Справа № 405/1307/26
провадження № 1-кс/405/767/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2026 м. Кропивницький

Слідчий суддя Подільського районного суду міста Кропивницького ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , на незаконне затримання в порядку ст. 206 КПК України, -

встановив:

04.03.2026 до Подільського районного суду міста Кропивницького від адвоката ОСОБА_4 надійшла скарга на незаконне затримання ОСОБА_3 в порядку ст. 206 КПК України, у якій вона зазначає про те, що 02 березня 2026 року до неї звернулася ОСОБА_5 , що її чоловіка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , 02 березня 2026 року було незаконно затримано працівниками поліції та працівниками ТЦК та СП. В подальшому він був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де його без жодних правових підстав утримувався до 02 березня 2026 року. Згодом останнього було переведено до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що знаходиться за адресою : АДРЕСА_3 . На даний час відсутні будь які підстави незаконно утримувати ОСОБА_3 на території ІНФОРМАЦІЯ_4 . Звертаємо увагу суду, що на даний час, ОСОБА_3 має ряд хронічних захворювань, попередньою ВЛК був визнаний обмежено придатним до військової служби. На всі зауваження про наявність захворювань, працівники ТЦК та СП не надають можливості пройти повний медичний огляд лікарями-спеціалістами та тримають в умовах, що можуть завдати незворотної шкоди для здоров`я ОСОБА_3 . Крім того, зазначає, що відносно ОСОБА_3 не відкрито жодного адміністративного провадження та його не притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 210-1 КУпАП. ОСОБА_3 , не порушував та не порушує військово-облікове законодавство України. Більше того, ОСОБА_3 не отримував жодних повісток для прибуття до ТЦК та СП. Однак, з невідомих причин, ОСОБА_3 незаконно було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_5 , а згодом до ІНФОРМАЦІЯ_4 , де його незаконно утримують проти його волі до цього часу. З урахуванням вищезазначеного, вважають, що утримування ОСОБА_3 у ІНФОРМАЦІЯ_6 , за адресою: АДРЕСА_3 є протиправним та незаконним, оскільки відсутні будь-які правові підстави такого утримання, а дії працівників можна розцінювати як перевищення свої службових повноважень. Більше того, службові особи ТЦК та СП не є особами, яким надано право на здійснення утримання особи проти її волі. А працівники поліції, мають здійснювати захист громадян України у відповідності до Конституції України та ЗУ «Про національну поліцію», а не підтримувати незаконність дій органів ТЦК та СП, більше того, сприяти незаконним діям щодо утримання осіб в умовах ізоляції від суспільства.

Адвокат ОСОБА_4 стверджує, що як вже було зазначено вище, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без його волі та без наявності достатніх для цього підстав 02.03.2026 року був затриманий працівниками поліції та доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а згодом переведений до ІНФОРМАЦІЯ_3 , де його продовжують утримувати під вартою до цього часу. На даний час, він не порушував та не порушує військовий облік. ОСОБА_3 не було вручено жодної повістки щодо прибуття до ТЦК та СП за місцем його реєстрації для уточнення даних, проходження ВЛК чи з інших підстав. Він, не був призваний на військову службу під час мобілізації. Непогашені адміністративні стягнення за порушення військового обліку щодо ОСОБА_3 відсутні. Таким чином, вказана вище інформація свідчить про протиправність та безпідставність утримування ОСОБА_3 , проти його волі, у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Більше того, ОСОБА_3 є порядним громадянином, який дотримується законів України та має позитивну характеристику. Відсутність відстрочки у громадянина не дає підстав для затримання особи та тримання її під вартою. Вважає, що ОСОБА_3 , має бути негайно звільнений з-під варти. Крім того, відповідні дії ІНФОРМАЦІЯ_5 та ІНФОРМАЦІЯ_4 можуть розцінюватися як викрадення особи.

Ухвалою суду від 04 березня 2026 року зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_7 негайно доставити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до суду для з`ясування підстав позбавлення волі ОСОБА_3 . Вказану ухвалу направлено на електронну пошту установи та отримано її паперову копію безпосередньо 05 березня 2026 року.

Адвокат ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просила суд залишити без розгляду скаргу на незаконне затримання, оскільки на даний час ОСОБА_3 було звільнено з під варти (а.с. 26-27).

Представник ІНФОРМАЦІЯ_4 в судове засідання не з`явився, проте від начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 полковника ОСОБА_6 до суду надійшли письмові пояснення, з яких вбачається, що громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не перебуває в приміщенні чи розпорядженні ІНФОРМАЦІЯ_4 . Додатково додав, що ОСОБА_4 у своїй скарзі зазначає, що ОСОБА_3 1979 року народження, нібито не законно затриманий та його незаконно утримують. Однак такі твердження не відповідають дійсності, зважаючи на наступне. Працівниками Національної поліції України спільно з військовослужбовцями ТЦК та СП, під час перевірки документів громадянина ОСОБА_3 , встановили його особу та повідомили його про необхідність дотримання вимог законодавства щодо правил військового обліку. При цьому будь-яких дій, пов`язаних із його затриманням або примусовим доставленням до ТЦК та СП, не здійснювалося. Громадянину було запропоновано прибути самостійно до ІНФОРМАЦІЯ_4 з метою уточнення інформації щодо проходження ВЛК. Таким сином, дії працівників Національної поліції та представників ТЦК та СП були законними, обґрунтованими і спрямованими на забезпечення виконання громадянином ОСОБА_3 його військового обов`язку, а доводи скаржника щодо порушень його прав, виконання чи незаконного утримання є безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Звертають увагу суду, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки не є установою де примусово утримують громадян, проводять затримання, обшуки та допити, а тому скаргу на можливі протиправні дії з боку ІНФОРМАЦІЯ_8 вважають безпідставною. Громадянин ОСОБА_3 не є такою особою, що тримався під вартою, не є такою особою, що позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з під варти після внесення застави в установленому КПК України. ОСОБА_3 є військовозобов`язаним, що покладає на нього обов`язок дотримання правил військового обов`язку, законодавства про оборону мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Громадянин ОСОБА_3 є особою, яка підлягає призову на військову службу під час мобілізації (а.с.21-25).

Відповідно до ст. 107 ч. 4 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши скаргу та матеріали, долучені до скарги, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Згідно із ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікання встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Згідно із ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За змістом ч. 1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Згідно з частин 2-5 ст.206 КПК України якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. При цьому слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи. Водночас якщо до доставлення такої особи до слідчого судді прокурор, слідчий звернеться з клопотанням про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний забезпечити проведення у найкоротший строк розгляду цього клопотання. Незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе: 1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) не перевищення граничного строку тримання під вартою; 3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду.

Отже, ст.206 КПК України надає слідчому судді специфічні повноваження щодо перевірки наявності підстав позбавлення особи свободи (зокрема наявності судового рішення та ін.) та звільнення такої особи, якщо за результатами такої перевірки відповідних підстав не буде встановлено, або забезпечення проведення у найкоротший строк розгляду клопотання прокурора, слідчого про застосування запобіжного заходу.

Таким чином, наведені вище положення ст.206 КПК України мають на меті забезпечення процесуального механізму звільнення слідчим суддею будь-якої особи, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення, та застосовуються саме в таких випадках. При цьому вказаний механізм не включає процедур оскарження рішень, дій чи бездіяльності працівників правоохоронних органів, пов`язаних із затриманням особи в порядку, передбаченому ст.208 КПК України, post factum, оскільки відповідні заперечення особа може висловити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу та/або під час підготовчого судового засідання й судового розгляду кримінального провадження по суті.

Отже, законодавець чітко визначив, що постановлення слідчим суддею ухвали щодо негайного звільнення з-під варти особи, яка позбавлена свободи, здійснюється лише у тому разі, якщо отримані слідчим суддею відомості створять у нього обґрунтовану підозру про те, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.

За змістом частини 1 статті 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

З аналізу положень статті 26, 206 КПК України випливає, що оскаржувати дії на незаконне затримання є правом, а не обов`язком особи, яке використовується на її власний розсуд.

Відповідно до частини 6 статті 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу, в тому числі і принцип аналогії закону.

Оскільки діючим КПК України не передбачено можливості відкликання скарг після відкриття судом провадження у справі, також не врегульований порядок розгляду таких справ в разі подання заявником заяви про залишення скарги без розгляду, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати положення частини шостої статті 9 КПК України.

Враховуючи, що з наданих начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 полковника ОСОБА_7 надійшла відповідь, у якій зазначено, що громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не перебуває в приміщенні чи розпорядженні ІНФОРМАЦІЯ_4 . Тобто на момент розгляду скарги гр. ОСОБА_3 не перебуває у ІНФОРМАЦІЯ_9 , тобто в розумінні ст.208 КПК України не є затриманим, а тому, у слідчого судді відсутні підстави, визначені КПК України для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження у порядку ст. 206 КПК України.

Однак, слідчим суддею, береться до уваги той факт, що адвокатом надано до суду заяву, про залишення її скарги на незаконне затримання без розгляду, у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 «звільнили».

Оскільки представник заявника адвокат відмовилась від підтримання вимог, які викладені у скарзі на незаконне затримання від 02.03.2026, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_4 .

На підставі викладеного, керуючись вимогами статей 206, 369-372 КПК України, -

постановив:

у задоволенні скарги представника ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адвоката ОСОБА_4 , на незаконне затримання в порядку ст. 206 КПК України, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_8