанові від 11 вересня 2023 року у справі № 711/8244/18, датою введення в дію положень, указаних у п. 4 § 2 розділу 4 Закону № 2147-VIII, у тому числі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, є 16 березня 2018 року. Пункт 10 ч. 1 ст. 284 КПК України застосовується лише до кримінальних проваджень, відомості про які внесені до ЄРДР після введення в дію цього положення, тобто поширюється на кримінальні провадження, відомості щодо яких внесені до ЄРДР із 16 березня 2018 року, і не поширюється на кримінальні провадження, відомості щодо яких внесені в ЄРДР до вказаної дати.

Водночас, відповідно до висновку, викладеного в постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 10 жовтня 2023 року у справі № 753/10155/22 (провадження № 51-1830км23), у кримінальному провадженні, в якому відомості про кримінальні правопорушення внесені до ЄРДР як до введення в дію положень, указаних у п. 4 § 2 розділу 4 Закону № 2147-VIII (зокрема, п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України), так і після набрання чинності цими нормами, ні подальше об`єднання кримінальних проваджень, ні зміна правової кваліфікації у кримінальному провадженні жодним чином не впливають на імперативний характер вказівки у примітці до п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України про дію приписів цього пункту лише щодо справ, у яких відомості про кримінальне правопорушення внесені в ЄРДР після введення в дію цих змін, тобто із 16 березня 2018 року. А тому закриття на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінального провадження щодо кримінальних правопорушень, відомості стосовно яких внесено до ЄРДР до введення в дію положень, указаних у п. 4 § 2 розділу 4 Закону № 2147-VIII, суперечить імперативним приписам згаданої примітки.

В даному випадку відомості про кримінальне провадження №0000007 були внесені до ЄРДР 01.02.2018 року, тобто до введення в дію положень, указаних у п. 4 § 2 розділу 4 Закону № 2147-VIII, у тому числі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, а відомості про кримінальне провадження №0001820 були внесені до ЄРДР 31.05.2018 року, тобто вже після введення у дію зазначених положень Закону.

Враховуючи норми ч.7 ст.217 КПК України, днем початку досудового розслідування у провадженні №0000007, в якому об`єднані матеріали кримінальних проваджень №0000007 та №0001820 є день початку розслідування того провадження, яке розпочалося раніше, тобто №0000007, а саме: 01.02.2018 року.

З урахуванням вказаних обставин (дати повідомлення про підозру та факту продовження строку досудового розслідування лише до 3-х місяців), на думку суду, цей строк закінчився 31.08.2018 року.

Безумовно, направлення прокурором обвинувального акта після закінчення досудового розслідування до суду поза межами строків досудового розслідування у кримінальних провадженнях щодо злочинів, які не є тяжкими чи особливо тяжкими проти життя та здоров`я, виключає набуття особою процесуального статусу обвинуваченого (підсудного), а, отже, унеможливлює розгляд в суді кримінального провадження по суті та тягне за собою закриття кримінального провадження на підставі пункту 10 частини 1 статті 284 КПК.

Водночас, підстави закрити кримінальне провадження №0000007 за п.10 ч. 1 ст. 284 КПК України відсутні, враховуючи імперативний припис до вказаної норми, згідно якої таке закриття можливе лише у кримінальних провадженнях, відомості про яке внесені до ЄРДР після 16 березня 2018 року.

Кримінальні провадження внесені до ЄРДР до 16.03.2018, не підлягають закриттю з посиланням на п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК. Такі провадження передаються у суд навіть після закінчення строку досудового розслідування, однак суд досліджує лише ту доказову базу, яка була здобута стороною обвинувачення у межах строку досудового розслідування, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, на підставі чого ухвалює судове рішення у відповідному провадженні (правова позиція Верховного Суду у постанові від 26.09.2014 року).

Враховуючи, що після закінчення строку досудового розслідування у даному кримінальному провадженні фактично не проводилися слідчі дії, відповідно відсутні докази, які б необхідно було б оцінити їх з точку зору допустимості.

Щодо закриття кримінального провадження в частині обвинувачення за ч.4 ст.358 КК України на підставі вимог ст.49 КК України

На підставі ст.44 КК України встановлено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.358 КК України, санкцією якої передбачено у т.ч. і обмеження волі, відноситься до кримінального проступку, відповідно до вимог ст.12 КК України.

Згідно з п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.

В даному випадку суд дійшов до висновку, що з моменту вчинення події кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України (жовтень 2017 року), закінчилися строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, передбачені п.2 ч.1 ст.49 КК України.

Відповідно до ч.7 ст.284 КПК України у разі якщо суд встановить наявність підстав для закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, суд на будь-якій стадії судового провадження зобов`язаний з`ясувати та врахувати думку обвинуваченого щодо закриття кримінального провадження.

Згідно з ч.ч. 2,3 ст.285 КПК України особі, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення. Обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку.

Під час судового розгляду судом ОСОБА_14 було роз`яснено право на звільнення від кримінальної відповідальності за ч.4 ст.358 КК України на підставі вимог ст.49 КК України, суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Обвинувачений пояснив, що йому зрозуміло про наявність нього такого права та можливості, але заперечує проти закриття кримінального провадження на підставі ст.49 КК України і бажає, щоб суд ухвалив виправдувальний вирок.

У зв`язку з такою позицією суд продовжив судове провадження в повному обсязі в загальному порядку.

Керуючись ч.3 ст.62 Конституції України, ст. ст. 86, 284, 285, 337, 368-371, 373, 374, 376, 377, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_14 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.190, ч.4 ст.358 КК України та виправдати у зв`язку з недоведеністю вчинення ним вказаних кримінальних правопорушень.

Речові докази:

- оригінал реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_6 , що знаходиться в матеріалах кримінального провадження (судового) залишити в матеріалах кримінального провадження;

- матеріали ЄО №29307 від 18.10.2017 року ІНФОРМАЦІЯ_34 , що знаходиться в матеріалах кримінального провадження (судового) залишити в матеріалах кримінального провадження.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_52 ОСОБА_71 від 02.03.2018 року на квартиру за адресою: АДРЕСА_6 .

Скасувати арешт, накладений ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_52 від 07 червня 2018 року на квартиру за адресою: АДРЕСА_18 , що належить ОСОБА_14 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1