ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/675/26 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.361, ч.2 ст.361,
ч.4 ст.185 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові у режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Салтівського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2025 року стосовно ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працевлаштованого, малолітніх та неповнолітніх дітей на утриманні не має, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Московського районного суду м. Харкова від 15 грудня 2014 року за ч.1 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільненому від відбування покарання з випробуванням строком 1 рік;

- вироком Московського районного суду м. Харкова від 29 червня 2016 року за ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі строком 2 роки 6 місяців, звільненому 11 вересня 2018 року з Первомайської ВК Харківської області (№117) умовно-достроково на невідбуту частину покарання строком 7 місяців 2 дні;

- вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 травня 2019 року за ч.2 ст.185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, звільненому 16 серпня 2022 року з Темнівської ВК Харківської області (№100) по відбуттю строку покарання;

- вироком Московського районного суду м.Харкова від 29 червня 2023 року за ст. 395 КК України до арешту строком 3 місяці;

- вироком Салтівського районного суду м.Харкова від 25 червня 2025 року за ч.2 ст.190 КК України до 2 років позбавлення волі, -

визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 361, ч.2 ст.361, ч. 4 ст. 185 КК України та йому призначено покарання:

- за ч. 1 ст.361 КК України у виді 1 року обмеження волі;

- за ч. 2 ст.361 КК України у виді 2 років обмеження волі;

- за ч.4 ст.185 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70, 72 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, до покарання призначеного за даним вироком, приєднано частково, у вигляді 6 місяців позбавлення волі, покарання призначене за вироком Салтівського районного суду м.Харкова від 25 червня 2025 року та призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 6 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахується з моменту його затримання, тобто з 25 червня 2025 року.

Зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_8 строк перебування під вартою з 25 червня 2025 року по день набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили, залишено тримання під вартою у Державній установі «Харківська установа виконання покарань № 27».

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 113409 грн. 00 коп.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 9496 грн. 67 коп.

Вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.

Як встановив суд, 16.04.2025 року приблизно о 21 годин 00 хвилин, точний час не встановлений, у період дії в Україні воєнного стану, який було введено 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022, строк дії, якого продовжено з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента № 451/2023 від 26.07.2023), ОСОБА_8 , перебуваючи поблизу магазина «Посад», розташованого за адресою: м. Харків, вул. Гарібальді, 12, побачив раніше незнайомого йому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував на лавочці поблизу магазина «Посад», за адресою: м.Харків, вул. Гарібальді 12, та мав при собі свою сумку, всередині якої знаходився мобільний телефон марки Infinix smart 8.

В цей час у ОСОБА_8 виник раптовий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення сумки ОСОБА_9 , передбачаючи, що в середині неї може знаходитись цінне майно.

ОСОБА_8 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна ОСОБА_9 , діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного особистого збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшов до лавки на якій сидів ОСОБА_9 , скориставшись тим, що потерпілий відволікся, таємно заволодів сумкою, яка не представляє матеріальної цінності для потерпілого, в середині якої знаходився мобільний телефон марки « Infinix smart 8», після чого, ОСОБА_8 відкрив вказану сумку, звідки дістав мобільний телефон марки «Infinix smart 8 », вартістю 3859 (три тисячі вісімсот п`ятдесят дев`ять) гривень 20 копійок, належний ОСОБА_9 та поклав його до кишені свого одягу, а сумку викинув до сміттєвого баку, після чого, з місця скоєння злочину зник та викраденим мобільним телефоном розпорядився на власний розсуд.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_9 завдано матеріальну шкоду на суму 3859 (три тисячі вісімсот п`ятдесят дев`ять) гривень 20 копійок.

Крім того, 16.04.2025 року приблизно о 22 год 03 хвилин, точний час не встановлений, за адресою: м. Харків, вул. Гарібальді, 11 ОСОБА_8 , незаконно заволодівши мобільним телефоном марки: «Infinix smart 8», який належить потерпілому ОСОБА_9 , підібрав пароль (1980 - рік народження потерпілого ОСОБА_9 ) від викраденого мобільного телефону та здійснив вхід до додатку автоматизованої системи віддаленого доступу для дистанційного керування банківськими рахунками у режимі реального часу «Укрсиббанку», яка відповідно до Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах» є інформаційною (автоматизованою) системою, діючи з метою незаконного збагачення за рахунок несанкціонованого доступу до автоматизованої системи «Укрсиббанку», без відома та без дозволу власника, використовуючи відповідний додаток, завантажений на мобільний телефон, який облаштований сім-картою оператора мобільного зв`язку ТОВ «Київстар» з номером НОМЕР_1 , шляхом автоматизованого вводу паролю до застосунку «Укрсиббанку» та натисканням кнопки «Увійти», здійснив вхід до особистого кабінету ОСОБА_9 , тим самим здійснив несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем, після чого отримав повний доступ до інформації про поточний стан банківських рахунків потерпілого, у тому числі до банківського рахунку НОМЕР_2 , за номером картки № НОМЕР_3 , відкритого в АТ «Укрсиббанку» на ім`я ОСОБА_9 .

В подальшому, реалізуючи свій прямий злочинний умисел, направлений на незаконне особисте збагачення, ОСОБА_8 несанкціоновано втрутився в роботу інформаційної (автоматизованої) системи АТ «Укрсиббанк» та у період часу з 22:03 16.04.2025 року по 22:06 16.04.2025 року за адресою: АДРЕСА_2 , здійснив 3 грошових перекази з банківського рахунку НОМЕР_2 , за номером картки № НОМЕР_3 , що належить потерпілому ОСОБА_9 , на загальну суму 30000 грн.

Крім того, в період часу з 22:03 16.04.2025 по 22:06 16.04.2025, у період дії в Україні воєнного стану, який було введено 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022, строк дії, якого продовжено з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента №451/2023 від 26.07.2023), ОСОБА_8 , діючи таємно, з прямим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, повторно, усвідомлюючи протиправність своєї поведінки та, бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, з метою власного збагачення за допомогою банківського застосунку АТ " Укрсиббанк", який був встановлений на вищевказаний викрадений мобільний телефон, розрахунковий рахунок НОМЕР_2 , за номером картки № НОМЕР_3 держателем якої є ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , без волі та згоди останнього 16.04.2025 у період часу з 22:03 16.04.2025 по 22:06 16.04.2025 року, за адресою: АДРЕСА_2 , здійснивши несанкціонований вхід до особистого кабінету додатку «Укрсибанк», здійснив перекази коштів, а саме: 16.04.2025 о 22:03 год на банківську картку ПуАТ "КБ "АКОРДБАНК" № НОМЕР_4 , яка належить ОСОБА_11 у сумі 20000 грн; 16.04.2025 року о 22:05 год на банківську картку ПуАТ "КБ "АКОРДБАНК" № НОМЕР_4 , яка належить ОСОБА_11 у сумі 5000 грн; 16.04.2025 року о 22:06 год. на банківську картку ПуАТ "КБ "АКОРДБАНК" № НОМЕР_4 , яка належить ОСОБА_11 у сумі 5000 грн.

Після чого, ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_3 , зняв грошові кошти у суммі 30.000 грн. та, будучи необізнаним щодо протиправних дій ОСОБА_8 передав останньому готівку у сумі 30000грн., якими ОСОБА_8 , розпорядився на власний розсуд чим спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Крім, того 17.04.2025 року приблизно о 02 годин 29 хвилин, точний час не встановлений, за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 , незаконно заволодівши мобільним телефоном марки: «Infinix smart 8», який належить потерпілому ОСОБА_9 , повторно здійснив вхід до додатку автоматизованої системи віддаленого доступу для дистанційного керування банківськими рахунками у режимі реального часу «Укрсиббанку», яка відповідно до Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах» є інформаційною (автоматизованою) системою, діючи з метою незаконного збагачення за рахунок несанкціонованого доступу до автоматизованої системи «Укрсиббанку», без відома та без дозволу власника, використовуючи відповідний додаток, завантажений на мобільний телефон, який облаштований сім-картою оператора мобільного зв`язку ТОВ «Київстар» з номером НОМЕР_1 , шляхом автоматизованого вводу паролю до застосунку «Укрсиббанку» та натисканням кнопки «Увійти», здійснив вхід до особистого кабінету ОСОБА_9 , тим самим здійснив несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем, після чого отримав повний доступ до інформації про поточний стан банківських рахунків потерпілого, у тому числі до банківського рахунку НОМЕР_2 , за номером картки № НОМЕР_3 , відкритого в АТ «Укрсиббанку» на ім`я ОСОБА_9 .

В подальшому, реалізуючи свій прямий злочинний умисел, направлений на незаконне особисте збагачення, ОСОБА_8 несанкціоновано втрутився в роботу інформаційної (автоматизованої) системи АТ «Укрсиббанк» та у період часу з 02:29 17.04.2025 року по 06:37 17.04.2025 року за адресою: АДРЕСА_2 та за адресою: м. Харків, вул. Гарібальді, 5-А здійснив 10 грошових переказів з банківського рахунку НОМЕР_2 , за номером картки № НОМЕР_3 , що належить потерпілому ОСОБА_9 , на загальну суму 79550 грн.

Крім того, в період часу з 02:29 17.04.2025 по 03:41 17.04.2025, у період дії в Україні воєнного стану, який було введено 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022, строк дії, якого продовжено з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента №451/2023 від 26.07.2023), ОСОБА_8 , діючи таємно, з прямим умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, повторно, усвідомлюючи протиправність своєї поведінки та, бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, з метою власного збагачення за допомогою банківського застосунку АТ "Укрсиббанк", який був встановлений на вищевказаний викрадений мобільний телефон, розрахунковий рахунок НОМЕР_2 , за номером картки № НОМЕР_3 держателем якої є ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , без волі та згоди останнього 17.04.2025 у період часу з 02:29 17.04.2025 по 03:41 17.04.2025 року, за адресою: АДРЕСА_2 здійснивши несанкціонований вхід до особистого кабінету додатку «Укрсибанк», здійснив перекази коштів, а саме: 17.04.2025 о 02:29 на банківську картку ПуАТ "КБ "АКОРДБАНК" № НОМЕР_4 , яка належить ОСОБА_11 у сумі 5000 грн.; 17.04.2025 о 02:30 на банківську картку ПуАТ "КБ "АКОРДБАНК" № НОМЕР_4 , яка належить ОСОБА_11 у сумі 5000 грн.; 17.04.2025 о 02:31 на банківську картку ПуАТ "КБ "АКОРДБАНК" № НОМЕР_4 , яка належить ОСОБА_11 у сумі 10000 грн.; 17.04.2025 о 02:33 на банківську картку ПуАТ "КБ "АКОРДБАНК" № НОМЕР_4 , яка належить ОСОБА_11 у сумі 10000 грн.; 17.04.2025 о 03:39 на банківську картку ПуАТ "КБ "АКОРДБАНК" № НОМЕР_4 , яка належить ОСОБА_11 у сумі 20000 грн.; 17.04.2025 о 03:40 на банківську картку ПуАТ "КБ "АКОРДБАНК" № НОМЕР_4 , яка належить ОСОБА_11 у сумі 20000 грн.; 17.04.2025 о 03:41 на банківську картку ПуАТ "КБ "АКОРДБАНК" № НОМЕР_4 , яка належить ОСОБА_11 у сумі 6000 грн.; 17.04.2025 о 04:37 на банківську картку АТ «Акцент банк» № НОМЕР_5 , яка належить ОСОБА_12 у сумі 1500 грн.; 17.04.2025 о 04:40 на банківську картку АТ «Акцент банк» № НОМЕР_5 , яка належить ОСОБА_12 у сумі 1050 грн.; 17.04.2025 о 06:37 на банківську картку АТ «Акцент банк» № НОМЕР_5 , яка належить ОСОБА_12 у сумі 1000 грн.

Після чого, ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_3 , зняв грошові кошти у суммі 76.000 грн. та, будучи необізнаним щодо протиправних дій ОСОБА_8 , передав останньому готівку у сумі 76000 грн. Також, ОСОБА_8 здійснивши за вищевказаних обставин, незаконний переказ грошових коштів належних потерпілому, на банківську картку ОСОБА_12 , отримав доступ до грошей у сумі 3550 грн., таким чином своїми діями спричинив матеріальну шкоду ОСОБА_9 на загальну суму 79550 грн.

Крім того, 10.05.2025 року приблизно о 14 годині 00 хвилин, точний час не встановлений, у період дії в Україні воєнного стану, який було введено 24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» було введено воєнний стан на всій території України, який неодноразово було продовжено, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_4 за запрошенням раніше знайомого ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_4 , побачив ключі від квартири, належні ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка на час її відсутності у межах міста, залишила їх на зберігання ОСОБА_13 .

В цей час ОСОБА_8 передбачаючи, що в середині квартири можуть знаходитися цінні речі взяв вищевказані ключі від квартири належні ОСОБА_10 та поклав їх в кишеню.

13.05.2025 року приблизно о 12:00, точний час не встановлений, ОСОБА_8 скориставшись вищевказаними ключами від квартири, таємно, шляхом відкриття замку, проник до приміщення квартири розташованій за адресою: АДРЕСА_5 , в якій мешкала ОСОБА_10 та яка належить останній .

Оглянувши приміщення квартири, ОСОБА_8 побачив в кімнатах певну кількість речей, що мають матеріальну цінність, а саме, холодильник, торгової марки «Indesit» LI 8 S1W та пральну машинку торгової марки «Indesit» S2SE, належні ОСОБА_10 , після чого у останнього виник єдиний раптовий умисел спрямований на скоєння крадіжки вказаних речей на протязі декількох днів.

13.05.2025 року ОСОБА_8 у денний час, реалізуючи свій єдиний злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного особистого збагачення за рахунок чужого майна, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, та його незаконні дії ні для кого очевидними не стануть, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, перебуваючи в приміщенні квартири викрав пральну машинку торгової марки «Indesit» S2SE, вартістю 4000 гривень, яку за допомогою ОСОБА_14 , який не був обізнаний щодо протиправних дій ОСОБА_8 , винесли з приміщення квартири на вулицю, після чого ОСОБА_8 розпорядився викраденим майном на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_10 матеріальний збиток .

14.05.2025 року ОСОБА_8 у денний час доби, точний час не встановлено, продовжуючи реалізацію свого єдиного злочинного наміру, спрямованого на таємне викрадення майна, належного ОСОБА_10 , діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного особистого збагачення за рахунок чужого майна, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, та його незаконні дії ні для кого очевидними не стануть, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, знов прийшов до приміщення квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_5 , відкривши вхідні двері ключами, які викрав за вказаних раніше обставин, де таємно заволодів холодильником торгової марки «Indesit» LI 8 S1W вартістю 5496,67 гривень, власником якого є ОСОБА_10 , та за допомогою ОСОБА_14 , який не був обізнаний щодо протиправних дій ОСОБА_8 , винесли з приміщення квартири, спустили на вулицю, та погрузили його до транспортного засобу.

Після цього ОСОБА_8 не бажаючи бути викритим на місці вчинення кримінального правопорушення, покинув місце вчинення злочину із викраденим майном, розпорядившись ним у подальшому на власний розсуд.

Таким чином своїми умисними злочинним діями ОСОБА_8 спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 9496,67 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду першої інстанції змінити, визначивши остаточне покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі. В обґрунтування доводів зазначив, що суд першої інстанції, призначивши покарання за кожне кримінальне правопорушення, помилково визначив покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі, у зв`язку з чим, було невірно призначено остаточне покарання за ч.4 ст.70 КК України.

У судове засідання Харківського апеляційного суду від 25 лютого 2026 року захисник ОСОБА_7 не з`явився, у зв`язку із технічною неможливістю приймати участь у режимі відеоконференції за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку «ВКЗ» з використанням власних технічних засобів, приймав участь у судовому засіданні шляхом телефонного зв`язку, проти чого не заперечували учасники кримінального провадження.

Заслухавши доповідь головуючого судді, вислухавши доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого, а також прокурора, який не заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо фактичних обставин справи у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.361, ч.2 ст.361, ч.4 ст.185 КК України, які в суді першої інстанції сторонами не заперечувались і відносно яких, відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України, докази не досліджувались, колегія суддів, на підставі ч.2 ст. 394 та ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд діяв з дотриманням вимог статей 50 та 65 КК України, а саме суд першої інстанції врахував ступень тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.361, ч.2 ст.362, ч.4 ст.185 КК України, конкретні обставини вчинення цих кримінальних правопорушень, а також відомості про особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює, раніше неодноразово судимий.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.66 КК України, суд визнав щире каяття у скоєному.

Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України, судом першої інстанції не встановлено.

Суд першої інстанції, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України, обираючи міру покарання, передбачену санкціями закону, за яким визнав ОСОБА_8 винним, вважав за необхідне призначити останньому покарання пов`язане з ізоляцією від суспільства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам закону, за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для його виправлення, справедливим і таким, що не суперечить положенням закону України про кримінальну відповідальність.

Разом з цим, перевіряючи доводи обвинуваченого в межах апеляційної скарги сторони захисту щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів зазначає наступне.

Так, статтею 70 КК України визначено порядок призначення покарання за сукупністю злочинів, зокрема, частиною першою цієї норми закону встановлено, що при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Згідно з ч.4 ст.70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.

Тобто, вказаними нормами Закону передбачено механізм визначення покарання при сукупності кримінальних правопорушень, на основі одного з трьох принципів: поглинення менш суворого покарання більш суворим; повного складання призначених покарань; часткового складання призначених покарань.

Суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , правильно визначив покарання за правилами ч.1 ст.70 КК України та остаточного покарання за ч.4 ст.70 КК України.

Разом з цим, призначаючи покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покарання, суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців, чим фактично застосував принцип часткового складання покарань, та призначив більш суворе покарання, що, у свою чергу, призвело до неправильного визначення остаточно покарання за правилами ч.4 ст.70 КК України.

Отже, колегією суддів встановлено неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, що свідчить про обґрунтованість апеляційних доводів обвинуваченого в цій частині та є підставою для зміни вироку та пом`якшення обвинуваченому покарання, що чітко передбачено п.4 ч.1 ст.409 КПК України та п.2 ч.1 ст.413 КПК України.

Згідно з п.4 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, відповідно до п.2 ч.1 ст.413 КПК України, є застосування судом закону, який не підлягає застосуванню.

У пункті 4 ч.1 ст.408 КПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції змінює вирок, якщо це не погіршує становище обвинуваченого.

Колегія суддів вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, на підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за ч.4 ст.185 КК України, визначивши покарання у виді позбавлення волі.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо застосування принципу часткового складання покарань при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 остаточного покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України, а саме часткового приєднання до призначеного покарання за цим вироком покарання, призначеного за вироком Салтівського районного суду м.Харкова від 25 червня 2025 року у виді 6 місяців позбавлення волі.

Саме таке покарання буде сприяти меті покарання, яка визначена ч.2 ст.65, ч.2 ст.50 КК України, тобто буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного, колегія суддів, з урахуванням апеляційної вимоги сторони захисту, вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що не є погіршенням становища обвинуваченого ОСОБА_8 .

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування вироку, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Салтівського районного суду м.Харкова від 29 жовтня 2025 року стосовно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженим до покарання:

- за ч.1 ст.361 КК України до 1 (одного) року обмеження волі;

- за ч.2 ст.361 КК України до 2 (двох) років обмеження волі;

- за ч.4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70, ст.72 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, до призначеного покарання за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Салтівського районного суду м.Харкова від 25 червня 2025 року у виді 6 (шести) місяців позбавлення волі, та остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

В решті вирок Салтівського районного суду м.Харкова від 29 жовтня 2025 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий -

Судді :