Справа № 472/1/26
Провадження №1-кс/472/13/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2026 року с-ще Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши заяву захисника ОСОБА_5 про відвід судді ОСОБА_6 від розгляду кримінального провадження, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000859 від 05.11.2025 року, по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121 КК України, суд

ВСТАНОВИВ:

05 січня 2026 року до Веселинівського районного суду Миколаївської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000859 від 05.11.2025 року, по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121 КК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу між суддями від 05.01.2026 року дане кримінальне провадження передано на розгляд судді ОСОБА_6

02 березня 2026 року до суду від захисника ОСОБА_5 надійшла заява про відвід судді ОСОБА_6 від розгляду кримінального провадження, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000859 від 05.11.2025 року, по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121 КК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу між суддями від 02.03.2026 року заява про відвід судді передано на розгляд судді ОСОБА_1 .

В заяві про відвід судді захисник ОСОБА_5 зазначив, що підготовче засідання по справі 08.01.2026 тривало з 11:59:44 години по 16:32:32 годину, тобто 4 години 33 хвилини. Наступного судового засідання 02.02.2026 у час 14:01:06 головуючий суддя ОСОБА_6 оголосила клопотання захисника ОСОБА_5 про участь у судових засіданнях у режимі відео конференції із застосуванням власних технічних засобів, при цьому умисно пропустила, клопотання про проведення всіх подальших судових засідань в режимі відео конференції у зв`язку із тим, що робочий кабінет адвоката знаходиться у м. Вознесенську, що до с. Веселинове до м. Вознесенська значна відстань, логістика, тобто рух приміського транспорту ускладнений, дорожнє покриття, в разі використання власного транспорту, дуже погане з великими, майже суцільними ямами та вибоїнами, крім того, Центр з БПД заздалегідь коштів на користування власним транспортом та на білети на користування громадським транспортом не надає, тому у захисника немає можливості прибувати особисто до залу судових засідань. Отже, участь у судовому розгляді захисника ОСОБА_7 є його правом та є достатньо причин для його участі у судових засіданнях в режимі відео конференції, вважає таке ставлення головуючої судді ОСОБА_6 до нього є упередженим.

Проте суд зазначає, що норми ст. 336 КПК України не містять імперативних приписів для проведення судового засідання в режимі відеоконференції у зазначених в ній випадках. Прийняття рішення про проведення процесуальних діи? у режимі відеоконференціі? під час судового провадження віднесено до дискреційних повноважень суду (ухвала АП ВАКС від 5 липня 2024 року у справі №991/4436/24) та, відповідно, слідчого судді у судових засіданнях під час досудового розслідування.

Під час судового засідання 13.02.2026 року о 13:28:14 прокурором до суду надана постанова про зміну групи прокурорів та відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України вказана постанова прокурора у кримінальному провадженні є процесуальним рішенням. Тому, стороною захисту наголошено суду, що у відповідності до вимог ст. 290 КПК України дана постанова стороні захисту відкрита не була у відповідності до вимог ч. 2 ст. 290 КПК України, тому на підставі вимог ч. 12 ст. 290 КПК України суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази. Однак, не зважаючи на заперечення сторони захисту, о 13:31:45 годині головуюча суддя ОСОБА_6 прийняла рішення приєднати дану постанову до матеріалів справи.

Суд зазначає, що у відповідності до вимог ч. 2 ст. 342 КПК України саме секретар судового засідання доповідає суду, хто з учасників кримінального провадження, інших осіб, за клопотанням або скаргою яких у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюється судове провадження, а також хто з викликаних та повідомлених судом осіб прибув у судове засідання та хто бере участь у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, встановлює їх особи, перевіряє повноваження захисників і представників, з`ясовує, чи вручено судові виклики та повідомлення тим, хто не прибув, і повідомляє причини їх неприбуття, якщо вони відомі.

При цьому, згідно зі ст. 37 КПК України прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів.

Також, статтею 317 КПК України визначено, що документи, інші матеріали, надані суду під час судового провадження його учасниками, судові рішення та інші документи і матеріали, що мають значення для цього кримінального провадження, долучаються до обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності і є матеріалами кримінального провадження (кримінальною справою). Після призначення справи до судового розгляду головуючий повинен забезпечити учасникам судового провадження можливість ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, якщо вони про це заявлять клопотання. Під час ознайомлення учасники судового провадження мають право робити з матеріалів необхідні виписки та копії.

З огляду на вказане, враховуючи також відсутність клопотання сторони захисту про ознайомлення з відповідною постановою прокурора, суд виснує про відсутність порушень кримінального процесуального законодавства від час перевірки судом повноважень прокурора щодо його участі у цьому кримінальному провадженні під час судового розгляду.

Крім того, на переконання суду постанова про зміну (визначення) групи прокурорів не є доказом у справі в розуміні ст. ст. 84, 91, 99 КПК України, як на те зазначає захисник.

Також захисником у заяві зазначено, що йому не зрозуміло, чому клопотання прокурора про зміну порядку дослідження доказів суд задовольняє, а клопотання обвинуваченого та його захисника (сторони захисту) безпричинно залишає без задоволення. Чи не є це дійсним проявом явного упередженого ставлення до сторони захисту з боку головуючої судді.

Крім того, він звертався до суду з клопотанням про технічну перерву хоча б на 10 хвилин, оскільки судове засідання почалося в той час, коли в періоди планових аварійних відключень електропостачання робоче місце адвоката було знеструмлене, тому він скористувався власним технічним засобом бензиновим генератором. Це явний прояв неповаги до учасника судового процесу та явно упереджене ставлення до нього, оскільки цього судового засідання суд робив перерви декілька разів, навіть з причини уточнення суддею положень Кримінального процесуального кодексу України щодо можливої відмови потерпілого від дачі свідчень.

Також, захисник у заяві про відвід судді вказав, що у порушення вимог ч. 2 ст. 349 КПК України обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені. Тому, враховуючи вимоги ч. 6 ст. 9 КПК України, де вказано, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження. Відповідно до вимог ст. 350 КПК України клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 369 КПК України судове рішення, у якому слідчий суддя, суд вирішує інші питання, викладається у формі ухвали. Таким чином, не з`ясувавши думки учасників судового провадження про зміну порядку дослідження доказів, не прийнявши рішення у вигляді ухвали, головуюча суддя сама порушила порядок дослідження доказів та розпочала допит потерпілого ОСОБА_8 , який від дачі свідчень категорично відмовився, та Кримінальним процесуальним Кодексом України не передбачено те, що потерпілий має право у будь-який момент передумати та погодитись надавати покази, тим більше, що до цього він заявив, що був у стані сп`яніння та нічого не пам`ятає, тобто все, що він повідомив пізніше, носить характер дачі завідомо неправдивих свідчень.

Крім того, судове засідання по справі 13.02.2026 тривало з 11:14:52 години по 16:11:10 годину, тобто на протязі 5 годин. В цей проміжок часу захисник ОСОБА_5 неодноразово просив головуючу суддю зробити перерву, вказував, що судовий розгляд триває досить довго, а за станом здоров`я він не може так довго перебувати сидячи в одній позі на судовому засіданні, однак, головуюча суддя ОСОБА_6 навмисно та упереджено відмовляла у задоволені вказаного клопотання. Після такого знущання він вимушений був на протязі тижня проходити лікування, а потім відчував сильні болі від тривалого сидіння в зв`язку із неврологічним захворюванням, яке стало підставою для його звільнення з попереднього місця роботи.

Просить суд прийняти відвід судді Веселинівського районного суду Миколаївської області ОСОБА_6 від судового розгляду справи №472/1/26, у зв`язку із обґрунтованими сумнівами у її неупередженості та призначити інший склад суду для розгляду даної справи.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні заяву про відвід судді підтримав та просить її задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_4 повністю підтримав заяву захисника ОСОБА_5 про відвід судді ОСОБА_6 .. В судовому засіданні додатково зазначив, що суддя ОСОБА_6 і раніше, будучи головуючим суддею під час розгляду інших кримінальних проваджень, мала негативне ставлення до нього та завжди відмовляла в його клопотаннях про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначив, що заява не підлягає задоволення, оскільки вона не вбачає упередженого ставлення головуючого судді до сторони захисту.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, дізнавач, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження. Заяви про відвід під час досудового розслідування подаються одразу після встановлення підстав для такого відводу. Заяви про відвід під час судового провадження подаються до початку судового розгляду. Подання заяви про відвід після початку судового розгляду допускається лише у випадках, якщо підстава для відводу стала відома після початку судового розгляду. Відвід повинен бути вмотивованим.

Надаючи оцінку доводам заяви про відвід, суд ураховує, що перелік обставин, які виключають участь судді у кримінальному провадженні, наводиться у ч. 1 ст. 75 КПК України.

За наявності вказаних підстав суддя зобов`язаний заявити самовідвід. За цими ж підставами йому може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Заяви про відвід під час судового провадження подаються до початку судового розгляду. Подання заяви про відвід після початку судового розгляду допускається лише у випадках, якщо підстава для відводу стала відома після початку судового розгляду. Відвід повинен бути вмотивованим.

Згідно з ст.ст. 126, 129 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України. Вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється. Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

За приписами ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до загальновідомої практики Європейського Суду з прав людини існування безсторонності суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (і) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Висловлення недовіри суду є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи, однак підстави для цього повинні бути реальними і підтвердженні відповідними доказами та даними, а не бути припущеннями.

Вказані у заяві обставини захисником ОСОБА_5 не можуть витлумачуватися в обґрунтування упередженості чи бути підставами для відводу судді від судового розгляду кримінального провадження, а є надуманими, не передбачені ст. 75 КПК, та не містять конкретних відомостей, що вказують на необ`єктивність чи упередженість судді.

Суд зазначає, що не є підставами для відводу заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджені належними і допустимими доказами.

Також, ураховуючи наведені у заяві обставини, заявлений відвід не містить належних даних, які б свідчили про наявність підстав для відводу судді ОСОБА_6 передбачених КПК України та зводиться до незгоди із прийнятими суддею процесуальними рішеннями, зокрема про відмову у задоволенні клопотань сторони захисту, заявлених під час судового розгляду кримінального провадження, таких як оголошення перерви в судовому засіданні, зміни порядку дослідження доказів, заперечення щодо долучення до матеріалів справи відповідних документів. Проте, такі обставини жодним чином не свідчать про наявність сумніву в об`єктивності, неупередженості чи безсторонності судді, який є головуючим у справі.

Так, відповідно до ст. 321 КПК України головуючий у судовому засіданні керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності та порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками кримінального провадження їхніх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення з`ясування всіх обставин кримінального провадження, усуваючи з судового розгляду все, що не має значення для кримінального провадження.

Крім того, суд звертає увагу, що процесуальні рішення суду, їх зміст та форма, не можуть бути підставою для відводу судді. Незгода з рішеннями судді має здійснюватись у порядку, передбаченому чинним процесуальним законодавством України, яким передбачено процедуру оскарження будь-яких процесуальних рішень судді окремо або разом з кінцевим процесуальним рішенням по кримінальному провадженню з наведенням мотивів такої незгоди, а заперечення на ухвалу суду, що не підлягає оскарженню, можна включити до апеляційної скарги на рішення суду за наслідками розгляду справи.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом в ухвалі від 06 березня 2024 року (cправа № 907/860/17). В ухвалі від 18 грудня 2018 року у справі №910/2968/18 Верховний Суд визнав відвід завідомо безпідставним, оскільки вказаний відвід по суті «є висловленням незгоди з процесуальним рішенням Верховного Суду після того, як суд мотивував таке рішення».

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 «Про незалежність судової влади» від 13 червня 2007 року, процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з прийнятими судом процесуальними рішеннями не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення. Тобто оцінка щодо наявності чи відсутності процесуальних порушень при розгляді кримінального провадження надається судами вищих інстанцій при перегляді судових рішень, а тому суддя при вирішенні питання відводу не вправі оцінювати мотиви, з яких виходив суд при вчинені процесуальних дій чи прийнятті процесуальних рішень.

Відтак, вчинення чи не вчинення певних процесуальних дій, прийняття того чи іншого рішення з приводу заявлених клопотань не може свідчити про упередженість чи безсторонність судді, оскільки вирішення зазначених питань процесуально віднесено до компетенції суду.

Суд також зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Отже, на переконання суду, доводи заявника захисника ОСОБА_5 щодо існування будь-яких переконливих обставин, що викликають обґрунтовані сумніви в неупередженості судді ОСОБА_6 , відсутні, тому у задоволенні заяви про відвід на підставі п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 75, 80, 81, 82, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви захисника ОСОБА_5 про відвід судді ОСОБА_6 від розгляду кримінального провадження, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000859 від 05.11.2025 року, по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121 КК України- відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Веселинівського районного суду

Миколаївської області ОСОБА_1