печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , підозрюваного ОСОБА_3 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Печерського районного суду м. Києва скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на повідомлення про підозру ОСОБА_3 від 18.01.2025 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч. 1 ст. 366 КК України, у кримінальному провадженні № 0001423 від 29.08.2023,

УСТАНОВИВ:

Захисник ОСОБА_4 звернулася до слідчого судді зі скаргою, в порядку п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України, на повідомлення про підозру ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч. 1 ст. 366 КК України.

В обґрунтування доводів та вимог скарги особа, яка її подала вказує, що повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч. 1 ст. 366 КК України є незаконним та ґрунтується лише на припущеннях органу досудового розслідування, без достатніх доказів на підтвердження обставин інкримінованих діянь, що є порушенням процесуальних вимог, передбачених ст. 276 КПК України.

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_3 , його захисник адвокат ОСОБА_4 скаргу підтримали, просили задовольнити, посилаючись на обґрунтованість та доведеність підстав для скасування повідомлення про підозру.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 подав письмові заперечення та матеріали кримінального провадження, що підтверджують обґрунтованість підозри, заперечував щодо задоволення скарги, просив відмовити у задоволенні з огляду на те, що повідомлення про підозру відповідає вимогам, встановленим ч. 1 ст. 272 КПК України, порушень закону при його складанні не допущено. Крім того, посилався на зібрані під час досудового розслідування докази, якими обґрунтовується підозра, та на ухвалу Київського апеляційного суду від 16.10.2025, якою у задоволенні скарги захисника ОСОБА_4 на повідомлення про підозру ОСОБА_3 відмовлено.

Вивчивши скаргу, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0001423 від 29.08.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 332, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 366 КК України.

18.01.2025 виконувачем обов`язків Генерального прокурора ОСОБА_6 складено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень та на підставі постанови в.о. Генерального прокурора ОСОБА_6 про доручення здійснення процесуальних дій від 18.01.2025 прокурором першого відділу першого управління Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 . 18.01.2025 ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч. 1 ст. 366 КК України.

Згідно з положеннями пункту 10 частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскарженні повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Підозрою є обґрунтоване припущення слідчого та/або прокурора про вчинення особою кримінального правопорушення. Праву підозрюваного «знати, у вчинені якого кримінального правопорушення його підозрюють», що визначено пунктом 1 частини третьої статті 42 КПК України, кореспондує обов`язок сторони обвинувачення довести це до його відома, повідомити про наявність підозри та роз`яснити її зміст.

Повідомлення про підозру - один з найважливіших етапів стадії досудового розслідування, що становить систему процесуальних дій та рішень слідчого або прокурора, спрямованих на формування законної і обґрунтованої підозри за умови забезпечення особі, яка стала підозрюваним, можливості захищатись усіма дозволеними законом засобами і способами. Цим актом у кримінальному провадженні вперше формулюється та обґрунтовується підозра конкретної особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Викладена у письмовому повідомленні підозра є підґрунтям для виникнення системи кримінально-процесуальних відносин та реалізації засади змагальності у кримінальному провадженні, і у такий спосіб з`являються можливості для підозрюваного впливати на наступне формулювання обвинувачення.

Сформульована підозра встановлює межі, в рамках яких слідчий зможе найефективніше закінчити розслідування, а підозрюваний, його захисник та законний представник одержують можливість цілеспрямованіше реалізовувати функцію захисту. З моменту повідомлення особі про підозру слідчий, прокурор набувають щодо підозрюваного додаткових владних повноважень, а особа, яка отримала статус підозрюваного, набуває процесуальних прав та обов`язків, визначених статтею 42 КПК України.

Загальний порядок повідомлення про підозру передбачений главою 22 КПК України, яка має назву «Повідомлення про підозру» та складається з таких статей: «Випадки повідомлення про підозру» (стаття 276); «Зміст письмового повідомлення про підозру» (стаття 277); «Вручення письмового повідомлення про підозру» (стаття 278). Отже, саме така побудова глави дає підстави зробити висновок, що законодавець пов`язує процесуальну діяльність із повідомлення про підозру з сукупністю процесуальних дій слідчого та/або прокурора, зміст яких полягає у встановленні юридичних і фактичних підстав для повідомлення про підозру (стаття 276 КПК), складанні письмового процесуального документа (повідомлення про підозру) (стаття 277 КПК) та його врученні особі (стаття 278 КПК).

Предметом перевірки слідчим суддею в межах скарги сторони захисту на повідомлення про підозру є дотримання органом досудового розслідування процесуальних вимог, встановлених у статтях 276, 277, 278 КПК України, як щодо юридичних і фактичних підстав повідомлення про підозру, так і щодо процесуального порядку здійснення повідомлення про підозру.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (Влох проти Польщі п. 108).

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень частини п`ятої статті 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.

Згідно з повідомленням про підозру ОСОБА_3 підозрюється в організації незаконного переправляння осіб через державний кордон України, вчиненого щодо кількох осіб, повторно, з використанням службового становища, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, та у внесенні службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

У повідомленні про підозру зазначено, що ОСОБА_3 обрано по загальнодержавному багатомандатному округу № 14 та згідно із Законом України «Про вибори народних депутатів України». ОСОБА_3 обраний народним депутатом України від політичної партії «Всеукраїнське об`єднання "Батьківщина"» та є народним депутатом України IX скликання. ОСОБА_3 29.08.2019 склав присягу народного депутата України перед Верховною Радою України на вірність Україні, зобов`язався всіма своїми діями боронити суверенітет і незалежність України, дбати про благо Вітчизни і добробут Українського народу, присягнувши додержуватися Конституції України та законів України, виконувати свої обов`язки в інтересах усіх співвітчизників.

Того самого дня, 29.08.2019, ОСОБА_3 , скріпивши текст присяги особистим підписом, відповідно до вимог статті 2 Закону України «Про статус народного депутата України» як представник Українського народу у Верховній Раді України набув повноважень народного депутата України ІХ скликання, передбачених Конституцією України та законами України.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про статус народного депутата України» ніхто не має права обмежувати повноваження народного депутата, крім випадків, передбачених Конституцією України, цим та іншими законами України.

Повноваження народного депутата та його конституційні права і свободи не можуть бути обмежені в умовах воєнного чи надзвичайного стану в Україні або в окремих її місцевостях.

Держава гарантує народному депутату необхідні умови для ефективного здійснення ним депутатських повноважень. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, керівники підприємств, установ і організацій, незалежно від форм власності та їх підпорядкування, забезпечують умови для здійснення народним депутатом своїх повноважень у межах та в порядку, визначених Конституцією України, цим та іншими законами України, а громадські організації та політичні партії можуть сприяти йому в цьому.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності є обов`язком громадян України, які відбувають військову службу відповідно до закону.

Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Однією з причин встановлення передбачених статтею 33 Конституції України обмежень вільного залишення території України громадянами України чоловічої статі віком від 18 до 60 років є введення воєнного стану, а також оголошення і проведення загальної мобілізації на території України, оскільки захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України, які повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством (стаття 65 Конституції України, частина четверта статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», частина шоста статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 та Законом України від 24.02.2022 № 2102-ХІ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан строком на 30 днів, який неодноразово продовжувався Указами Президента України та триває до цього часу.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Крім того, у пункті 3 цього Указу зазначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені, зокрема статтею 33 Конституції України, тобто право кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 (у тому числі зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.2023 № 27) (далі - Правила), право перетинання державного кордону України військовозобов`язаним особам надано лише з окремих документально підтверджених підстав.

Ураховуючи викладене, виникли обмеження щодо вільного залишення території України громадянами України чоловічої статі віком від 18 до 60 років державного кордону України.

Повідомлення про підозру містить відомості про те, що у не встановлений досудовим розслідуванням спосіб та за не встановлених обставин не пізніше 14.07.2022 ОСОБА_7 і ОСОБА_8 звернулися до ОСОБА_3 з проханням посприяти у їх виїзді через державний кордон України; не пізніше 14.07.2022, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел спрямований на організацію всупереч Правил незаконного переправлення через державний кордон України ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , у яких не було законних підстав для виїзду за кордон; не пізніше 04.08.2022 ОСОБА_9 звернувся до ОСОБА_3 з проханням посприяти у його виїзді через державний кордон України; не пізніше 04.08.2022, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел спрямований на організацію всупереч Правил незаконного переправлення через державний кордон України ОСОБА_9 , у якого не було законних підстав для виїзду за кордон; не пізніше 04.08.2022 ОСОБА_10 звернувся до ОСОБА_3 з проханням посприяти у його виїзді через державний кордон України; не пізніше 04.08.2022, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел спрямований на організацію всупереч Правил незаконного переправлення через державний кордон України ОСОБА_10 , у якого не було законних підстав для виїзду за кордон; не пізніше 08.08.2022 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і ОСОБА_8 звернулися до ОСОБА_3 з проханням посприяти у їх виїзді через державний кордон України; не пізніше 08.08.2022, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел спрямований на організацію всупереч Правил незаконного переправлення через державний кордон України ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і ОСОБА_8 , у яких не було законних підстав для виїзду за кордон; не пізніше 08.08.2022 ОСОБА_13 звернувся до ОСОБА_3 з проханням посприяти у його виїзді через державний кордон України; не пізніше 08.08.2022, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел спрямований на організацію всупереч Правил незаконного переправлення через державний кордон України ОСОБА_13 , у якого не було законних підстав для виїзду за кордон; не пізніше 18.08.2022 ОСОБА_14 звернувся до ОСОБА_3 з проханням посприяти у його виїзді через державний кордон України; не пізніше 18.08.2022, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел спрямований на організацію всупереч Правил незаконного переправлення через державний кордон України ОСОБА_14 , у якого не було законних підстав для виїзду за кордон; не пізніше 26.09.2022 ОСОБА_15 звернувся до ОСОБА_3 з проханням посприяти у його виїзді через державний кордон України; не пізніше 26.09.2022, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел спрямований на організацію всупереч Правил незаконного переправлення через державний кордон України ОСОБА_15 , у якого не було законних підстав для виїзду за кордон; не пізніше 10.10.2022 ОСОБА_16 звернувся до ОСОБА_3 з проханням посприяти у його виїзді через державний кордон України; не пізніше 10.10.2022, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел спрямований на організацію всупереч Правил незаконного переправлення через державний кордон України ОСОБА_16 , у якого не було законних підстав для виїзду за кордон; не пізніше 18.10.2022 ОСОБА_17 звернувся до ОСОБА_3 з проханням посприяти у його виїзді через державний кордон України; не пізніше 18.10.2022, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел спрямований на організацію всупереч Правил незаконного переправлення через державний кордон України ОСОБА_17 , у якого не було законних підстав для виїзду за кордон; не пізніше 16.11.2022 ОСОБА_16 звернувся до ОСОБА_3 з проханням посприяти у їх виїзді через державний кордон України; не пізніше 16.11.2022, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел спрямований на організацію всупереч Правил незаконного переправлення через державний кордон України ОСОБА_16 , у якого не було законних підстав для виїзду за кордон; не пізніше 27.12.2022 ОСОБА_11 , звернувся до ОСОБА_3 з проханням посприяти у виїзді через державний кордон України; не пізніше 27.12.2022, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел спрямований на організацію всупереч Правил незаконного переправлення через державний кордон України ОСОБА_11 у якого не було законних підстав для виїзду за кордон; не пізніше 29.12.2022, ОСОБА_18 звернувся до ОСОБА_3 з проханням посприяти у виїзді через державний кордон України; не пізніше 29.12.2022, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел спрямований на організацію всупереч Правил незаконного переправлення через державний кордон України ОСОБА_18 у якого не було законних підстав для виїзду за кордон; не пізніше 29.12.2022 ОСОБА_19 звернувся до ОСОБА_3 з проханням посприяти у виїзді через державний кордон України; не пізніше 29.12.2022, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел спрямований на організацію всупереч Правил незаконного переправлення через державний кордон України ОСОБА_19 у якого не було законних підстав для виїзду за кордон; не пізніше 28.12.2022 ОСОБА_20 звернувся до ОСОБА_3 з проханням посприяти у виїзді через державний кордон України; не пізніше 28.12.2022, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел спрямований на організацію всупереч Правил незаконного переправлення через державний кордон України ОСОБА_20 у якого не було законних підстав для виїзду за кордон; не пізніше 26.12.2022 ОСОБА_14 звернувся до ОСОБА_3 з проханням посприяти у виїзді через державний кордон України; не пізніше 26.12.2022, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел спрямований на організацію всупереч Правил незаконного переправлення через державний кордон України ОСОБА_14 у якого не було законних підстав для виїзду за кордон; не пізніше 12.01.2023 ОСОБА_21 звернувся до ОСОБА_3 з проханням посприяти у виїзді через державний кордон України; не пізніше 12.01.2023, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел спрямований на організацію всупереч Правил незаконного переправлення через державний кордон України ОСОБА_21 у якого не було законних підстав для виїзду за кордон; не пізніше 16.01.2023 ОСОБА_22 і ОСОБА_23 звернулися до ОСОБА_3 з проханням посприяти у виїзді через державний кордон України; не пізніше 16.01.2023, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел спрямований на організацію всупереч Правил незаконного переправлення через державний кордон України ОСОБА_22 і ОСОБА_23 у яких не було законних підстав для виїзду за кордон; не пізніше 05.06.2023 ОСОБА_8 звернувся до ОСОБА_3 з проханням посприяти у виїзді через державний кордон України; не пізніше 05.06.2023, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел спрямований на організацію всупереч Правил незаконного переправлення через державний кордон України ОСОБА_8 у якого не було законних підстав для виїзду за кордон.

У повідомленні про підозру зазначено, що діючи умисно, усвідомлюючи протиправний, суспільно небезпечний характер своїх дій, спрямованих на організацію незаконного переправлення вказаних осіб через державний кордон України з використанням свого службового становища, будучи обізнаним з вичерпними законними підставами для перетину державного кордону України, усвідомлюючи, що вказані особи мають намір перетнути державний кордон України за відсутності для цього законних підстав, ОСОБА_3 , усвідомлюючи що вказані особи не будуть здійснювати його супровід під час перетинання державного кордону в якості водіїв, з метою створення уяви про нібито наявну необхідність сприяння виконанню його службових повноважень за участю вказаних осіб, склав електронні листи до Державної прикордонної служби України, до яких вніс завідомо неправдиві відомості щодо необхідності його супроводження як водіїв при перетині державного кордону України вказаними громадянами.

Продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на організацію незаконного переправлення вказаних осіб через державний кордон України з використанням свого службового становища, ОСОБА_3 , передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, усвідомлюючи, що вказані особи не будуть здійснювати його супровід у якості водіїв під час перетинання державного кордону, засвідчив зазначені листи своїм кваліфікованим електронним підписом і присвоїв йому через свій електронний кабінет реєстраційний номер, надавши йому ознаки офіційного документа, та направив у межах виконання депутатських повноважень на адресу Голови Державної прикордонної служби України.

У подальшому, службові особи Державної прикордонної служби України на підставі вказаних листів в пунктах перетину Державного кордону України здійснили пропуск означених осіб через державний кордон України, незважаючи на відсутність народного депутата України ОСОБА_3 та фактичне нездійснення такими особами супроводу народного депутата.

Відповідно до частини першої статті 11 КК України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 332 КК України об`єктивна сторона цього злочину виявляється в: 1) незаконному переправленні осіб через державний кордон України; 2) організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України; 3) керівництві такими діями; 4) сприянні їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод.

Незаконне переправлення осіб через державний кордон України - це дії особи, які полягають у забезпеченні перетинання (перевезення, переведення) державного кордону України іншими особами шляхом: будь-яким способом поза відповідними пунктами пропуску, у пунктах пропуску, але без відповідних документів, у пунктах пропуску, але за документами, які містять недостовірні відомості про особу, у пунктах пропуску, але без дозволу відповідних органів влади.

При цьому, організація такого незаконного переправлення - це дії особи щодо розробки планів, визначенні місця, часу незаконного переправлення, пошуку співучасників, створенні організованої групи, її фінансуванні, озброєнні тощо.

Відповідно до правової позиції, викладеної ККС ВС у постанові від 16.12.2025 у справі № 714/15098/22, для наявності у діях організатора незаконного переправлення осіб через кордон закінченого складу злочину, передбаченого частиною першою статті 332 КК України, не є обов`язковим факт перетину кордону особою, яка, згідно плану, мала перетнути кордон, оскільки відповідальність для організатора настає вже за сам факт організації, керівництва та сприяння порадами, засобами тощо.

Наявність юридичних і фактичних підстав для повідомлення про підозру згідно з вимогами статті 276 КПК України має підтверджуватися доказами, на підставі яких можна дійти висновку про причетність особи до вчинення кримінального правопорушення.

За даних фактичних обставин кримінального провадження на етапі повідомлення про підозру передусім підлягають встановленню можливе вчинення ОСОБА_3 суспільно небезпечних дій з організації незаконного переправлення, які мають протиправний характер, і направлені на незаконний перетин державного кордону України іншими особами, тобто чи є дії ОСОБА_3 , які полягали у складанні, як народним депутатом України, електронних листів, засвідчення їх кваліфікованим електронним підписом та направлення до Державної прикордонної служби України протиправними та суспільно небезпечними.

Слідчим суддею досліджено зміст електронних листів, викладених на бланку народного депутата України, про які йдеться в повідомленні про підозру, у яких міститься звернення народного депутата України ОСОБА_3 до голови Державної прикордонної служби України з проханням дозволити перетин державного кордону особам супроводження (водіям) народного депутата України в певний день та в певному пункті пропуску.

Дослідивши зміст повідомлення про підозру в частині обґрунтування прокурором правових підстав для перетину державного кордону України військовозобов`язаними на підставі вищевказаних листів за підписом народного депутата України, слідчим суддею не встановлено нормативно-правового акту, який би встановлював норми щодо правових підстав перетину кордону військовозобов`язаними в період воєнного стану на підставі листів за підписом народного депутата України, а отже такі листи не можуть створювати правові наслідки, тобто мати юридично значущий характер.

Порядок та умови перетинання громадянами України державного кордону визначений постановою КМ України від 27.01.1995 № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», норми яких не містять положень щодо підстави перетину державного кордону військовозобов`язаними в період воєнного стану на підставі листів народного депутата України.

Ураховуючи, що нормативно-правовими актами не передбачена така підстава для перетину державного кордону військовозобов`язаними в період воєнного стану, як лист народного депутата України, дії ОСОБА_3 , які полягали у складанні, як народним депутатом України, електронних листів з проханням надати дозвіл на перетин державного кордону, засвідчення їх кваліфікованим електронним підписом та направлення до Державної прикордонної служби України, не є суспільно небезпечними, не місять ознак кримінального правопорушення, не охоплюються об`єктивною стороною незаконного переправлення осіб через державний кордон України, в тому числі організацією незаконного переправлення, оскільки: не є способом переправляння поза відповідними пунктами пропуску; не є переправлянням у пунктах пропуску без відповідних документів; не є переправлянням у пунктах пропуску за передбаченими законодавством документами, які містять недостовірні відомості про особу; не є переправлянням у пунктах пропуску без дозволу відповідних органів влади.

Вчинені ОСОБА_3 , як народним депутатом України, дії з складання електронних листів з проханням надати дозвіл на перетин державного кордону, засвідчення їх кваліфікованим електронним підписом та направлення до Державної прикордонної служби України, не виходять за межі правомірних дій в межах депутатських повноважень, оскільки за своїм правовим статусом народний депутат має право направити пропозицію, звернену до органів державної влади та їх посадових осіб здійснити певні дії, дати офіційне роз`яснення чи викласти позицію з питань, віднесених до їх компетенції.

Слідчий суддя дослідив долучені прокурором до письмового заперечення докази, якими обґрунтовується підозра ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 332, ч. 1 ст. 366 КК України, а саме: відповідь з ІНФОРМАЦІЯ_2 /9038-23-вих від 09.10.2023 з додатками, відповідь з Головного центру обробки спеціальної інформації ДПСУ № 91-48682/18/23-вих від 06.10.2023 про перетин громадянами України державного кордону України; відповідь з Адміністрації ДПСУ № 23/54549/23-вих від 03.11.2023 з додатками; відповідь з Адміністрації ДПСУ № 23/46900/23-вих від 26.09.2023; відповідь з Пенсійного фонду України № 2800-050203-5/7148 від 05.02.2024 з додатками; відповідь з Апарату Верховної Ради України № 07/8-2023/21058 від 26.09.2023 з додатками; відповідь з Апарату Верховної Ради України № 07/8-2024/33937 від 14.02.2024 з додатками; відповіддю з Апарату Верховної Ради України № 07/8-2024/293167 від 26.12.2024 з додатками; відповіддю з ІНФОРМАЦІЯ_3 від 26.04.2024 № 9/2/2901; протокол допиту свідка інспектора Прикордонної служби ВПС Рівне ВПС Ягодин ОСОБА_24 від 29.11.2024, протокол допиту свідка інспектора Прикордонної служби ВПС Амбуків ВПС Пархоменкове ОСОБА_25 від 29.11.2024, протокол допиту свідка інспектора Прикордонної служби ВПС Рівне ВПС Ягодин ОСОБА_26 від 29.11.2024; протокол додаткового допиту свідка заступника директора Департаменту - начальника управління організації прикордонного контролю ОСОБА_27 від 17.01.2025; протокол огляду від 13.01.2025 відомостей з Адміністрації ДПСУ № 23/54549/23-вих від 03.11.2023; відповідь Апарату Верховної Ради України № 07/8-2023/210658 від 26.09.2023; відповідь Апарату Верховної Ради України № 07/8-2024/33937 від 14.02.2024; відповідь Апарату Верховної Ради України № 07/8-2024/293167 від 26.12.2024; відповідь Адміністрації ДПСУ № 23/54549/23-вих від 03.11.2023, відповідь ДПСУ № 91-48682/18/23-вих від 06.10.2023; протокол огляду відомостей, що містяться в інтегрованій міжвідомчій інформаційно-телекомунікаційній системі щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон (система «Аркан») 16.01.2025 та інші докази, долучені прокурором в двох томах.

Надані прокурором матеріали кримінального провадження не містять відомостей щодо вчинення ОСОБА_3 суспільно небезпечних дій, направлених на організацію незаконного переправляння осіб через державний кордон України, які би охоплювалися об`єктивною стороною злочинів, передбачених ч. 2 ст. 332, ч. 1 ст. 366 КК України.

При цьому, слідчим суддею враховано, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення. Повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою для повідомлення особі про підозру.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, викладеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994, в якій суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» № 42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» № №12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення. При цьому, слід зауважити, що слідчий суддя на етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального кодексу ця особа підлягає відповідальності.

Слідчий суддя бере до уваги практику Київського апеляційного суду у справі за скаргою сторони захисту на повідомлення про підозру, зокрема ухвалу від 23.12.2020 у справі № 757/50692/20-к, якою задоволено апеляційну скаргу захисника та скасовано повідомлення про підозру в організації вчинення перевищення службових повноважень, в якій викладено висновки апеляційного суду про необхідність при розгляді скарги на повідомлення про підозру перевіряти дотримання вимог статей 276, 277, 278 КПК України. Апеляційний суд зазначив, що «...як вбачається з матеріалів судового провадження, у повідомленні про підозру не зазначено достатніх обставин кримінального правопорушення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент його вручення, які б переконували у причетності підозрюваного до розслідуваного злочину. У повідомленні про підозру зазначено, що підозрюваний обіймаючи посаду заступника начальника ГУНП - начальника слідчого управління у Київській області організував вчинення перевищення службових повноважень. Разом із тим, у матеріалах провадження - документах, допитах свідків відсутні дані щодо організації вчинення ним вищезазначеного кримінального правопорушення, зокрема про те, що підозрюваний вступив у злочинну змову з підлеглими йому слідчими, директором ТОВ «Вікос Юг» та іншими невстановленими особами. При цьому підозра за ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 365 КК України іншим особам у даному кримінальному провадженні відсутня, що ставить під сумнів існування попередньої змови особи на вчинення злочину».

З огляду на викладене, зазначені в скарзі підстави знайшли своє підтвердження під час розгляду скарги та є визначеними законом підставами для скасування повідомлення про підозру.

Керуючись статтями 111-135, 277, 278, 303, 305-307, 309, 371, 372 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити.

Скасувати повідомлення про підозру від 18.01.2025 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч. 1 ст. 366 КК України, в рамках кримінального провадження № 0001423 від 29.08.2023.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1