Справа №337/379/16-к
Номер провадження 1-кп/337/3/2026
УХВАЛА

іменем України

05 березня 2026 рокум. Запоріжжя

Хортицький районний суд м.Запоріжжя

у складі: судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши в судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за кримінальним провадженням за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 186 КК України, за яким на теперішній час триває дослідження доказів з боку обвинувачення, зокрема не допитані свідки та потерпілий.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, посилаючись на існування ризиків у вигляді можливості переховуватися від суду та вчинити інші правопорушення, які були встановленні судом раніше, та не втратили своєї актуальності наразі.

Потерпілий у підготовче судове засідання не з`явився, в матеріалах провадження наявна заява, в якій він просить розглядати справу у його відсутність.

У судовому засіданні обвинувачений та захисник заперечили проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просять обрати більш м`який запобіжний захід, посилаючись на недоведеність існування ризиків, відсутності наміру переховуватися від слідства та вчиняти інші правопорушення.

Прокурор за клопотанням захисту заперечив.

Суд, вислухавши доводи учасників кримінального провадження, при вирішенні питання щодо продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 суд виходить з наступного.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурор посилався на наявність ризиків, передбачених п.1, 5 частини першої ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Надаючи оцінку наявності ризиків, суд враховує наступне.

Зокрема, з наданих суду матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання до 6 років позбавлення волі Наявність підстав для тримання особи під вартою повинно бути оцінена по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу суд враховує, що згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою (Рішення Європейського суду з прав людини «Яблонський проти Польщі»).

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Луценко проти України» від 3 липня 2012 року зазначив, що однією з вимог пункту 3 статті 5 Конвенції є те, що судовий контроль за триманням під вартою має бути автоматичним. Пункт 4 статті 5 Конвенції передбачає право осіб, яких затримано або взято під варту, на перегляд процесуальних і матеріально-правових умов, які з точки зору Конвенції є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення їх свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої здійснено затримання, та легітимність мети, з якою особу затримано та потім узято під варту (пункт 95).

Обвинувачений утримується під вартою два місяці, натомість, місцеперебування свідків та потерпілих не встановлено, свою причетність до інкримінованого правопорушення ОСОБА_5 не оспорює.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Європейський суд з прав людини вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою («W v.Switzerland», Заява № 14379/88, 26 січня 1993 року).

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Beccievv.Moldova» (Бекчиєв проти Молдови), пункт 58).

Стосовно загрози втечі, практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Прокурор посилається на те, що обвинувачений перебував понад десять років у розшуку, що свідчить про його намір ухилитися від суду.

За доводами обвинуваченого ОСОБА_5 він за сімейними обставинами змінив місце мешкання, не повідомивши суд, однак протягом десяти років не знав, що перебуває у розшуку, активно користувався картками, здійснював покупки, вів активне життя, проходив військову службу.

При цьому суду не надано жодних доказів на підтвердження того, які саме активні заходи, направлені на встановлення його місцезнаходження, мали місце з боку працівників поліції, та які існували причини, які б унеможливили встановлення його місце перебування раніше, зважаючи на покази обвинуваченого, що він з власної ініціативи проходив службу в територіальній обороні, отримував зброю, грошове забезпечення, у м. Києві у нього часто перевіряли особисті документи, однак жодного разу не повідомляли, що він перебуває у розшуку.

Відповідно до правової позиції Європейського суду відсутність в особи роботи та сім`ї не є доказом того, що вона може схилитися до вчинення нових злочинів. Так само як і сама по собі відсутність постійного місця роботи не є доказом того, що особа зникне («Пшевечерський проти росії» від 24 травня 2003 року).

За доводами сторони обвинувачення ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення, однак протягом останніх десяти років він до відповідальності не притягувався, отже такі доводи є сумнівними, жодним доказом не підтверджені.

Враховуючи ті обставини, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом бажання обвинуваченого ухилятися від правосуддя та бажання вчинити інші кримінальні правопорушення, при цьому доводи сторони захисту, наведені у судовому засіданні, дають підстави суду вважати, що забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 можливо іншим, ніж тримання під вартою, запобіжним заходом у кримінальному провадженні. На даному етапі, враховуючи відсутність постійного місця мешкання у м.Запоріжжі та відсутності офіційних джерел доходів, суд вважає, що запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням відповідних обов`язків буде достатнім для забезпечення дієвості кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 177,183, 196, 314-317 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Клопотання захисника про зміну запобіжного заходу задовольнити.

Змінити обраний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, звільнивши його негайно з-під варти в залі суду.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 такі обов`язки:

прибувати до прокурора, суду, за телефонним або за іншим, встановленим законом, викликом у встановлений час;

повідомляти прокурора, суд залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання.

В порядку ст. 179 КПК України роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжних захід і на нього може бути накладено грошове стягнення .

Ухвала підлягає негайному виконанню. окремому оскарженню не підлягає.

Суддя : ОСОБА_1