Справа №209/224/26
Провадження №1-кп/209/174/26
У Х В А Л А

Іменем України

03 березня 2026 року Дніпровський районний суд міста Кам`янського у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 013516 від 13.07.2025 року та клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська, Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, не одруженого, малолітніх дітей на утриманні не має, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, суд

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Кам`янського перебуває вищевказаний обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 ..

В підготовчому судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою, в обґрунтування якого зазначив, що ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, вчинив тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років; наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, оскільки у разі повернення його до розташування ВЧ останній може як у спосіб погроз так і реально впливати на свідків кримінального правопорушення, які є його співслужбовцями та командирами підрозділів, в якому ОСОБА_5 проходив військову службу; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується: враховуючи, що обвинувачений тривалий час не вживав заходів щодо самостійного повернення до військової частини, хоча мав таку можливість. Стверджує, що неможливо запобігти зазначеним ризикам, які не зменшились, які виправдовують тримання особи під вартою, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Вказує, що вік та стан здоров`я обвинуваченого не перешкоджають триманню його під вартою.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити; обвинувачений не заперечував проти задоволення клопотання прокурора, погодився з його доводами, захисник обвинуваченого просив винести рішення на розсуд суду, а представник ВЧ підтримав клопотання прокурора в повному обсязі.

Суд, заслухавши думки учасників судового провадження, перевіривши матеріали та обговоривши доводи клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, дійшов наступного висновку.

З`ясовано, що ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області від 12.01.2026 року до підозрюваного ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 18:00 год 10 березня 2026 року.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-3 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, в тому числі: переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Окрім того, ст. 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про запобіжний захід, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, необхідно враховувати, в тому числі, й вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

Статтею 199 КПК України передбачений порядок продовження строку тримання під вартою, зокрема ч. 3 даної статті передбачає, що клопотання про продовження строків тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Встановлено, що ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період та проходячи її на посаді тесляра-покрівельника будівельного відділення будівельного взводу другої роти спеціальних будівельних робіт батальйону обладнання територій військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат» обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби, вчиненого в умовах воєнного стану, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 10 років, офіційно не працевлаштований, не одружений, на утриманні малолітніх/неповнолітніх дітей не маючий, може переховуватися від суду, враховуючи як тяжкість можливого покарання так і відсутність міцних соціальних зв`язків; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, які на даній стадії судового провадження судом ще не допитувались; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується, зважаючи, в тому числі й на те, що злочин, який інкримінований обвинуваченому, був припинений внаслідок встановлення місцезнаходження ОСОБА_5 працівниками поліції, тобто існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які аргументовано посилається прокурор у своєму клопотанні, які на сьогоднішній день не зменшились.

А тому, продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою є виправданим, а підстави для обрання менш обтяжливого запобіжного заходу відсутні.

Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, що відповідає і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінуються останньому,в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної його процесуальної поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за даних умов.

Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Будь-які інші обставини, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого судом, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.

З урахуванням викладеного, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим зазначеним вище ризикам, суд вважає за необхідне продовжити ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 177, 178, 183, 331, 372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 01 травня 2026 року, без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1