УХВАЛА

19 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 629/252/26

провадження № 51-586 ск 26

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі-Суд) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 09 лютого 2026 року,

установив:

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчий суддя Лозівського міськрайонного суду Харківської області ухвалою від 16 січня 2026 року відмовив у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_4 на постанову слідчого про незастосування запобіжного заходу.

Харківський апеляційний суд ухвалою від 09 лютого 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишив без задоволення, а ухвалу слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16 січня 2026 року - без змін.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що ОСОБА_4 не погоджується з вказаною ухвалою апеляційного суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та копію оскаржуваного судового рішення, яка міститься в матеріалах провадження, Суд дійшов висновку про таке.

Норми Кримінального процесуального кодексу України встановлюють, що порядок кримінального провадження на території України визначається кримінальним процесуальним законодавством, котре складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (стаття перша КПК).

Згідно з положеннями статті 129 Конституції України забезпечується право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

За правилами статті 310 КПК оскарження ухвал слідчого судді здійснюється в апеляційному порядку.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 424 КПК ухвала слідчого судді після її перегляду в апеляційному порядку, а також ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на таку ухвалу оскарженню в касаційному порядку не підлягають.

Як видно зі змісту касаційної скарги та копії ухвали апеляційного суду від 09 лютого 2026 року, ухвала слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16 січня 2026 року переглядалася в порядку апеляційної процедури.

За результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_4 апеляційний суд ухвалою від 09 лютого 2026 року залишив вказану ухвалу слідчого судді без змін.

Отже, виходячи з нормативного регулювання, касаційна скарга ОСОБА_4 подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, зокрема з огляду на необхідність регулювання судової системи державою.

Такі обмеження є допустимими, якщо вони: установлені законом, переслідують легітимну мету; є пропорційними.

Частина третя статті 424 КПК чітко встановлює, що ухвали слідчого судді після їх перегляду в апеляційному порядку не підлягають касаційному оскарженню.

ЄСПЛ у своїй практиці не зобов`язує держави забезпечувати три інстанції судового розгляду. Навпаки, Суд неодноразово наголошував, що Конвенція про захист людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) не гарантує право на касаційний чи надзвичайний перегляд. Для цілей статті 6 Конвенції достатньо, щоб особа мала реальний доступ хоча б до одного суду, компетентного оцінити її доводи.

У даному провадженні заявник реалізував своє право на подання скарги до слідчого судді (перша інстанція), подання апеляційної скарги (друга інстанція), а обмеження касаційного перегляду є законним та передбачуваним.

ЄСПЛ визнає, що процесуальні обмеження, чітко встановлені законом, відповідають принципу правової визначеності.

Норма статті 424 КПК є: достатньо чіткою, передбачуваною для учасників процесу, узгодженою з загальною концепцією обмеження касаційного перегляду рішень слідчих суддів.

Тому застосування цієї норми не може розглядатися як порушення принципу правової визначеності чи таке, що позбавляє особу ефективного засобу юридичного захисту.

ЄСПЛ у своїх рішеннях наголошує, що доступ до суду апеляційної інстанції може вважатися достатнім засобом юридичного захисту, якщо саме ця інстанція має повноваження повністю переглянути оскаржуване рішення та надати необхідний рівень гарантій.

Апеляційний суд у даному випадку розглянув скаргу по суті.

Суд касаційної інстанції вправі відмовити у відкритті касаційного провадження з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 428 КПК, без перевірки відповідності касаційної скарги вимогам статті 427 цього Кодексу, якщо касаційна скарга подана на судові рішення, які не підлягають оскарженню в касаційному порядку.

Враховуючи викладене, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню, у зв`язку з чим відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 428 КПК у відкритті касаційного провадження слід відмовити, а відтак у Суду відсутні процесуальні підстави для надання оцінки доводам касаційної скарги, оскільки оскаржуване в ній судове рішення не може бути предметом касаційного перегляду.

Керуючись пунктом 1 частини другої статті 428 Кримінального процесуального кодексу України, Верховний Суд

постановив:

Відмовити ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Харківського апеляційного суду від 09 лютого 2026 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3