Справа № 463/1112/26 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/615/26 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2026 року про арешт майна,

прокурора ОСОБА_8

підозрюваного ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:

старший слідчий Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_10 за погодженням прокурора Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_11 звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні за № 0000026 від 03.02.2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2026 року таке клопотання задоволено та накладено арешт на майно, яке було виявлено та вилучено 10.02.2026 року в ході проведення обшуку у транспортному засобі марки «AUDI», моделі «E-TRON», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебуває у власності та користуванні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: транспортний засіб марки «AUDI», моделі «E-TRON», VIN: НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , із ключем до нього, шляхом тимчасового, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення права користування, розпорядження та відчуження. Виконання ухвали покладено на старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_10 .

Слідчий суддя, провівши аналіз правових підстав для арешту майна, звернув увагу на те, що вилучене за наслідками обшуку майно може бути використане, як доказ фактів чи обставин, що встановлюються під кримінального провадження, та зважаючи на те, що твердження сторони захисту про відсутність значимості для органу досудового розслідування майна, вилученого у ОСОБА_6 , не знайшли свого підтвердження в ході розгляду клопотання, з метою збереження речових доказів, забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна щодо вилученого майна.

Не погоджуючись із таким рішенням слідчого судді підозрюваний ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

Адвокат ОСОБА_7 у поданій апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2026 року про арешт майна у частині позбавлення права користування транспортним засобом марки «AUDI», моделі «E-TRON», VIN: НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 та ухвалити нову ухвалу, якою частково задоволити клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_10 про накладення арешту на майно, яке було виявлено та вилучено 10 лютого 2026 року у ході проведення проведення обшуку у транспортному засобі марки «AUDI», моделі «E-TRON», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебуває у власності та користуванні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: транспортний засіб марки «AUDI», моделі «E-TRON», VIN: НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , із ключем до нього.

Накласти арешт на майно, яке було виявлено та вилучено 10 лютого 2026 року у ході проведення обшуку у транспортному засобі марки «AUDI», моделі «E-TRON», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебуває у власності та користуванні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: транспортний засіб марки «AUDI», моделі «E-TRON», VIN: НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , із ключем до нього, шляхом тимчасового, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення права розпорядження та відчуження.

Підозрюваний ОСОБА_6 у поданій апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2026 року про накладення арешту на майно - у частині позбавлення права користування транспортним засобом марки «AUDI», моделі «E-TRON», VIN: НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 із ключем до нього.

Ухвалити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задоволити частково. Накласти арешт на транспортномий засіб марки «AUDI», моделі «E-TRON», VIN: НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 із ключем до нього шляхом тимчасового, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення права розпорядження та відчуження без застосування обмеження права користування, залишивши власнику та членам його сім`ї право користування транспортним засобом.

В обґрунтування апеляційних вимог адвокат ОСОБА_7 покликається на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою у частині тимчасового позбавлення права користування майном та підлягає скасуванню.

Наголошує, що при винесенні оскаржуваного судового рішення слідчим суддею не повною мірою взято до уваги положення ст.170, ч.2 ст.171, ст.173 КПК України, а необхідність арешту майна, зокрема через призму наявності ризиків, стороною обвинувачення не доведено.

Звертає увагу на те, що в оскаржуваній ухвалі відсутні будь-які конкретні фактичні дані, які б підтверджували, яким саме чином автомобіль пов`язаний з інкримінованим правопорушенням, передбаченим ч.3 ст. 332 КК України; які саме відомості доказового значення містяться у транс портом у засобі; у чому полягає ризик його втрати, знищення або відчуження; на підставі яких обставин зроблено висновок про м можливість конфіскації цього майна.

Зазначає, що слідчий суддя не взяв до уваги доводи сторони захисту щодо непропорційності втручання у право власності та негативних наслідків для членів сім`ї підозрюваного (двоє малолітніх дітей, дружина та мати похилого віку), які щоденно користуються автомобілем для забезпечення базових життєвих потреб.

Арешт автомобіля, особливо у частині заборони користування, створює негативні наслідки та надмірний і непропорційний тягар для сім`ї підозрюваного, без належного доведення зв`язку транспортного засобу із кримінальним правопорушенням.

Підозрюваний ОСОБА_6 в обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою у частині позбавлення права користування транспортним засобом.

Стверджує, що у порушення вимог ч.11 ст.170 КПК України така заборона не є обґрунтована та звертає увагу на те, що автомобіль не був засобом вчинення злочину. Наголошує, що аналіз описаних у клопотанні епізодів злочинної діяльності свідчить, що засобом переправлення осіб через державний кордон у всіх трьох випадках слугував виключно автомобіль марки «Tesla» днз НОМЕР_4 , яким керував ОСОБА_12 . А посилання слідчого судді на «можливу конфіскацію» не може обґрунтовувати заборону користування на стадії досудового розслідування.

Зазначає, що станом на час подання апеляційної скарги належні умови зберігання електромобіля органом досудового розслідування не створені, автомобіль марки «AUDI», моделі «E-TRON», VIN: НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 зберігається на відкритій ділянці при мінусових температурах.

Стверджує, що заборона користування транспортним засобом без доведення ризиків є незаконною. А заявлені у поданому клопотання стороною обвинувачення гіпотетичні ризики того, що у разі надання власнику права користування транспортним засобом, наявна можливість розібрати його на запчастини або ризик того, що автомобіль може бути викрадений третіми особами є припущеннями, не відповідають вимогам кримінального процесуального закону та не можуть слугувати підставою для застосування найбільш обтяжливого способу арешту заборони користування.

Заслухавши доповідача, думку підозрюваного та його захисників, які підтримали подані апеляційні скарги з мотивів у них наведених та просили такі задоволити, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечив апеляційні скарги та вважає оскаржувану ухвалу слідчого судді законною, обґрунтованою та вмотивованою, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно з вимогами ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати, зокрема, правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України), наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК), розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Провівши системний аналіз матеріалів справи, колегія суддів приходить до висновку, що при постановленні оскарженої ухвали, слідчим суддею належним чином дотримано вказаних вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів справи вбачається, що слідчими Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000026 від 03 лютого 2025 року, за ознаками кримінального передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Старший слідчий звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова із клопотанням, погодженим із прокурором, про накладення арешту на майно, яке було вилучене в ході проведення обшуку у транспортному засобі марки «AUDI», моделі «E-TRON», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Задовольняючи клопотання сторони обвинувачення, слідчий суддя врахував правову підставу для арешту майна, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності, завдання кримінального провадження, наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи, а також зазначену у клопотанні мету: забезпечення збереження речових доказів.

Під час розгляду клопотання сторони обвинувачення слідчий суддя також вірно встановив, що є достатні підстави вважати, що майно, на яке просять накласти арешт, відповідає вимогам ст.170 КПК України, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна.

Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Згідно з постановою слідчого від 11 лютого 2026 року транспортний засіб марки «AUDI», моделі «E-TRON», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із ключем до нього , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні (а.с.49-55).

Таким чином, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При цьому, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Доводи апелянтів щодо непропорційності втручання у право власності колегія суддів не бере до уваги, оскільки згідно вимог ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

При вирішені питання про арешт майна слідчий суддя врахував, що вилучений в ході проведення обшуку транспортний засіб визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, оскільки такий містить відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються, підлягає конфіскації як виду покарання та має суттєве значення для встановлення важливих обставин у вказаному кримінальному провадженні.

Відтак, колегія суддів вважає, що слідчим суддею вірно встановлено, що твердження сторони захисту про відсутність значимості для органу досудового розслідування майна, вилученого у ОСОБА_6 не знайшли свого підтвердження в ході розгляду клопотання, оскільки не доведені достатніми належними та допустимими доказами, які б не піддавались сумніву.

Крім того, із долучених до клопотання документів встановлено наявність необхідності накладення арешту на транспортний засіб, що виправдовує такий ступінь втручання в законні права ОСОБА_6 , як власника майна, та не порушує баланс між втручанням у його права та свободи та потребами досудового розслідування.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Таким чином, апеляційні доводи, на які покликаються апелянти у поданій апеляційній скарзі, не спростовують висновків слідчого судді та не дають підстав для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді у ході апеляційного розгляду не встановлено.

З огляду на наведене, на переконання колегії суддів апеляційного суду, рішення слідчого судді є законним, оскільки ухвалене згідно з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, та обґрунтованим, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, тому апеляційна скарга з викладених в ній доводів задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2026 року про арешт майна залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4