ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/678/26 Справа № 234/6876/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року м. Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі кримінальне провадження № 0000560 від 24.02.2020 року за апеляційними скаргами прокурора Краматорської окружної прокуратури ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Індустріального районного суду міста Дніпра від 12 серпня 2025 року, яким

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Лисьва Пермської обл. рф, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого,такого, що має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,раніше судимого, останній раз вироком Дружківського міського суду Донецької області від 13 квітня 2021 року за ч. 2 ст. 185 КК України, ст. 70 ч. 4 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнився 30.12.2021 року умовно-достроково, невідбутне покарання 2 місяці 6 днів

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі.

У відповідності до ст. 70 ч. 4 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначеним покаранням, поглинуто покарання, призначене вироком Дружківського міського суду Донецької області від 13 квітня 2021 року за ч. 2 ст. 185 КК України, ст. 70 ч. 4 КК України. Остаточно визначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

У строк покарання, остаточного призначеного за сукупності злочинів, зарахувано покарання відбуте повністю за попереднім вироком Дружківського міського суду Донецької області від 13 квітня 2021 року за ч. 2 ст. 185 КК України , ст. 70 ч. 4 КК України у виді 2 років позбавлення волі.

Вирішено питання про судові витрати, -

в с т а н о в и л а :

вироком Індустріального районного суду міста Дніпра від 12 серпня 2025 року ОСОБА_8 визнано винним, в тому, що він 06.02.2020 року приблизно о 00 годин 00 хвилин ОСОБА_9 та Особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження у зв`язку з її розшуком, знаходилися за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_9 запропонував Особі, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження у зв`язку з її розшуком, вчинити таємне викрадення чужого майна з гаражу, який знаходиться у дворі б. N? 4 по вул. Квітковій м. Краматорськ, та належіть ОСОБА_10 .

На пропозицію ОСОБА_8 , Особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження у зв`язку з її розшуком, відповів добровільною згодою. Тим самим, ОСОБА_9 та Особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження у зв`язку з її розшуком, вступили в злочинну змову.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднаний з проникненням у інше приміщення, 06.02.2020 року о 01 годині 00 хвилин, ОСОБА_9 та Особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження у зв`язка з її розшуком, на автомобілі «Opel Vektra В» д/н НОМЕР_1 , за кермом якого був ОСОБА_9 , приїхали за адресою: АДРЕСА_4 , після чого ОСОБА_8 та Особа відносно якої матеріали виділені в окреме провадження у зв`язка уз розшуком розподілили злочинні ролі, а саме: ОСОБА_9 за допомогою лому, який знаходився у багажнику вищевказаного автомобілю повинен зламати замок гаражу та винести викрадене майно на вулицю, а Особа відносно якої матеріали виділені в окреме провадження у зв`язка уз розшуком при цьому повинен знаходитися неподалік та спостерігати за тим, щоб їх злочинні дії залишилися непомітними.

Продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднане із проникненням у інше приміщення, скоєне повторно, ОСОБА_9 06.02.2020 року приблизно о 01 годині 15 хвилин діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, та будучи впевненим, що Особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження у зв`язку з її розшуком, контролює обстановку, тому їх злочинні дії будуть не поміченими, за допомогою лому зламав навісний замок воріт гаражу, який розташований у дворі будинку N? 4 по вул. Квітковій м. Краматорськ, звідки таємно, умисно, повторно, з корисливих мотивів викрав наступне майно: двигун асинхронний типу «ФБХ71А2ШУХЛ4» вартістю 1050 гривень; радіатор водяного опалення металевий (алюмінієвий) з написом «LAWA» у кількості 1 секція вартістю 68 гривень; радіатор водяного опалення металевий (алюмінієвий) з написом «Tianrun» моделі «POLO» у кількості 1 секція вартістю 62 гривень; радіатор водяного опалення металевий (алюмінієвий) з написом «Tianrun» моделі «POLO» у кількості 8 секцій загальною вартістю 661 гривні 36 копійок. Насос торгової марки «Sprut» моделі «4SQGD 1,2-50-0,37» вартістю 916 гривень 67 копійок.

Після чого ОСОБА_9 із Особою, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження у зв`язку з її розшуком, діючи умисно, повторно, за попередньою змовою групою осіб, скоївши крадіжку чужого майна, поєднане із проникненням у інше приміщення, розпорядилися майном ОСОБА_10 на власний розсуд, чим завдали матеріальної шкоди останньому на загальну суму 2758 гривень 03 копійки.

Із вказаним судовим рішенням не погодився прокурор Краматорської окружної прокуратури ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 та подали апеляційні скарги.

Прокурор Краматорської окружної прокуратури ОСОБА_7 в апеляційний скарзі просить вирок суду змінити в частині зарахування частково відбутого покарання. Зарахувати ОСОБА_8 в строк остаточного покарання, призначеного за даним вироком, частково відбуте покарання за вироком Дружківського міського суду Донецької області від 13.04.2021 року з 28 лютого 2020 року по 30 грудня 2021 року.

На обґрунтування своїх вимог вказує, що суд при призначені покарання вірно застосував норми ч. 4 ст. 70 КК України, але неправильно зарахував розмір відбутого обвинуваченим покарання в строк призначеного остаточного покарання.

Зауважує, що ОСОБА_8 фактично відбував покарання в період з 28.02.2020 року по 30.12.2021 року, і саме цей строк підлягає зарахуванню при призначені покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК України, в даному кримінальному провадженні. При цьому суд зарахував повністю відбуте покарання у виді 2 років позбавлення волі.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на рік. Покласти обв`язки відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

На обґрунтування своїх вимог вказує, що, призначаючи покарання, суд не дотримався загальних засад передбачених ст.ст. 65/75 КК України, неповною мірою врахував особу винного та конкретні обставини справи і обрав засудженому покарання, яке не можна визнати справедливим у наслідок суворості.

Вказує, що суд не встановив інші пом`якшуючі покарання обставини, окрім щирого каяття, зокрема: на утриманні ОСОБА_8 перебуває малолітня дитина 2016 року народження, за яку він самостійно несе матеріальну відповідальність, у зв`язку із чим має тяжке матеріальне становище. Не враховано факт працевлаштування обвинуваченого, крім того ОСОБА_8 готовий відшкодувати матеріальну шкоду,вчинену кримінального правопорушення.

ОСОБА_8 до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду кримінального провадження повідомлений належним чином, про причини не явки суд не повідомив, клопотань не надходило.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.

У зв`язку із тим, що в апеляційних скаргах не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого ОСОБА_8 , його явка не є обов`язковою, а тому колегія суддів вважає за можливе судове засідання проводити за відсутності обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту та зазначив, що призначене покарання є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 , при цьому підтримав апеляційну скаргу прокурора Краматорської окружної прокуратури ОСОБА_7 та просив вирок суду змінити, перевіривши доводи апеляційних скарг та дослідивши наявні матеріали кримінального провадження, суд апеляційної інстанції дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

З оскаржуваного вироку слідує, що суд розглянув обвинувальний акт відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України без дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано правильність розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, відсутність сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

В апеляційних скаргах прокурора та обвинуваченого не оспорюються фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, встановленого судом першої інстанції, доведеність вини ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення та кваліфікація кримінального правопорушення.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 404 КПК України, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів переглядає вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання ОСОБА_8 .

Так, відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Як зазначив Конституційний суд України у Рішенні від 02.11.2004 року № 15-рп/2004, покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю, обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до положень ст. ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Зазначені вище вимоги судом першої інстанції враховані та дотримано принципи призначення покарання.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував вимоги ст. ст. 50, 65, 103 КК України, при цьому враховано характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше судимий, характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції при вирішені питання щодо виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 обґрунтовано врахував, що він є раніше судимою особою за аналогічне умисне, корисне кримінальне правопорушення проти власності, що свідчить про його схильність до вчинення протиправних діянь та неможливість адаптуватись у суспільстві без застосування реального покарання.

Перевіряючи доводи сторони захисту щодо суворості та необґрунтованості призначення реального виду покарання, колегія суддів зазначає, що всі обставини, на які посилається обвинувачений, в тому числі перебування на утриманні дитини, враховані судом першої інстанції. При цьому апеляційний суд звертає увагу, що наявність неповнолітньої дитини у обвинуваченого, не слугувало стримуючим фактором до вчинення злочину.

Посилання обвинуваченого щодо наміру відшкодувати шкоду спричинену вчиненням злочину не є релевантним в даному випадку, оскільки матеріали кримінального провадження не містять даних про спробу такого відшкодування та вибачення перед потерпілим ОСОБА_10 .

Апеляційний суд зауважує, що при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати не тільки дані про особу обвинуваченого, сукупність обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, а й особливості вчинення конкретного кримінального правопорушення, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.

При перевірці доводів сторони захисту щодо можливості звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів звертає увагу не лише на характер умисного вчиненого кримінального правопорушення, а і дані про особу обвинуваченого, який проявляє схильність до вчинення злочинів проти власності, тобто демонструє систематичність та схильність до вчинення протиправних діянь, нехтуючи нормами соціальної поведінки. При цьому, враховуючи, що під час досудового розслідування та судового розгляду даного кримінального провадження, після звільнення його умовно-достроково 30.12.2021 року, ОСОБА_8 , не працевлаштувався, маючи на утриманні дитину, не має постійного джерела доходів, не займається суспільно корисною працею, що могло б слугувати стримуючим фактором до вчинення корисливих злочинів.

Отже, з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_8 його ставлення до вчиненого злочину, колегія суддів вважає, що на даному етапі його виправлення та попередження нових злочинів, можливе лише з урахуванням відбування реальної міри покарання, а тому підстав для застосування положень ст. 75 КК України, колегія суддів не вбачає.

Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18).

В даному випадку, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, характеру вчиненого умисного кримінального правопорушення, будучи раніше судимим за тотожне кримінальне правопорушення, інших даних про особу обвинуваченого, обставин, які пом`якшують покарання, відсутність даних, що обтяжують покарання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі в мінімальній межі санкції відповідної статті кримінального закону України, яке слід відбувати реально, та вважає, що таке покарання буде достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого та сприятиме запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність та вмотивованість рішення суду першої інстанції при призначенні обвинуваченому основного покарання в апеляційній скарзі не наведено.

Водночас, доводи апеляційної скарги прокурора в частині неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, є слушними.

Так, ОСОБА_8 раніше судимий вироком Дружківського міського суду Донецької області від 13 квітня 2021 року за ч. 2 ст. 185 КК України, ст. 70 ч. 4 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнився 30.12.2021 року умовно-достроково, невідбутне покарання 2 місяці 6 днів.

Кримінальне правопорушення за оскаржуваним вироком ОСОБА_8 вчинив до ухвалення вищенаведеного попереднього вироку - 06.02.2020 році, а тому остаточне покарання вірно призначено місцевим судом за сукупністю кримінальних правопорушень, відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України.

Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України у цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Отже, при зарахування покарання за наведеними вимогами суду насамперед необхідно встановити, чи відбув обвинувачений покарання за попереднім вироком, повністю, або частково.

В даному випадку, ОСОБА_8 звільнений умовно-достроково, тобто звільнений від відбування призначеного покарання, невідбутий строк кого складає 2 місяці 6 днів. Отже, ОСОБА_8 призначене покарання за попереднім вироком повністю не відбув. При цьому, суд першої інстанції при призначені остаточного покарання ухвалив про зарахування покарання відбутого повністю за попереднім вироком Дружківського міського суду Донецької області від 13 квітня 2021 року у виді 2 років позбавлення волі.

Відтак ОСОБА_8 відбув частину покарання за попереднім вироком Дружківського міського суду Донецької області від 13 квітня 2021 року з 28.02.2020 року до 30.12.2021 року, тому саме цей строк підлягає зарахуванню на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.

Беручи до уваги наведені вище норми закону, суд першої інстанції, при визначенні ОСОБА_8 остаточного покарання, мав зарахувати у призначене покарання період частково відбутого покарання за вироком Дружківського міського суду Донецької області від 13 квітня 2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі: п. 4) в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Як визначає ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: п. 4) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення, апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції змінити в частині призначення покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404-405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Краматорської окружної прокуратури ОСОБА_7 , задовольнити.

Вирок Індустріального районного суду міста Дніпра від 12 серпня 2025 року стосовно ОСОБА_8 , визнаного винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, змінити в частині зарахування покарання.

Вважати засудженим ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Дружківського міського суду Донецької області від 13 квітня 2021 року, більш суворим покаранням, призначеним даним вироком, вважати засудженим до остаточного покарання у виді 3 років позбавлення волі.

У строк покарання, остаточного призначеного за сукупності злочинів, зарахувати покарання частково відбуте за попереднім вироком Дружківського міського суду Донецької області від 13 квітня 2021 року, з 28 лютого 2020 року по 30 грудня 2021 року.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: