ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 528/1347/23 Номер провадження 11-кп/814/639/26Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000388 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Гребінківського районного суду Полтавської області від 28.01.2025,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця. Громадянина України, уродженця м. Єнакієве Донецької області, із середньою освітою, одруженого, військовослужбовця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України на 6 років позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 10 000 грн. витрат на правову допомогу та 100 000 грн. моральної шкоди.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу, арешту майна, речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

18.08.2023 близько 16 год. 30 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в приміщенні під`їзду №1 багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_9 , діючи умисно, тримаючи у правій руці кухонний ніж, наніс потерпілому ОСОБА_9 один удар у ділянку верхньої лівої половини грудної клітки, спричинивши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати та направити кримінальне провадження на новий розгляд до суду першої інстанції.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що місцевий суд під час розгляду справи у суді першої інстанції порушив його права на захист, оскільки не забезпечив участь перекладача з української на російську мову. Зазначає, що навчався у російській школі, тому не розуміє українську. Також вказує, що йому не було вручено копію обвинувального акта та не надано матеріали кримінального провадження для ознайомлення.

Звертає увагу, що він захищав себе та свою дружину від нападу потерпілого, який з ножем увірвався у його квартиру.

Вважає, що місцевий суд незаконно стягнув на користь ОСОБА_9 100 000 грн. моральної шкоди.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити, перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч. 1 ст. 121 КК України на ст. 124 КК України у зв?язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду та ухвалити нове рішення, яким визнати ОСОБА_8 винуватим за ст. 124 КК України та призначити йому покарання, не пов?язане із позбавлення волі в межах санкції відповідної статті.

Цивільний позов залишити без задоволення, у стягненні витрат на правову допомогу відмовити.

Також просить додатково допитати потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Вважає, що пред?явлена ОСОБА_8 підозра не відповідає обставинам події, оскільки подія відбулася не у під?їзді будинку, а у квартирі обвинуваченого, який захищався та захищав свою дружину від нападу ОСОБА_12 , який увірвався до його житла. Звертає увагу, що ОСОБА_10 раніше не знав потерпілого, не мав з ним неприязних стосунків, тому не мав мотиву на вбивство та не спричиняв йому удар кухонним ножем. Стверджує, що обвинувачений діяв у стані необхідної оборони.

Вважає, що органом досудового розслідування не доведено механізм спричинення тілесного ушкодження потерпілому, оскільки експерт не вказує, яким чином та що саме кухонним ножем було спричинено тілесне ушкодження.

Звертає увагу, що судово-медичну експертизу №246 від 21.08.2023 щодо визначення тяжкості спричинених потерпілому тілесних ушкоджень було проведено на підставі історії його хвороби від 18.08.2023, проте цього дня ОСОБА_9 не перебував на лікуванні в КНП « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та знаходився в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 . З цих підстав вважає, що лікар ОСОБА_11 у судовому засіданні надав неправдиві свідчення щодо проведення оперативного втручання та лікування ОСОБА_9 18.08.2023.

Також висновок експертизи не містить докладного опису процедури дослідження і всіх виявлених фактичних даних із вказівкою методів та застосованих методик. Еспертний висновок було зроблено без дослідження рентгенівського знімку грудної клітини потерпілого, його медичної карти №2048/847 та без огляду ножів. Медична карта та рентгенівський знімок не відкриті стороні захисту.

Також звертає увагу, що обвинуваченого не було залучено до проведення слідчих дій, а саме призначення та проведення експертного дослідження, та не роз`яснено його право на таку участь.

Вважає, що слідчий отримав карту стаціонарного хворого №2048/847 від 18.08.2023 без законних підстав, оскільки у матеріалах провадження відсутні дані щодо надання слідчим суддею дозволу на проведення тимчасового доступу до медичної документації, а тому висновок експерта №246 від 21.08.2023, який зроблено з урахуванням недопустимого доказу, також є недопустимим.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника в підтримку поданих апеляційних скарг, прокурора, який просив вирок суду залишити без змін, потерпілого, який вважав, що місцевим судом правильно встановлено обставини та вважав за можливе пом`якшити призначене покарання, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за обставин, викладених у вироку, та кваліфікація його дій є правильними і ґрунтуються на належних та допустимих доказах, що були безпосередньо досліджені в суді першої інстанції та отримали належну оцінку.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав. Розповів, що 18.08.2023 близько 16 год. 30 хв. до нього додому прийшов потерпілий та вчинив напад на дружину обвинуваченого, ОСОБА_10 . При цьому обвинувачений бачив, як ОСОБА_9 , тримаючи у руці предмет, схожий на ніж, наніс удар ногою по ОСОБА_10 , яка в цей час лежала на підлозі. ОСОБА_8 підбіг до них, взявши з тумбочки в коридорі невеликий ніж, обмотаний скотчем, яким користувалася дружина. Після чого потерпілий, перебуваючи на порозі квартири, схопив обвинуваченого за праву руку. Далі почалася боротьба, яка продовжилася за дверима квартири. У ході боротьби потерпілий випустив ніж, та коли обвинувачений намагався його підняти ОСОБА_9 почав тягнути обвинуваченого за ногу вниз. Через деякий час потерпілий пішов на вулицю, продовжуючи погрожувати, а вони з дружиною повернулися в квартиру. Ножі обвинувачений поклав на кухні на підвіконні та більше їх не бачив. З потерпілим знайомий раніше не був, однак знає, що той робив їм ремонт у квартирі, якістю якого вони не були задоволені. Стверджував, що тілесних ушкоджень він потерпілому не наносив, лише хотів його заспокоїти та оборонявся, так як існувала реальна загроза його життю та життю дружини.

Свідок ОСОБА_10 , яка є дружиною обвинуваченого, підтвердила надані ОСОБА_8 у судовому засіданні показання та зазначила, що протягом липня-серпня 2023 року ОСОБА_9 вимагав у неї гроші в сумі 8 000 грн. як плату за виконаний ним ремонт. 18.08.2023 потерпілий постукав у двері її квартири та після того, як вона відчинила, вдарив її кілька разів у живіт, від чого вона упала, та наніс ще кілька ударів ногою, після чого почав погрожувати ножем, який приніс із собою. Далі ОСОБА_8 вибіг з кухні та почав битися з потерпілим у коридорі, після чого обвинувачений випхав ОСОБА_9 з квартири на сходовий майданчик, де вони продовжили битися. Потерпілий кидався на обвинуваченого з ножем, який ОСОБА_8 зумів вибити з рук потерпілого. Проте, коли ОСОБА_8 намагався підняти ніж, потерпілий потягнув його вниз між поверхами. При цьому вона намагалася розборонити чоловіків, але потерпілий продовжував погрожувати їй. Після того, як їй вдалося забрати чоловіка у квартиру, ОСОБА_10 викликала швидку допомогу, працівників поліції та викинула з балкону ножі, які обвинувачений поклав на кухні. Ніяких ножових поранень, слідів крові на учасниках чи ножах вона не бачила.

Однак, місцевий суд правильно критично віднісся до показань ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , оскільки вони не узгоджуються з іншими наявними у матеріалах кримінального провадження доказами.

Так потерпілий ОСОБА_9 як у судовому засіданні в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, розповів, що він разом зі своїм другом ОСОБА_13 робив ремонт у дружини (на той час співмешканки) обвинуваченого, ОСОБА_14 , але вона не сплатила їм за роботу та зникла на вісім місяців. 18.08.2023 йому зателефонували та повідомили, що жінка з`явилася в квартирі, де вони робили ремонт, разом зі своїм чоловіком. Оскільки його друг на той час помер, він поїхав туди з цивільною дружиною ОСОБА_15 , свідком ОСОБА_16 . З обвинуваченим він раніше знайомий не був. Коли десь о 16 год. 30 хв. вони приїхали до квартири, то подзвонила у двері ОСОБА_16 , а він стояв за нею. Двері відчинила дружина обвинуваченого та на питання про гроші сказала, що вона все сплатила, через що виник конфлікт. Потерпілий ніяких тілесних ушкоджень їй не наносив, ножа у нього з собою не було. Почався конфлікт, обвинувачений вискочив з квартири з двома ножами в обох руках, потерпілий тільки встиг відштовхнути свідка ОСОБА_16 за себе, після цього відступив на сходи. Обвинувачений встромив у нього ніж спереду, здається, лівою рукою під ключицю у легені, хоч він і намагався оборонятися, відштовхнув його руку, витягнувши ніж, та намагався тримати його руку, а потім обвинувачений другою рукою встромив інший ніж у спину. Після того вони відпустили один одного, потерпілий вийшов на вулицю та сів на лавку, чекати обвинуваченого, бо він пообіцяв вийти до нього. Коли потерпілий почав плюватися кров`ю та втрачати свідомість, ОСОБА_16 викликала швидку допомогу. Обвинувачений на вулицю не вийшов, зачинився у квартирі та викинув ножі з балкону.

Показання потерпілого узгоджуються із показаннями свідка ОСОБА_16 , яка підтвердила, що дружина ОСОБА_8 не розрахувалась із потерпілим та ОСОБА_13 за виконаний ремонт. У зв`язку з необхідністю отримати зароблені гроші вони з потерпілим пішли до ОСОБА_10 . Вказала, що між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 виник спір щодо боргу. Після чого вискочив ОСОБА_8 з двома ножами у руках. ОСОБА_9 , який стояв поряд, відштовхнув її, тому удари ножами обвинувачений спричинив потерпілому. Перший в область плеча лівою рукою, та відразу другий у спину іншою рукою. Коли бійка скінчилася, обвинувачений пішов до квартири, забравши з собою ножі. Стверджує, що ОСОБА_10 потерпілий не спричиняв тілесних ушкоджень.

Такі показання ОСОБА_16 та ОСОБА_9 підтвердили та продемонстрували на місці під час проведення слідчих експериментів 28.08.2023 за їх участі. (т. 1 а.с. 221-224, 227-229). Згідно з висновками, судово-медичних експертиз №255 та №254 від 28.08.2023, показання ОСОБА_16 та ОСОБА_9 , дані ними в ході слідчих експериментів, підтверджуються судово-медичними даними, отриманими під час експертизи ОСОБА_9 (т. 1 а.с. 226, 231).

Лікар хірург КНП « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_11 у судовому засіданні у суді першої інстанції повідомив, що 18.08.2023 до них у лікарню привезли з ножовими пораненнями потерпілого, який міг померти від отриманих ушкоджень без оперативного втручання, що було йому проведено.

Зазначені показання потерпілого та свідків є послідовними, логічними та такими, що узгоджуються між собою та підтверджуються оглянутим місцевим судом відеозаписом, відповідно до якого боротьба між обвинуваченим ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_9 відбулася на сходах між поверхами, при цьому обвинувачений тримав у обох руках по ножу, потерпілий намагався його утримати та повідомив, що його двічі вдарили, а коли учасники розходяться, на лівій руці обвинуваченого видно пляму бурого кольору, на лівій частині футболки потерпілого також можна побачити плями темного кольору (т. 1 а.с. 158-162).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 246 від 21.08.2023 року, у ОСОБА_9 виявлено тяжкі тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани лівої зовнішньо-підключичної ділянки та поверхневих саден-подряпин зовнішньої-задньої поверхні верхньої третини лівого плеча та внутрішньої поверхні правого зап`ястя, що утворилися від ударної колючо-ріжучої дії гострого ріжучого предмета у вигляді леза та вістря, можливо в строк і за обставин, вказаних у постанові та підекспертним і безпосередньо передуючих зверненню за медичною допомогою. За вказаними хірургом параметрами рани в ділянці нанесення ушкодження (лівій підключичній та спини) міг бути задіяний ніж №1 (з руків`ям, покритим липкою стрічкою) (т. 1 а.с. 210-211).

Зазначену у висновку інформацію підтвердив у судовому засіданні місцевого суду експерт ОСОБА_17 та пояснив, що для проведення експертизи він використовував все, що перелічено у постанові слідчого, ножі також надавалися, опечатані. Всі матеріали надавалися слідчим. Те, що експертиза проводилась під час перебування потерпілого у хірургічному відділенні, не суперечить правилам, якщо стан потерпілого дозволяє це зробити. Медична карта стаціонарного хворого розповідає діагноз потерпілого та те, що бачив хірург, потерпілий може звернути увагу на ще щось, окрім вказаного там.

Вищенаведені докази у свої сукупності вказують на те, що саме ОСОБА_8 в ході конфлікту спричинив потерпілому тілесні ушкодження.

Щодо перебування обвинуваченого під час події у стані необхідної оборони необхідно зазначити таке.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.2 постанови Пленуму Верховного суду України №1 від 26.04.2022, стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Так з показань ОСОБА_8 вбачається, що потерпілий не здійснював напад безпосередньо на обвинуваченого, а спричинив ОСОБА_10 , яка є його дружиною, удар ногою у приміщенні квартири, на підтвердження чого сторона захисту посилається на висновок експерта №252 від 28.08.2023 відповідно до якого у ОСОБА_10 виявлені легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров?я.

Проте відсутні об?єктивні дані, що ці тілесні ушкодження свідку спричинив саме ОСОБА_9 . До того ж, відповідно до зазначеного висновку вказані тілесні ушкодження могли утворитися в результаті самоспричинення чи при падінні з висоти власного зросту.

В будь-якому разі, наявність у ОСОБА_10 вказаних тілесних ушкоджень не підтверджує факту перебування ОСОБА_8 у момент спричинення потерпілому тілесних ушкоджень у стані необхідної оборони.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до показань учасників події та наявного у справі відеозапису, удари ножем обвинувачений спричинив потерпілому, вже вийшовши з квартири на сходовий майданчик. Також з відеозапису вбачається, що ОСОБА_8 тримає у руках два ножі, а потерпілий у цей час обороняється. Тобто у момент спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень ножем не було суспільно небезпечного посягання на ОСОБА_10 чи створення реальної загрози заподіяння їй шкоди, як про те стверджують обвинувачений та його дружина.

Крім того, поведінка ОСОБА_8 після заподіяння тілесних ушкоджень, а саме те, що обвинувачений залишив місце події, не вчинив дій на відвернення наслідків свого діяння, не надав необхідну допомогу потерпілому, не викликав йому швидку допомогу та в подальшому не зберіг знаряддя вчинення злочину, підтверджує висновок суду про умисел ОСОБА_8 на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень та прагнення уникнути за це покарання.

За таких обставин дії обвинуваченого щодо нанесення потерпілому ножового поранення у життєво важливий орган не можуть вважатися правомірними.

Отже, показання обвинуваченого про те, що подія відбулася у приміщенні квартири обвинуваченого та він у цей момент перебував у стані необхідної оборони, колегія суддів оцінює критично.

Що стосується доводів обвинуваченого щодо порушення його права на захист, у зв`язку із незабезпеченням йому перекладача, необхідно зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 КПК України кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою. Крім того, ч. 3 ст. 29 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Разом з тим, ОСОБА_8 є українцем, громадянином України, постійно проживав на території України. Під час досудового розслідування ОСОБА_8 не висловив необхідність у послугах перекладача, що вбачається з інформації наявної у протоколі проведення слідчого експерименту від 23.08.2023 (Т.1 а.с. 216-218), протоколі затримання особи, підозрюваної у вчинення злочину (т. 1 а.с. 171-172), протоколі обшуку затриманої особи (т. 1 а.с. 175-177) відповідно до яких, слідчі дії проводилася за відсутності перекладача, проте обвинувачений зауважень та пропозицій не зазначив.

Крім того, під час судового провадження у суді першої інстанції суд роз`яснив ОСОБА_8 його права, передбачені ст. 42 КПК України, обвинувачений у судових засіданнях повністю розумів запитання учасників судового процесу, відповідав на них та не заявляв клопотань щодо забезпечення йому перекладача. Також ОСОБА_8 не заявляв клопотання про призначення перекладача і в суді апеляційної інстанції. При цьому обвинувачений розумів події, що відбувались у судовому засіданні, відповідав на питання, які йому ставились у засіданні, розуміючи їх зміст.

Враховуючи викладені факти, колегія суддів дійшла висновку, що доводи обвинуваченого щодо його порушення його права на захист під час судового розгляду у суді першої інстанції у зв?язку з непризначенням йому перекладача, не знайшли свого підтвердження.

Також у матеріалах справи наявна розписка ОСОБА_8 про отримання копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування від 10.10.2023. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 10.10.2023 підозрюваному ОСОБА_8 та його захиснику ОСОБА_7 надано доступ для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, тому доводи обвинуваченого щодо невручення йому копії обвинувального акта та ненадання матеріалів для ознайомлення не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Доводи сторони захисту щодо визнання недопустимим доказом висновку експерта №246 від 21.08.2023, спростовується таким.

Відповідно до п. 4.1 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень №6 від 17.01.1995 року судово-медична експертиза з метою встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень проводиться судово-медичним експертом шляхом медичного обстеження потерпілих, проведення цієї експертизи тільки за медичними документами (історії хвороби, індивідуальній карті амбулаторного хворого тощо) допускається у виняткових випадках і лише за наявності справжніх повноцінних документів, що містять вичерпні дані про характер ушкоджень, їх клінічний перебіг та інші необхідні відомості.

Оскільки експертне дослідження здійснюється шляхом медичного обстеження потерпілих або за їх медичними документами, відсутність обвинуваченого під час проведення експертизи не є підставою для визнання висновку експерта недопустимим доказом.

Тому всупереч доводам захисника, участь обвинуваченого під час проведення експертного дослідження не є обов`язковою.

Крім того, захисник стверджує про недопустимість як доказів причетності ОСОБА_8 до спричинення потерпілому тілесних ушкоджень висновку експерта з тих підстав, що медична документація, на підставі якої такі експертизи проводились, отримана органом досудового розслідування не на підставі ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів. Тобто вважає, що медична документація отримана експертом не у визначеному законом порядку.

Так, положеннями ст. 93 КПК України передбачено право сторони обвинувачення на збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування й отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок; проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

З матеріалів провадження слідує, що слідчим постановою від 19.08.2023 було призначено судово-медичну експертизу по факту спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 . Також у вказаній постанові було зобов`язано медичну установу надати експерту медичну документацію та направити потерпілого ОСОБА_9 для проведення дослідження, що не суперечить вимогам діючого законодавства. При цьому ОСОБА_9 не заявляв про порушення його прав у зв`язку з направленням експерту його медичної документації.

Посилання захисника на відсутність рентгенограми серед медичної документації потерпілого ОСОБА_9 не впливає на висновки експерта щодо ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, оскільки її результати описані в медичній документації, яка надавалась експерту для дослідження, а також досліджувалась під час судового розгляду. Клопотання про витребування вказаної рентгенограми для дослідження в судовому засіданні захисником жодного разу не ставилось.

Крім того, всупереч апеляційним доводам захисника, експертний висновок містить детальний опис спричинених тілесних ушкоджень потерпілому, їх локалізацію, можливий механізм спричинення, опис наданих на дослідження ножів та вказує на можливість нанесення виявлених у потерпілого ушкоджень ножем №1.

Відповідно до ч. 2 ст. 242 КПК України призначення експертизи для встановлення ступеня тяжкості та характеру тілесних ушкоджень є обов`язковим. Якщо стороною обвинувачення використано висновок експерта на підтвердження винуватості особи, саме цей висновок з детальним аналізом медичної документації має бути відкритий стороні захисту при виконанні вимог ст. 290 КПК. Водночас захист не позбавлений процесуальної можливості за необхідності клопотати про надання доступу до матеріалів, які досліджував експерт. За відсутності такого клопотання, з урахуванням ст. 22 КПК України слід розуміти, що сторона захисту, самостійно обстоюючи свою правову позицію, не вважала за доцільне скористатися на згаданій стадії провадження правом на відкриття їй такої медичної документації.

Відповідно до правового висновку, що міститься у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 27.01.2020 у справі № 754/14281/17, відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, на підставі яких сформовано висновок експерта, невідкриття цих документів стороні захисту на стадії виконання ст. 290 КПК не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в аспекті ст. 412 вказаного Кодексу, автоматично не тягне за собою визнання експертного дослідження недопустимим доказом й скасування на підставі п. 1 ч. 1 ст.438 КПК судових рішень, якщо зазначені документи було отримано у визначеному законом порядку, і згадана сторона не клопотала про надання доступу до медичних документів або при здійсненні судового чи апеляційного провадження їй було забезпечено можливість реалізувати право на ознайомлення з такими документами.

Є непереконливими і доводи захисника про фальсифікацію медичної документації з огляду на те, що 18.08.2023, у день отримання медичної допомоги, потерпілий фактично перебував у приміщенні поліції. Так, потерпілий пояснив, що пішов до відділення поліції вже після того, як отримав необхідну медичну допомогу.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів не вбачає підстав для визнання висновку експерта №246 від 21.08.2023 недопустимим доказом.

Доводи захисника про недопустимість показань свідка ОСОБА_11 є безпідставними, оскільки зазначений свідок повідомив суду про факти, які сприймав особисто, з боку своєї професійної кваліфікації як лікаря хірурга, а саме, надавав першу допомогу та лікування потерпілому ОСОБА_9 . Крім того, ці показання узгоджуються з іншими доказами, зокрема з об`єктивними даними, що підтверджують наявність у потерпілого тілесних ушкоджень, які виникли у зазначений ним час та обставини, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх допустимості, а тому суд не знаходить підстав для визнання таких показань неналежними та недопустимими.

Показання потерпілим, свідками ОСОБА_11 та ОСОБА_10 були надані безпосередньо у судовому засіданні суду першої інстанції, за участі сторін кримінального провадження, відповідно до вимог КПК України, та отримали належну оцінку. Більше того, під час апеляційного розгляду ОСОБА_9 підтвердив обставини, викладені у вироку. Тому, всупереч доводам захисника, підстави для повторного допиту цих осіб під час апеляційного розгляду відсутні.

Враховуючи викладене, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у інкримінованому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 121 КК України та підстави для перекваліфікації дій ОСОБА_8 на ст.124 КК України відсутні.

При призначенні покарання суд першої інстанції виконав вимоги закону, передбачені ст. ст. 50, 65 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення відповідно до ст. 12 КК України; особу обвинуваченого, який раніше не судимий, притягувався до адміністративної відповідальності, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем служби; відсутність обставин, які пом`якшують покарання та обставину, що його обтяжує, а саме вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, та правильно визначив покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення призначеного судом першої інстанції покарання, чи звільнення від його відбування на підставі ст. 75 КК України, як того просить захисник у своїй апеляційній скарзі.

Таким чином, призначене ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України, в межах санкції інкримінованої статті, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. Підстави для пом`якшення покарання чи звільнення від його відбування, про що просить у своїй апеляційній скарзі обвинувачений, відсутні.

Щодо доводів обвинуваченого про відсутність підстав для задоволення цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди, слід зазначити, що згідно з положеннями частини 2 статті 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦПК України.

Згідно з п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, його майнового стану, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Встановивши доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненому злочині, безпосередній причинний зв`язок між неправомірними діями обвинуваченого та завданою моральною шкодою, конкретні обставини справи, а саме те, що ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок чого зазнав фізичного болю та страждань, переніс стресову ситуацію, проходив амбулаторне лікування протягом тривалого часу, докладав зусиль для відновлення та повернення до звичного способу життя, врахувавши принципи пропорційності, законності, виваженості, розумності та справедливості, врахувавши моральні страждання, які зазнав потерпілий від кримінального правопорушення, суд першої інстанції, задовольнив позовні вимоги потерпілого щодо стягнення моральної шкоди та визначив її загальну суму в розмірі 100 000 грн.

З огляду на викладене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і вважає, що розмір стягнутої моральної шкоди було визначено із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням моральних страждань потерпілого, конкретних обставин справи, і підстав для відмови у задоволенні цивільного позову, як того просить захисник, немає.

Крім того, суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті.

Відповідно до ст. 118 КПК України до процесуальних витрат відносяться витрати на правову допомогу.

У постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, розмір понесених витрат на правову допомогу підтверджується долученим до цивільного позову розрахунком кількості та вартості послуг та квитанцією №114/1 від 14.10.2023 про оплату послуг адвоката на загальну суму 10 000 грн. (т. 1 а.с. 81-82)

Тому місцевий суд дійшов правильного висновку, що процесуальні витрати у вигляді витрат на правову допомогу підлягають стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого.

Враховуючи викладене, підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для зміни чи скасування ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_8 колегія суддів не вбачає, у зв`язку з чим апеляційні скарги обвинуваченого та в його інтересах захисника не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Гребінківського районного суду Полтавської області від 28.01.2025 щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4