Справа № 455/648/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1012/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,-

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України,-

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Старосамбірський районний суд Львівської області від 14 жовтня 2025 року за ч.1 ст. 190 КК України, -

встановила:

вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 14 жовтня 2025 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків повністю приєднано не відбуте покарання за вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04.07.2024 року та шляхом складання покарань призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців.

Запобіжний захід до ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно вироку, ОСОБА_6 , на початку січня 2025 року (точна дата та точний час досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи на подвір`ї житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , маючи при собі предмети, які не є національною валютою України - гривнею, усвідомлюючи, що вони не являються платіжним засобом, але зовні схожі на купюри номіналом по 1000 гривень, вирішив шляхом обману гр. ОСОБА_9 , розраховуватись з останньою, за придбаний у неї металобрухт такими сувенірними купюрами.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом обману гр. ОСОБА_9 , розрахувався з нею за придбаний металобрухт, який остання оцінила на суму 4000 гривень, чотирма сувенірними купюрами, зовні схожими на купюри номіналом по 1000 гривень, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 4000 гривень.

В подальшому, ОСОБА_6 здав придбаний в результаті шахрайських дій у ОСОБА_9 металобрухт, у пункт прийому металобрухту - ПП «Метал-Бом», що розташований за адресою: м. Самбір, вул. Промислова №3, Самбірський район, Львівська область, отримавши грошові кошти в сумі 4500 гривень та розпорядився даними грошовими коштами на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_6 обгрунтовно обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України.

На вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить, оскаржуваний вирок скасувати в частині призначення покарання, оскільки такий є занадто суворим.

В обґрунтування зазначає, що він повністю визнав свою вину, розкаявся, активно сприяв розкриттю та розслідуванню вчиненого правопорушення, просив вибачення в потерпілої, ним повністю відшкодовано завдані збитки потерпілій, вказує, що він позитивно характеризується, звертає увагу, що при призначенні покарання судом не враховано, що у нього на утриманні 8 неповнолітніх дітей, що підтверджується свідоцтвами про народження, та може підтвердити його дружина ОСОБА_10 .

Заслухавши доповідь судді, виступ обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив апеляційну скаргу, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Апеляційний суд переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України.

Фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі не оспорюються.

Як передбачено статтями 50, 65 КК, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Щодо покарання, з яким апелянт не погоджується, то воно призначене судом з дотриманням вимог ст.ст. 65, 66 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, який негативно характеризується по місцю проживання, враховуючи обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку, обставини, що обтяжують покарання, а саме вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку та особи з інвалідністю. При цьому, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні покарання, обгрунтовано враховував поведінку обвинуваченого, яку оцінив як безвідповідальну, непередбачувану, легковажну. Те, що обвинувачений не здатний контролювати себе та виконувати покладені на нього законом обов`язки. До обвинуваченого було застосовано привід, окрім того розгляд провадження зупинявся у зв`язку із його розшуком. Підставно, суд першої інстанції звернув увагу, що інкриміноване йому кримінальне правопорушення обвинуваченим вчинено під час іспитового строку, який йому було встановлено вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області за ч.1 ст. 382 КК України від 04.07.2024 року, однак обвинуваченим знову вчинено протиправні дії.

Враховуючи тяжкість злочину та обставини справи, колегія суддів вважає, що досягнення встановленої ч. 2 ст. 50 КК України мети покарання можливе лише в умовах обмеження волі обвинуваченого, а призначений строк відбування покарання відповідає санкції ч.1 ст.190 КК України.

Посилання апеляційної скарги на сімейний стан обвинуваченого та наявність у нього на утриманні неповнолітніх дітей саме по собі не дає підстав для висновку про надмірну суворість покарання, з огляду на те, що остаточне покарання визначено з урахуванням правил ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків та є наслідком приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком суду.

Так, норми КК наділяють суд правом вибору у встановлених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає взяття до уваги й оцінку відповідно до визначених законом критеріїв усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів й підстав для зміни вироку в частині призначення покарання немає.

Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

вирок Старосамбірського районного суду Львівської області від 14 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст. 190 КК Українизалишити без змін, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4