Житомирський апеляційний суд
Справа №286/3786/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/74/26
Категорія ст.287 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Житомирі матеріали судового провадження №286/3786/23 в межах кримінального провадження №0000153 від 12.04.2023 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та начальника Овруцького відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 30.10.2025 стосовно

ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянин України, не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.287 КК України,

в с т а н о в и в :

зазначеним вироком ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.287 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши 1 рік іспитового строку, якщо він протягом цього строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи чи навчання.

Цивільний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 у відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди 500 000 грн.

Згідно вироку суду, ОСОБА_9 у своєму користуванні має мотоцикл марки "YAMAHA", без р.н., та в порушення вимог пункту Правил дорожнього руху України (ПДР): 2.1 (водієві забороняється: ґ) передавати керування транспортним засобом особам, які не мають при собі посвідчення на право керування ним), неодноразово на протязі з червня 2022 року по 10.04.2023 року, допускав до керування вказаним мотоциклом свого неповнолітнього сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , достовірно знаючи про те, що останній не має посвідчення на право керування транспортним засобом категорії «А».

Так, 10.04.2023 року біля 17 години, ОСОБА_9 в порушенні вищезазначених вимог ПДР України, в черговий раз допустив до керування мотоциклом марки "YAMAHA", без реєстраційного номера, свого неповнолітнього сина ОСОБА_12 , достовірно знаючи про те, що останній не має посвідчення на право керування транспортним засобом категорії «А», внаслідок чого, цього ж дня біля 23 години, в с.Норинськ Овруцької ТГ Коростенського району Житомирської області, по вул.Руднянській, неповнолітній ОСОБА_12 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та керуючи належним його батьку ОСОБА_9 мотоциклом марки "YAMAHA", без реєстраційного номера, в порушення вимог пунктів Правил дорожнього руху України (ПДР): 2.1 (водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії і талон, що додається до посвідчення); б) реєстраційний документ на транспортним засіб), 2.9 підпункту «а» (водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння); 1.10 (дорожні умов - сукупність факторів, що характеризують (з урахуванням пори року, періоду доби, атмосферних явки освітленості дороги) видимість у напрямку руху, стан поверхні проїзної частини (чистота, рівність, шорсткість, зчеплення), а також її ширини величину похилів на спусках і підйомах, віражів і заокруглень, наявність тротуарів або узбіч, засобів організації дорожнього руху та їх стан; дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів та їх стан), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом), 12.1 (під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним), не маючи посвідчення на право керування транспортним засобом категорії «А», не врахував дорожні умови та дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху з урахуванням дорожньої обстановки, не впорався з керуванням, внаслідок чого виїхав за межі проїзної частини, де допустив падіння керованого ним транспортного засобу, внаслідок чого пасажир вказаного мотоцикла ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження: поєднана тупа травма тіла: 1) закрита черепно-мозкова травма: геморагічний забій лівої лобної долі головного мозку; (МРТ- картина дифузного аксонального пошкодження III ст. з ураженням мозолистого тіла, стовбуру та обох гемісфер мозку; травматична субдуральнагігрома на рівні обох лобних часток головного мозку), частковий птоз (опущення повіки) зліва, ураження ІІІ пари черепно-мозкових нервів; 2) закрита хребетно-спинальна травма: компресійні переломи тіл 4, 5 та 6-го грудних хребців з ознаками патологічної нестабільності в 4-5 грудних сегментах, травматичний кіфоз III ступеню, спинальна дорзальна епідуральна гематома на рівні 4-5 грудних хребців; локальний забій спинного мозку на рівні 3-4 грудних хребців; нижня параплегія, порушення функції тазових органів за центральним типом; 3) переломи ребер з обох боків, забій легень, які (тілесні ушкодження) за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких по критерію небезпеки для життя в момент їх спричинення.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить скасувати вирок суду першої інстанції, як незаконний, а своїм рішенням закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. При цьому, зазначає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки тому, що 10.04.2023, тобто в день ДТП, син ОСОБА_12 взяв мотоцикл без його дозволу та відома. Звертає увагу, що вказану обставину в судовому засіданні підтвердив син ОСОБА_12 , показам якого суд також не дав належної оцінки. Також без дозволу син взяв ключі від гаража, ввечері поїхав покататися. На мотоцикл підсіли два пасажира, в тому числі ОСОБА_11 , яка старша за нього на три роки. Дар`я сіла на мотоцикл добровільно. Під час їзди, коли наїхали на насип, то злетіли з дороги. Хтось викликав швидку допомогу. Всі мали ушкодження. Не дана оцінка ухвалі Овруцького районного суду від 23.02.2024 року по справі №286/3008/23 згідно якої за пояснень ОСОБА_12 вбачається, що мотоцикл в той день біля 20 годин взяв сам без дозволу батька. Вважає, що за таких обставин, оскільки стороною обвинувачення не представлено допустимих, належних та достовірних в своїй сукупності достатніх та взаємопов`язаних доказів, які поза розумним сумнівом доводять його причетність до вчинення інкримінованого обвинуваченням злочинних дій то він повинен був визнаний невинуватим та виправданий по пред`явленому обвинуваченню. Крім того, зазначає про невірне вирішення цивільного позову судом першої інстанції.

Прокурор ОСОБА_10 в своїй апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичних обставин вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення правильності кваліфікації його дій, просить вирок в частині призначеного покарання скасувати, як незаконний, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ст.287 КК України - у виді 2 років позбавлення волі без позбавлення права обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан або експлуатацію транспортних засобів, зі звільненням на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку, тривалість якого визначає суд та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, перелік яких встановлює суд. В решті вирок залишити без змін. При цьому, наголошує, що судом не вирішено питання щодо додаткового покарання, визначеного в санкції ст.287 КК України у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан або експлуатацію транспортних засобів, на строк до трьох років або без такого.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, який просив вирок змінити, частково задовольнивши апеляційну скаргу прокурора (підтримав лише у частині вимоги, що стосується додаткового покарання) пояснення обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисника ОСОБА_14 , які просили задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого, заперечення прокурора та представника потерпілого щодо задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно достатті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд вважає, що вказані вимоги кримінально-процесуального закону судом першої інстанції дотримані не в повній мірі.

При цьому, висновки суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.287 КК України, є правильними, оскільки вони ґрунтуються на належних і допустимих доказах, зібраних у кримінальному провадженні та перевірених у судовому засіданні, які детально викладені у вироку відповідно до вимог ст.374 КПК України.

Суд першої інстанції з достатньою повнотою перевірив усі доводи сторін в судовому засіданні, виклав критичний аналіз окремих доказів. У своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, доводи сторін під час судового розгляду отримали об`єктивну та належну оцінку в судовому рішенні, з якою також погоджується і апеляційний суд.

Як убачається з матеріалів судового провадження обвинувачений ОСОБА_9 в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.287 КК України не визнав та пояснив, що коли почалася війна, брат привіз з Києва мотоцикл Ямаха. Це не був скутер, а був великий повноцінний мотоцикл. Син ОСОБА_15 під наглядом його, як батька, їздив на мотоциклі, вчився. На момент вчинення ДТП 10.04.2023 року сину було повних 15 років. В день ДТП син взяв мотоцикла сам, дозволу не питав. Точніше в той день син їздив на мотоциклі з дозволу батьків до 17 години, приїхав додому о 17 годині поставив мотоцикл в гараж. Випивший не був. Вночі син повторно взяв мотоцикл з гаража і дозволу батьків не питав. Як син вночі брав мотоцикл і виїжджав на ньому не бачив. В цей час уже спав. Сину неодноразово пояснював, що водити в стані алкогольного сп`яніння заборонено, але син не пив. Дівчина травмувалася о 23 годині. З нею син був знайомий давніше. Але він (обвинувачений) дівчину бачив всього два рази. Шкодує, що так сталося, що дозволяв неповнолітньому синову їздити на мотоциклі. У відшкодування шкоди, завданої ДТП, дружина перерахувала батьку потерпілої дівчини грошові кошти в загальній сумі 80 000 грн., про що надано суду копії банківських квитанцій.

В даному випадку суд апеляційної інстанції зазначає, що невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_9 є його правом та способом захисту, та вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано лише частково взяв їх до уваги, оскільки вони не повно узгоджуються та спростовуються сукупністю доказів у даному кримінальному провадженні, які були належним чином досліджені й оцінені судом.

Так, неповнолітній ОСОБА_12 (син обвинуваченого) надав в суді першої інстанції показання, що обвинувачений є його батьком. Подія ДТП сталася 10.04.2023 року в темну пору доби. В той день самостійно керував мотоциклом Ямаха. На той час мав повних 15 років. Документів на право керування транспортним засобом не мав. Мотоцикл належав його дядьку і знаходився вдома в гаражі десь півроку. Ним користувався батько. Декілька разів їздив за кермом мотоцикла під наглядом батька. Навчався їздити. Їздив не часто і це завжди було під наглядом батька і тому розумів, що батько дозволяє їздити. В день ДТП взяв мотоцикл без дозволу батька. Також без дозволу взяв ключі від гаража. Ввечері поїхав покататися. Це був будній день. Катався по селу. Поїхав о 22 годині в ресторан. ДТП сталося, коли повертався додому назад. Весь цей час батьки не знали де він знаходиться. Вони дзвонили до нього. Сказав мамі, що повертається додому. Важкого алкоголю не вживав. Випив пива. Знав, що за кермом не можна вживати алкоголь, але поїхав. Ключі від гаража лежали у тата, знав де він їх зберігає. В той вечір знайшов ключі і взяв без дозволу, але де саме не пам`ятає. Батько тоді спав. В той день компанія молоді гуляла на мотоциклах. І він приїхав до них на мотоциклі. Разом захотіли поїхати в ресторан. На мотоцикл підсіли два пасажира, в тому числі ОСОБА_16 , яка старша від нього на три роки. Дар`я сіла на мотоцикл добровільно. Під час їзди, коли наїхали на насип, то злетіли з дороги. Хтось викликав швидку допомогу. Хто саме не пам`ятає чи він, чи хлопці. Всі мали ушкодження. Тобто він, ОСОБА_16 і ще один пасажир. Він мав ушкодження на хребті і лежав 5 днів в лікарні.

Апеляційний суд звертає увагу, що показання сина обвинуваченого ОСОБА_12 на противагу апеляційним доводам останнього належно враховані судом першої інстанції, з відповідним аналізом цих показання та їх подальшою юридичною оцінкою в сукупності з іншими доказами (у тому числі й показаннями самого обвинуваченого). В свою чергу, обвинувачений в своїй апеляційній скарзі фактично наводить той же зміст показань свого сина, що наданий останній в суді першої інстанції, зокрема в частині взяття без дозволу мотоцикл, відсутність жодних фактичних заборон з боку батька (принаймні з огляду на відсутність жодних перешкод, навіть опосередкованих, з боку останнього для допуску до керування транспортним засобом свого сина, фактично «мовчазна» згода з неодноразовим взяттям ним мотоцикла). Жодних доказів протилежного в апеляційній скарзі не наведено.

В свою чергу, в основу свого висновку про винуватість ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.287 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано поклав сукупність письмових доказів кримінального провадження, зокрема дані:

- протоколу огляду місця події від 11.04.2023 року та доданою до нього схемою ДТП, згідно з яким в с.Норинськ Овруцької ТГ Коростенського району Житомирської області, на вулиці Руднянській виявлено уламки від мотоцикла марки «YAMAHA», який на місці ДТП відсутній;

- протоколу огляду місця події від 11.04.2023 року, згідно з яким в с.Норинськ Овруцької ТГ Коростенського району Житомирської області, на вулиці Руднянській біля домогосподарства виявлено мотоцикл марки «YAMAHA», який стоїть;

- протоколу огляду місця події від 11.04.2023 року, згідно з яким оглядався готельно-ресторанний комплекс «Дальній кордон» по АДРЕСА_1 ;

- висновку експерта №133/№276 від 12.07.2023 року, згідно з яким при проведенні експертизи документації. Виписаної на ім`я ОСОБА_11 встановлено наявність наступних тілесних ушкоджень: поєднана тупа травма тіла: 1) закрита черепно-мозкова травма: геморагічний забій лівої лобної долі головного мозку; (МРТ- картина дифузного аксонального пошкодження III ст. з ураженням мозолистого тіла, стовбуру та обох гемісфер мозку; травматична субдуральнагігрома на рівні обох лобних часток головного мозку), частковий птоз (опущення повіки) зліва, ураження ІІІ пари черепно-мозкових нервів; 2) закрита хребетно-спинальна травма: компресійні переломи тіл 4, 5 та 6-го грудних хребців з ознаками патологічної нестабільності в 4-5 грудних сегментах, травматичний кіфоз III ступеню, спинальна дорзальна епідуральна гематома на рівні 4-5 грудних хребців; локальний забій спинного мозку на рівні 3-4 грудних хребців; нижня параплегія, порушення функції тазових органів за центральним типом; 3) переломи ребер з обох боків, забій легень, які (тілесні ушкодження) за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких по критерію небезпеки для життя в момент їх спричинення;

- висновку експерта № СЕ-19/106-23/5262-ІТ від 15.06.2023 року, згідно з яким на момент ДТП гальмівна система, рульове керування, ходова частина, зовнішні світлові прилади мотоцикла марки YAMAHA ХТ660 без р.н. знаходилися в технічно працездатному стані і не встановлено ознак технічного характеру, які б могли призвести до раптової відмови або втрати працездатності систем , які б могли знаходитися в прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки і виникненням даної ДТП;

- висновку експерта №СЕ-19/106-23/5297-ІТ від 15.06.2023 року, згідно з яким у даній дорожній обстановці водієві мотоцикла марки YAMAHA без р.н. ОСОБА_12 необхідно було діяти відповідно до вимог п.п.1,10 «Дорожні умови», «Дорожня обстановка», 12.1, 12.4, 12.9 (б) ПДР України, і відповідно в діях водія вбачається невідповідність вимогам зазначених пунктів Правил дорожнього руху України; невідповідність дій водія мотоцикла YAMAHA без р.н. ОСОБА_12 вимогам п.п.1,10«Дорожні умови», «Дорожня обстановка», 12.1, ПДР України знаходиться в причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки і виникненням ДТП;

- листа КНП «Овруцька міська лікарня» від 11.05.2023 року № 853, згідно з яким ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель с.Норинськ Овруцької ТГ Коростенського району Житомирської області, який був доставлений в лікарню 11.04.2023 року машиною екстреної медичної допомоги і якому було проведено медичне освідування на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням спеціального технічного засобу газоаналізатора Drager Alcotest, перебував у стані алкогольного сп`яніння 0,95 проміле.

Відтак, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги обвинуваченого про відсутність у кримінальному провадженні об`єктивних доказів його вини у допуску до керування транспортним засобом особи (свого сина - ОСОБА_12 ), яка не має права на керування транспортним засобом, вчиненими особою (обвинуваченим), відповідальною за експлуатацію транспортного засобу, що спричинило потерпілому (потерпіла ОСОБА_11 ) тяжке тілесне ушкодження.

Апеляційний суд виходить з того, що докази, викладені у вироку суду першої інстанції та безпосередньо досліджені під час судового розгляду, є належними, допустимими та достовірними, а в їх сукупності та системному взаємозв`язку достатніми для обґрунтованого висновку про наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.287 КК України, а також доведеність його вини у його вчиненні.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що незгода обвинуваченого з оцінкою судом першої інстанції доказів у кримінальному провадженні не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для визнання їх недопустимими, а є лише способом захисту і намаганням спростувати ці докази, які об`єктивно вказують на вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ст.287 КК України, з метою уникнення останнім відповідальності за скоєне. Жодних належних доказів на спростування доказів винності в апеляційній скарзі не наведено, відсутні такі докази і в матеріалах провадження, як і не надані стороною захисту суду апеляційної інстанції. Фактично апеляційні посилання зводяться до формальних посилань останнього, без жодної конкретизації, принаймні іншої версії подій, які зумовили події 10.04.2023, як і їх наслідки.

Посилання обвинуваченого на ухвалу Овруцького районного суду від 23.02.2024 по справі №286/3008/23 стосовно застосування примусових заходів виховного характеру до ОСОБА_12 , за вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України, жодним чином не спростовує підстав притягнення обвинуваченого ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності за ст.287 КК України.

Переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність та вмотивованість наведених висновків апеляційного суду, як і конкретних обґрунтованих аргументів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та свідчили про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права за встановлених фактичних обставин у даному провадженні, подана апеляційна скарга обвинуваченого не містить.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у провадженні, які були б підставами для скасування оскаржуваного судового рішення в цій частині (визнання винним обвинуваченого ОСОБА_9 ), апеляційним судом не встановлено.

Що стосується розв`язання судом першої інстанції цивільного позову в цьому кримінальному провадженні, апеляційний суд зазначає наступне.

Так, вимогами ч.1 ст.91 КПК України, У кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Глава 9 Кримінального процесуального кодексу України регламентує Відшкодування (компенсація) шкоди у кримінальному провадженні, цивільний позов, виплата винагороди викривачу.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно із ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Як встановлює ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

За змістом ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 до ОСОБА_9 моральної шкоди - підлягає задоволенню повністю (а.п.41-42), та стягнув з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_11 500 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

В свою чергу, як слідує зі змісту оскаржуваного вироку суд першої інстанції посилається на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 12.05.2025 у цивільній справі №286/4718/24 до стягнення солідарно з ОСОБА_9 та ОСОБА_17 на користь ОСОБА_18 155 000 грн. матеріальної шкоди та 150 000 грн. моральної шкоди, як матеріальну допомогу (89 000 грн.) обвинуваченого та його дружини батькам потерпілої (а.п.155-159), разом з цим, відповідної оцінки зазначеним обставинам не надав. Крім того, судом першої інстанції належно не врахував і наявних доказів у провадженні стосовно дійсного стану здоров`я потерпілої, в розрізі дійсного встановлення розміру фізичних та душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом.

Тобто, висновки суду першої інстанції - є суперечливим та немотивованими, без наведення доводів на обґрунтування такого рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 (цивільного відповідача) щодо істотного порушення судом вимог кримінального процесуального закону при вирішенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_11 - є частково слушними та заслуговують на увагу.

Оскільки вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_11 потребує дослідження доказів у цій частині, які не досліджувались або неповно досліджувались судом першої інстанції - суд апеляційної інстанції позбавлений можливості дослідження таких доказів, і вирок суду у цій частині підлягає скасуванню із призначенням нового судового розгляду.

Що стосується апеляційних вимог прокурора, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Так, апеляційні посилання прокурора фактично зводяться до незгоди з фактом не вирішення судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому питання щодо додаткового покарання, визначеного в санкції ст.287 КК України у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан або експлуатацію транспортних засобів, на строк до трьох років або без такого.

При цьому, фактичні обставини вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, правильність кваліфікації дій останнього, призначене ОСОБА_9 покарання за ст.287 КК України - у виді 2 років позбавлення, як і звільнення останнього на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного основного покарання з випробуванням із встановленням відповідного іспитового строку, з покладанням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, прокурором не оскаржується. Прокурором в апеляційній скарзі лише наголошено що судом не вирішено питання щодо додаткового покарання, визначеного в санкції ст.287 КК України у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан або експлуатацію транспортних засобів, на строк до трьох років або без такого.

В даному випадку, апеляційний суд враховує роз`яснення, що містяться у п.п.20, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», з наступними змінами, … у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст.286 і ст.287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Апеляційний суд зауважує, що санкція статті 287 КК України не містить імперативності (обов`язковості) застосування позбавлення права обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан або експлуатацію транспортних засобів. Потреба в такому додатковому покаранні потребує виваженого підходу під час обрання цього заходу примусу з урахуванням загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації.

Суд першої інстанції, призначаючи основне покарання, безпідставно взагалі не вирішив питання призначення додаткового покарання в даному випадку, що підлягає виправленню апеляційним судом, шляхом зміни вироку суду першої інстанції в частині призначення покарання обвинуваченому.

При цьому, підстав призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді застосування позбавлення права обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан або експлуатацію транспортних засобів, апеляційний суд не вбачає. Апеляційна скарга прокурора в цій частині підлягає задоволенню, а вирок на підставі п.4 ч.1 ст.409 КПК України відповідній зміні. Апеляційна вимога прокурора про призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі, зазначена в прохальній частині апеляційної скарги, не відповідає змісту її мотивувальної частині, є необґрунтованою та безпідставною, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 30.10.2025 в частині вирішення цивільного позову про стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди скасувати та в цій частині призначити новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 30.10.2025 в частині призначення покарання ОСОБА_9 змінити.

Вважати ОСОБА_9 засудженим за ст.287 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі без позбавлення права обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан або експлуатацію транспортних засобів.

Врешті вирок, в тому числі і в частині застосування ст.75, ст.76 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Ухвала апеляційного суду в частині призначення нового розгляду провадження в порядку цивільного судочинства касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :