Номер провадження: 11-кп/813/1457/26
Справа № 502/1181/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції,апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу Кілійського районного суду Одеської обл. від 06.01.2026, якою в межах к/п № 0000203 від 09.02.2025 відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Полтава, громадянина України, одруженого, військовослужбовця за контрактом, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- Жовтневим районним судом м. Полтави у 2017 за ч. 3 ст. 187 КК України до 8 років позбавлення волі, 19.07.2024 звільнений умовно-достроково для проходження військової служби за контрактом,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 06.03.2026, без визначення застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою суду від 06.01.2026 було задоволено клопотання прокурора Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_9 та було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 06.03.2026, із утриманням в ДУ "Ізмаїльський слідчий ізолятор", відносно ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, без визначення застави.

Обґрунтовуючи ухвалу, суд 1-ої інстанції врахував тяжкість інкримінованого злочину та прийшов до висновку про те, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5) ч. 1 ст. 177 КПК України продовжує існувати, що є підставою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись із оскаржуваною ухвалою захисник ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій вказують на те, що вона є незаконною з таких підстав:

- заявлені прокурором ризики не доведені будь якими доказами та фактично обґрунтовані тяжкістю покарання, яке може бути призначено обвинуваченому, що суперечить практиці ЄСПЛ;

- обвинувачений ОСОБА_7 діяв відповідно до вимог Статуту гарнізонної та вартової служб ЗСУ, що свідчить про необґрунтованість пред`явленого йому обвинувачення;

- судом не обґрунтована неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 менш суворих запобіжних заходів задля забезпечення його належної процесуальної поведінки або визначення застави.

За таких обставин, захисник ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу від 06.01.2026 та постановити нову ухвалу, якою засовувати відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу у повному обсязі та просили її задовольнити, натомість прокурор заперечував проти її задоволення.

Окрім того, захисник ОСОБА_8 звернулася до апеляційного суду із клопотанням про передачу обвинуваченого ОСОБА_7 на поруки, окрім того, направила на адресу апеляційного суду заяву військовослужбовця ОСОБА_11 про передачу обвинуваченого ОСОБА_12 на поруки.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів судового провадження вбачається, що на розгляді в Кілійському районному суді Одеської обл. перебуває к/п № 0000203 від 09.02.2025 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Виходячи з приписів п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

За приписами ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Відтак, з огляду на зазначені вище обставини, апеляційний суд позбавлений правових підстав надати оцінку твердженням захисника з приводу відсутності в діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу інкримінованого злочину.

Водночас, прийшовши до висновку про наявність підстав для продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд врахував тяжкість інкримінованого злочину, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та відомості про особу обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Зважаючи на можливу міру покарання, яка може загрожувати обвинуваченому ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим, колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним, та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки виходячи з цього є підстави вважати, що на теперішній час продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Окрім того, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Апеляційний суд, не роблячи висновків про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину, також не виключає існування ризику вчинення іншого злочину, з огляду на наявність у нього незнятої судимості за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає беззаперечних доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Колегія суддів враховує посилання сторони захисту з приводу того, що судовий розгляд к/п майже завершений, що свідчить про відсутність ризику, передбаченого п. 3) ч.1 ст. 17 КПК України, однак ризик переховування обвинуваченого від суду продовжує існувати.

Апеляційний суд враховує практику ЄСПЛ, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного/обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Що стосується клопотання захисника ОСОБА_8 про передачу обвинуваченого ОСОБА_7 на поруки та наданого захисником клопотання ОСОБА_11 , колегія суддів зауважує наступне.

Ієрархія запобіжних заходів згідно з КПК України визначається принципом зростання їх суворості: від найменш обмежувальних до найбільш суворих.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні використовують для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного або обвинуваченого, тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим серед таких запобіжних заходів, як особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, оскільки під час його застосування особу позбавляють свободи. Водночас такий запобіжний захід порівняно з указаними більш м`якими запобіжними заходами за певних умов може стати єдиним дійсно дієвим й обґрунтованим запобіжним заходом для виконання завдань кримінального провадження, зокрема, в умовах воєнного стану, коли забезпечення правопорядку в державі ускладнено, а масові загрози життю і здоров`ю людей, іншим їхнім засадничим правам і свободам надвисокі.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

З огляду на тяжкість інкримінованого злочину, відомості про особу обвинуваченого, безумовне існування ризику, передбаченого п.1) ч. 1 ст. 177 КПК України апеляційний суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу у виді особистої поруки.

Окрім того, у контексті клопотання ОСОБА_11 про передачу на поруки обвинуваченого ОСОБА_7 апеляційний суд зауважує, що відповідно до ч. 3 ст. 180 КПК України у разі задоволення відповідної заяви поручителю роз`яснюється у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється або обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки поручителя та наслідки їх невиконання, право на відмову від прийнятих на себе зобов`язань та порядок реалізації такого права.

Однак у судове засідання апеляційного суду ОСОБА_13 не прибув, із клопотанням про участь в режимі відеоконференції не звертався, тому його клопотання не підлягає розгляду.

Що стосується доводів сторони захисту з приводу застави, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Приписами п. 1) ч. 4 ст. 182 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

На підставі системного аналізу вищевикладених положень кримінального процесуального закону можна дійти висновку про те, що саме суд вправі визначити, чи здатна застава у відповідному розмірі забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної або обвинуваченої особи, а також зауважити на виключності такого випадку.

Більш того, апеляційний суд зауважує, що законодавець закріпив дискрецію слідчого судді/суду суду під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначати або визначати розмір застави з урахуванням підстав та обставин, установлених ст.ст. 177, 178 КПК України.

При цьому, приписи КПК України та стала практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при вирішення питання щодо можливості визначення застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Відтак, з огляду на тяжкість та специфіку інкримінованого злочину, його наслідки, наявність ризиків, колегія суддів приходить до висновку про те, що забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 зможе лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Насамкінець колегія суддів зауважує, що строк дії зазначеної ухвали закінчився 06.03.2025 та ухвалою Кілійського районного суду Одеської обл. обвинуваченому ОСОБА_7 був продовжний запобіжний захід.

Відповідно до п. 1) ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника та клопотання про передачу обвинуваченого на поруки підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 28, 31, 177, 178, 180, 182, 183, 199, 331, 370, 404, 405, 407, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Відмовити захиснику ОСОБА_8 у задоволенні клопотання про передачу обвинуваченого ОСОБА_7 на поруки.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Кілійського районного суду Одеської обл. від 06.01.2026 якою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у вид тримання під вартою до 06.03.2026, без визначення застави - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4