У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000638 від 20.05.2025 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 серпня 2025 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Єреван, Республіка Вірменія, громадянина України, із вищою освітою, не одруженого, який має на утриманні малолітню дитину 2020 року народження, працюючого в "Uklon" водієм таксі, зареєстрованого та фактично проживаючого: за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_6

захисник ОСОБА_5

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити в частині призначення покарання та звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Ухвалено строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

Ухвалено відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, строк попереднього ув`язнення зарахувати до строку відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати на проведення: - судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19/115-25/9211-БД від 19.06.2025 року у сумі 10763,84 грн. (десять тисяч сімсот шістдесят три гривні вісімдесят чотири копійки); - судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19/115-25/9206-БД від 19.06.2025 року у сумі 10763,84 грн. (десять тисяч сімсот шістдесят три гривні вісімдесят чотири копійки); - судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19/115-25/9237-БД від 23.06.2025 року у сумі 27 321,98 грн. (двадцять сім тисяч триста двадцять одна гривня дев`яносто вісім копійок.). Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник не погоджується із вироком суду в частині призначеного покарання. Вважає, що існують всі підстави застосування до ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України. Зауважує, що ОСОБА_6 повністю визнав себе винним, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував потерпілому матеріальну та моральну шкоду.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що 20.05.2025 року приблизно о 14 годині 40 хвилин, більш точний час встановити не виявилось можливим, ОСОБА_6 вийшов із ресторану «Зерно», що розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. Спаська, 43 та біля припаркованого транспортного засобу КІА SPORTAGE, д.н.з. НОМЕР_1 , що розміщувався на проїзній частині та який знаходиться у користуванні останнього, помітив раніше незнайомого йому чоловіка - потерпілого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який вдарив по колесу ногою вищевказаний автомобіль. Перебуваючи у вказаному місці приблизно о 14 годині 40 хвилин, у ОСОБА_6 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, ОСОБА_6 дістав із карману кофти предмет, ззовні схожий на ніж та тримаючи його у правій руці наніс ОСОБА_8 один удар в область черевної порожнини, чим спричинив останньому, тілесне ушкодження у вигляді сліпого проникаючого колото-різаного поранення черевної порожнини з пошкодженням прямого м`язу справа, з наскрізним пораненням тонкої кишки, її брижі, які ускладнились внутрішньочеревною кровотечею. По ступеню тяжкості дані тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент його заподіяння та визнає його винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, на підтримку вимог апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Згідно вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Відповідно до положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

На думку колегії суддів, вказані вимоги судом першої інстанції виконанні не в повному обсязі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 409 КПК України підставою скасування судового рішення є неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Статтею 374 КПК України визначено, що у мотивувальній частині обвинувального вироку, у разі визнання особи винуватою зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання.

Зазначених вимог кримінального процесуального закону під час судового розгляду і ухваленні вироку щодо ОСОБА_6 суд першої інстанції не дотримався, що відповідно до положень п.3 ч.1 ст.409 КПК України, тягне за собою скасування вироку.

Як зазначено у вироку ОСОБА_9 20.05.2025 року приблизно о 14 годині 40 хвилин, більш точний час встановити не виявилось можливим, вийшов із ресторану «Зерно», що розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. Спаська, 43 та біля припаркованого транспортного засобу КІА SPORTAGE, д.н.з. НОМЕР_1 , що розміщувався на проїзній частині та який знаходиться у користуванні останнього, помітив раніше незнайомого йому чоловіка - потерпілого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який вдарив по колесу ногою вищевказаний автомобіль. Перебуваючи у вказаному місці приблизно о 14 годині 40 хвилин, у ОСОБА_6 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 . Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, ОСОБА_6 дістав із карману кофти предмет, ззовні схожий на ніж та тримаючи його у правій руці наніс ОСОБА_8 один удар в область черевної порожнини, чим спричинив останньому, тілесне ушкодження у вигляді сліпого проникаючого колото-різаного поранення черевної порожнини з пошкодженням прямого м`язу справа, з наскрізним пораненням тонкої кишки, її брижі, які ускладнились внутрішньочеревною кровотечою. По ступеню тяжкості дані тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

При встановленні фактичних обставин та формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним, суд першої інстанції допустив невиправдане спрощення, усупереч ст. 374 КПК України не дослідив судово-медичний висновок, яким визначено ступінь тяжкості тілесних ушкоджень відповідно до наказу МОЗ №6 від 17.01.1995р. та не послався на нього у вироку. Таким чином, суд не встановив та не зазначив у вироку обставин, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та які, незважаючи на розгляд кримінального провадження у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, мають бути обов`язково встановлені під час розгляду кримінального провадження судом та наведені в рішенні суду.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що правильне встановлення та відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист. Адже фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченому. Тому наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

З огляду на вищевказане, недотримання судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону щодо всебічного та повного дослідження всіх обставин кримінального провадження при розгляді кримінального провадження та ухвалення вироку щодо ОСОБА_6 , свідчить про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону. А тому вирок суду першої інстанції є таким що не відповідає вимогам ст. 370 КПК України і підлягає скасуванню, відповідно до положень ст. 409, 410, 412 КПК України, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні із застосуванням насильства тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, та настання тяжких наслідків для потерпілого, а також враховуючи що продовжують існувати ризики, які стали підставою для застосування запобіжного заходу до обвинуваченого, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне продовжити стосовно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Керуючись статтями 376, 405, 407, 409, 412, 415, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , - задовольнити частково.

Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 серпня 2025 року, стосовно ОСОБА_6 , скасувати.

Призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, продовжити на 60 днів до 21 травня 2026 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді