Справа № 754/7902/24 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2745/2025 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та прокурора Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 11 листопада 2024 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рогинці Романського району Сумської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.121, ч. 1 ст. 122 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Як встановлено судом першої інстанції, 30.11.2023, приблизно о 20:00 годині, ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні квартир АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, під час конфлікту з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючи умисел на нанесення тілесних ушкоджень вступив у словесний конфлікт усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс кулаком правової руки не менше п`яти ударів в область голови ОСОБА_10 , чим спричинив останній тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: струсу головного мозку, з переломами кісок лицевого скелету черепа (перелом передньої стінки лівої гайморової пазухи, лівобічний гемосинус, перелом нижньої стінки лівої орбіти зі зміщенням уламків), синця в лівій скроневій ділянці з розповсюдженням на повіки лівого ока, ліву щоку до горизонтальної гілки нижньої щелепи, що відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 доби ( за критерієм тривалості розладу здоров`я).

Крім того, 29.02.2024 приблизно о 13:30 годині, ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні загального коридору поруч із квартирою АДРЕСА_4 , діючи на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, під час конфлікту з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , маючи умисел на нанесення тілесних ушкоджень вступив у словесний конфлікт усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, утримуючи правовою рукою, предмет, що має колюче-ріжучі властивості, наніс ОСОБА_11 один удар в область черевної порожнини, чим спричинив останній тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення живота: рани на передній черевній стінці справа в підреберній ділянці, від якої відходить рановий канал, направлений ззовні-досередини та згори-донизу в латеральному напрямку, по ходу якого ушкоджуються м`які тканини черевної стінки, проникає в черевну порожнину з ушкодженням правової долі печінки та явищами гемоперитонеуму, що відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, за критерієм небезпеки для життя.

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 11 листопада 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 122 КК України, та призначено покарання

- за ч.1 ст.121 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

- за ч.1 ст.122 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_7 покарання в виді 5 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту оголошення вироку.

Зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_7 досудове тримання під вартою з 29.02.2024.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати пов`язані із залученням експертів у розмірі 45 308 грн. 34 коп.

Вирішено питання речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Деснянського районного суду м. Києва від 11 листопада 2024 року та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що сторона захисту не погоджується з оскаржуваним вироком Деснянського районного суду м. Києва з причини неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, недоведеності винуватості ОСОБА_7 , допущення істотних порушень вимог кримінального процесуального закону органами досудового слідства та суду, а також неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Захисник вказує, що відповідно до показань, які надавав ОСОБА_7 в судовому засіданні, він 30.11.2023 не наносив ніяких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 , її показання надумані та спрямовані на його оговір.

Крім того, ОСОБА_7 зазначив, що 29.02.2024 він не наносив тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_11 , вона його оговорила з метою не повернення йому грошових коштів, позичених у нього раніше, а також у зв`язку із бажанням потерпілої уникнення кримінальної відповідальності свідка ОСОБА_12 , з яким у потерпілої був конфлікт в цей день та під час якого ОСОБА_12 завдав їй тілесні ушкодження, які стали підставою для цього кримінального провадження.

Також, судом не було допитано свідків обвинувачення ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які відповідно до обвинувального акту були очевидцями подій, які сталися 30.11.2023 приблизно о 20:00 год. в їх квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_5 , а саме нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_10 .

Таким чином суд першої інстанції, маючи можливість усунути суперечності між показаннями потерпілої та обвинуваченого, шляхом допиту свідків ОСОБА_15 , не скористався цим, віддавши показанням потерпілої пріоритет над показаннями обвинуваченого.

Крім того, під час проведення слідчого експерименту 16.02.2024 потерпіла ОСОБА_10 не називала особу, яка наносила їй тілесні ушкодження, захистом було зроблено зауваження з цього приводу під час дослідження письмових доказів. Натомість у вироку міститься інформація, що потерпіла під час слідчого експерименту зазначила, що тілесні ушкодження їй наніс чоловік на ім`я ОСОБА_7 .

За епізодом травмування ОСОБА_11 , окрім самої потерпілої були допитані свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які категорично заявляли, що не бачили, що ОСОБА_7 наносив будь які тілесні ушкодження ОСОБА_11 ..

При цьому, відповідно до обвинувального акту, події які сталися 29.02.2024 приблизно о 13:30 год. відбувались в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_6 , яка належить ОСОБА_16 , який в цей час знаходився вдома.

ОСОБА_7 під час його допиту судом заявив, що 29.02.2024 приблизно о 13:30 год. між ОСОБА_11 та ОСОБА_16 на грунті ревнощів останнього, виник спочатку словесний конфлікт, який одразу переріс в нанесення ОСОБА_16 тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , а також вимогами щоб остання забирала свої речі та йшла з його квартири. Також ОСОБА_7 пояснив, що оскільки конфлікт між ОСОБА_16 та ОСОБА_11 відбувався в коридорі, а він знаходився в іншій кімнаті, то він не бачив механізм та кількість ударів, які наносив ОСОБА_16 ОСОБА_11 .

Не дивлячись на відсутність доказів, судом було відкинуто показання обвинуваченого, а прийнято до уваги показання потерпілої ОСОБА_11 , лише на підставі яких ОСОБА_7 було визнано винним.

Крім того, у потерпілої ще був мотив в оговорі ОСОБА_7 , оскільки вона не бажаючи віддавати ОСОБА_7 позичені у нього гроші, все ж таки вимушена була це зробити. У зв`язку із цим вона по-перше хотіла назад повернути собі гроші, по-друге хотіла позбавитись ОСОБА_7 , шляхом його ув`язнення.

Також під час досудового слідства не було встановлено предмет, яким було нанесено тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_11 , а вона під час допиту не могла його навіть описати, оскільки його не бачила.

Згідно вимог ст. 62 Конституції України, ст.17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відтак, на думку сторони захисту, вина ОСОБА_7 в скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст.121, ч. 1 ст. 122 КК України судом не доведена.

В свою чергу не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, прокурор Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Деснянського районного суду м. Києва від 11.11.2024 щодо ОСОБА_7 , за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 121 КК України в частині призначеного покарання. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання ч. 1 ст. 122 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 121 КК України у вигляді 7 років позбавлення волі та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання, призначити остаточне покарання у вигляді 8 років позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що не оспорюючи фактичні обставини та кваліфікацію правопорушення, сторона обвинувачення вважає вирок суду відносно ОСОБА_7 незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Так, судом першої інстанції в оскаржуваному вироку призначено покарання, що є явно недостатнім і не справедливим, виходячи з даних про особу обвинуваченого, тяжкості скоєних ним злочинів та конкретних обставин справи, адже судом призначено ОСОБА_7 покарання мінімальної межі санкції за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України.

При цьому, судом не взято до уваги, що ОСОБА_7 вчинив два кримінальних правопорушення, кожне з яких пов`язане з посяганням на найвищу соціальну цінність, а саме на здоров`я та життя інших осіб. Окрім того, під час судового розгляду ОСОБА_7 не визнав вину у інкримінованих злочинах, не розкаявся, під час судового розгляду, спотворив обставини кримінального правопорушення, та намагався ввести в оману суд, що свідчить про його намагання уникнути кримінальної відповідальності та справедливого покарання за вказані злочини.

Разом з тим, судом не взято до уваги характеристику обвинуваченого, а саме який, не зважаючи на те, що юридично вважається особою раніше не судимою в силу статті 89 КК України, однак неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких кримінальних правопорушень та був засуджений до покарань у вигляді позбавлення волі. За місцем проживання характеризується посередньо, схильний до вчинення домашнього насильства та в період з 2023 по 2024 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 127, 173, 173-2, 178, 183 КУпАП.

Так, будучи повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду, потерпілі ОСОБА_18 та ОСОБА_11 до суду апеляційної інстанції не з`явились, про поважність причин своєї неявки не повідомили, клопотань про відкладення розгляду не надсилали, а тому апеляційний суд, враховуючи, що, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, їх неявка не перешкоджає проведенню розгляду, вважає можливим розглянути апеляційну скаргу без участі потерпілих.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення захисника ОСОБА_8 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити, заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора,

пояснення прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив її задовольнити, заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника,

пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу захисника та просив її задовольнити, заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним,

обґрунтованим і вмотивованим.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що, всупереч тверджень апелянта, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, що відповідає юридичній кваліфікації діяння, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що відповідає юридичній кваліфікації діяння, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджені дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами в їх сукупності, які оцінені судом першої інстанції відповідно до положень ст. 94 КПК України.

При цьому повно та всебічно у судовому засіданні були перевірені доводи сторони захисту про непричетність обвинуваченого ОСОБА_7 до вчинених кримінальних правопорушень.

Проте, ці доводи судом першої інстанції обґрунтовано визнані такими, що не відповідають дійсності, оскільки спростовуються об`єктивними доказами у провадженні, які змістовно наведені у вироку та яким суд першої інстанції дав належну оцінку, обґрунтовано визнавши їх належними, допустимими та достовірними, а їх сукупність достатньою для взаємозв`язку.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 провину у вчиненні інкримінованих злочинів не визнав та суду показав, що з потерпілою ОСОБА_10 знайомі на протязі одного року. Відносини підтримував рівні, дружні, спільні інтереси полягали у вживанні спиртних напої. Наприкінці листопада 2023 року, разом їхали трамваєм до родини ОСОБА_15, що мешкали по АДРЕСА_7 . На зупинці громадського транспорту, перетинаючи проїжджу частину потерпіла ОСОБА_10 втратила рівновагу та впала, забившись об асфальтовану поверхню. Запевняє, що тілесних ушкоджень ОСОБА_10 не спричиняв, а навпаки намагався їх попередити. Зазначив, що востаннє за рахунок ОСОБА_10 вживали спиртні напої на протязі 3-х днів поспіль, а на четвертий день через неможливість оплати рахунку карткою, остання повідомила працівникам поліції про побиття, заперечила їх відносини та фактичні обставини травмування внаслідок самотравмування. Причини наклепу на себе, обґрунтував впливом матері потерплої, яка таким чином бажає помститись. Через напружені відносини із матерю потерпілої ОСОБА_10 , пов`язані із зловживання спиртним, на нього надходили повідомлення до поліції, однак жодного підтвердження перевірочні заходи не мали.

За фактом травмування потерпілої ОСОБА_11 обвинувачений заперечив спричинення тілесних ушкоджень у вигляді проникаючого поранення із застосуванням ножа. Вказав, що з потерпілою знайомі на протязі останніх 2-х років, протягом яких нетривалий час перебували у близьких стосунках. Запевняє, що у 2023 році, Котик вкрала у нього 3 тис. грн., але була ним викрита та повинна була повернути гроші. В ніч з 28 на 29 лютого 2024 року перебував в гостях у ОСОБА_12 , де за рахунок ОСОБА_11 вживали спиртне. Зранку наступного дня, повинні були разом йти за місцем роботи останньої до ТЦ «Метро», за грошима. Однак, випереджаючи зазначені дії, ОСОБА_11 передала йому на збереження грошові кошти загорнуті у серветку, які як виявилось перебували в неї. Ближче до обіднього часу, ОСОБА_12 попросив його залишити квартиру, приревнувавши ОСОБА_11 до нього. Запевняє, що чув звуки боротьби, яка відбувалась в сусідній кімнаті між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 через ревнощі. Припускає, що наслідком конфлікту було завдання удару ножем, оскільки ОСОБА_11 нецензурно-схвильовано прокоментувала дії ОСОБА_12 . В подальшому обидва вийшли на кухню, де шукали горілку. ОСОБА_11 казала, що через власну необережність порізалась, демонструючи йому рану на животі. Перебуваючи в стані сп`яніння поводилась неадекватно, звинувачуючи його у крадіжці грошей, які нещодавно передала йому на збереження. Обурившись такою поведінкою потерпілої, він повернув гроші та збирався йти. З приміщення квартири вийшов разом із ОСОБА_11 , але рухаючись ліфтом потерпілий стало зле. В фойє під`їзду вона залишилась чекати на швидку медичну допомогу, а він пішов у термінових справа пов`язаних із поверненням побутового тримеру, який перебував у використанні третьої особи.

На противагу вказаним показам обвинуваченого на наявність в його діях кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а саме - його винуватість у заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, щодо потерпілої ОСОБА_10 вказують, зокрема, покази потерпілої ОСОБА_10 , яка показала суду, що внаслідок випадкового знайомства на вулиці із серпня 2023 підтримувала стосунки із обвинуваченим. Спільний час проводили вживаючи спиртні напої. В стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_7 поводився агресивно та систематично бив останню. Так, 30.11.2023 перебуваючи в гостях у родині ОСОБА_15 , ОСОБА_7 безпричинно завдав їй п`ять ударів кулаком правої руки в обличчя. В лікарняній установі їй діагностували 2 переломи скелету обличчя, через що 01.12.2023 написала заяву до поліції з метою притягнення до відповідальності. Запевняє, що жодних провокаційних дій з її боку не надходило, побиття ОСОБА_7 припинив лише внаслідок втоми. Незважаючи на сплив часу, протягом майже календарного року, сторони не примирилися, оскільки поведінку ОСОБА_7 потерпіла вважає невиправданою, та такою що потребує покарання.

01.12.2023 протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення старшим оперуповноваженим ОПС ВКП Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_19 зафіксовано волевиявлення ОСОБА_10 щодо притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 , який 30.11.2023 о 20:00 год за адресою : АДРЕСА_5 завдав тілесних ушкоджень. Вказаний протокол був зареєстрований у книзі ЄО 01.12.2023 за №51836.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту, 16.02.2024 потерпіла ОСОБА_10 у присутності понятих, дізнавачам ВД Деснняського УН ГУНП у м. Києві ОСОБА_20 та ОСОБА_21 продемонструвала механізм завдання їй тілесних ушкоджень. Так, вказаним учасникам слідчої дії потерпіла вказала, що чоловік на ім`я ОСОБА_7 , на місця події підійшов до неї, в той час коли вона перебула в положенні сидячи на стільці, після завдання декількох «попередніх» ударів, почав наносили удари правою рукою в обличчя потерпілої. Завдав п`ять ударів по обличчю, а саме: один удар з правої сторони в ділянку щелепи та 4 удари зліва, які прийшлись в лобну, вилицеву, щелепну та ділянку верхньої губи.

На підставі даних відображених у медичній картці стаціонарного хворого №20825 /1996 КНП та довідці «КМКЛ ШМД» №312 на ім`я ОСОБА_10 , «висновку експертного дослідження» №041-2152-2023 від 12.12.2023, оптичних дисків СКТ дослідження та рентгенографії, за механізмом утворення тілесних ушкоджень вказаних ОСОБА_10 при проведенні слідчого експерименту по справі була призначена та Київським міським клінічним бюро судово-медичної експертизи за матеріалами кримінального провадження внесеного до ЄРДР №0001309 ввід 08.12.2023 проведена судово-медична експертиза.

Відповідно до висновку №042-331-2024 від 25.04.2024 у ОСОБА_10 з урахуванням даних її судово-медичного огляду (12.12.2023), даних наданої медичної документації виявлені тілесні ушкодження - закрита черепно-мозкова травма: у вигляді струсу головного мозку, з переломами кісток лицевого скелету черепа (перелом передньої стінки лівої гайморової пазухи, лівобічний гемосинус, перелом нижньої стінки лівої орбіти зі зміщенням уламків) синця в лівій скроневій ділянці з розповсюдженням на повіки лівого ока, ліву щоку до горизонтальної гілки нижньої щелепи. Характер та морфологічні властивості, виявлених ушкоджень, свідчать про те, що вони утворились від щонайменше двократної травмуючої дії тупого (тупих) предмету ( предметів), за давністю можуть відповідати терміну, вказаному у описовій частині Постанови, тобто 30.11.2023, та не супроводжувались розвитком небезпечних для життя явищ.

Рентгенологічні данні вказують на наявність переломів кісток лицевого скелету черепа, що дозволяє вважати, що як відновлення анатомічної цілісності вказаних кісток так і власно функції буде перевищувати 21 добу. За вказаних обставин судово-медичний експерт дійшов висновку, що наведена закрита черепно-мозкова травма у своїй сукупності відноситься до тілесного ушкодження Середнього ступеня тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.

Морфологія та локалізація виявлених у ОСОБА_10 тілесних ушкоджень дозволяє спростувати можливість їх утворення внаслідок її падіння з вертикального ( або близького до нього) положення літа на площину. Враховуючи характер та локалізацію виявлених у ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, дані протоколу її допиту в якості потерпілої від 14.12.2023 та данні проведення слідчого експерименту за її участі від 16.12.2023, судово-медичний експерт заключив, що виявленні у неї тілесні ушкодження могли утворитися при обставинах на у спосіб, на які вона вказує, що не суперечить об`єктивним судово-медичним даним.

Колегія суддів погоджується в повній мірі з висновком суду першої інстанції про те, що механізм утворення тілесних ушкоджень доведений показами потерпілої, які перевірені під час слідчого експерименту та підтвердженні висновком судово-медичної експертизи. Припущення обвинуваченого про можливість завдання тілесних ушкоджень виявлених у потерпілої внаслідок самотравмування при неодноразовому падінні з висоти власного зросту на тверду поверхню, повністю спростовані результатами судово-медичної експертизи.

На противагу показам обвинуваченого на наявність в його діях кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а саме - його винуватість у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, щодо потерпілої ОСОБА_11 вказують, зокрема, покази потерпілої ОСОБА_11 , яка суду показала, що з обвинуваченим ОСОБА_7 знайома з квітня 2022 року, мали нетривалі стосунки. На час інкримінованих подій постійно мешкала в квартирі АДРЕСА_8 , яка належить ОСОБА_16. 28.02.2024 ОСОБА_7 прийшов в гості, де після вжитого спиртного заснув. Зранку наступного дня продовжили вживання спиртного, яке купували за її кошти. Будучи обізнаним про наявність у ОСОБА_22 грошових коштів, скориставшись нагодою таємно витягнув їх з кишені потерпілої. Виявивши пропажу грошей стала вимагати їх повернення, однак ОСОБА_7 заперечував та на вимогу ОСОБА_16 залишив приміщення квартири. Переслідуючи останнього з метою повернення грошей, в загальному коридорі на 10 поверсі будинку в процесі перепалки він завдав їй удару гострим предметом в живіт. Ліфтом спустилась на перший поверх, де попросила допомоги у консьєржа, який викликав швидку. Цим часом ОСОБА_7 безперешкодно залишив приміщення будинку з метою переховування.

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_17 , суду показав, що працює консьєржем у першому під`їзді будинку АДРЕСА_9 . Знайомий із ОСОБА_16 , як мешканцем будинку, в квартирі якого проживає ОСОБА_11 29.02.2024 під час чергування, до нього звернулась ОСОБА_11 яка благала про допомогу оскільки її на 10-му поверсі будинку «підрізав ОСОБА_23 ». Потерпіла за час звернення була у напівпритомному стані, оскільки внаслідок поранення втратила багато крові. Викликав карету швидкої медичної допомоги, яка госпіталізувала постраждалу. Припускає, що ОСОБА_7 безперешкодно залишив приміщення будинку у той час коли свідок відволікався на виклик швидкої медичної допомоги. ОСОБА_7 характеризує, як безпритульного якого підгодовували мешканці будинку.

Свідок ОСОБА_16 суду показав, що разом із ОСОБА_24 мешкають протягом року. ОСОБА_7 знає, як знайомого своєї співмешканки, який 28.02.2024 ввечері прийшов у гості та залишився на ніч. Зранку продовжили вживання спиртного, ОСОБА_7 намагався випроводити з квартири, але той не йшов. В супротив цьому, вдарив свідка, який заваливши полицю в коридорі квартири пішов до своєї кімнати. Згодом ОСОБА_24 звернулась до нього по допомогу, вказуючи, що ОСОБА_7 завдав їй удару ножем через вимоги повернути викрадені в неї гроші.

01.03.2024 протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення слідчий СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_25 зафіксовано повідомлення ОСОБА_11 проте, що 29.09.2024 ОСОБА_7 перебуваючи біля входу у приміщення квартири АДРЕСА_8 на вимогу з повернення грошових коштів спричинив заявниці тілесне ушкодження в області правої ділянки живота.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 29.02.2024, з доданими фото таблицями, та диском, файли якого було досліджено у судовому засіданні, проведеного за адресою: АДРЕСА_9 , у ході огляду приміщення загального коридору розташованого на 10-му поверсі вказаного будинку, на підлозі біля дерев`яних перил виявлено нашарування речовини бурого кольору. Аналогічні нашарування були виявленні на дверцятах ліфтової шахти та на кнопках в середині ліфтової кабіни. За результати вказаної слідчої дії вилучено змиви, речовини бурого кольору.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 233 КПК України, за правилами обшуку було проведено невідкладну слідчу дію - огляд приміщення квартири АДРЕСА_8 , де у присутності власника житла ОСОБА_16 та за згодою останнього були виявлені і вилученні змиви нашарування речовини бурого кольору, недопалки, а також предмети схожі на ножі. В цей же день, 29.02.2024 все вилучене визнано речовими доказами, та на які відповідно до ухвали слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 01.03.2024 за клопотанням слідчого, накладено арешт.

29.02.2024 було затримано ОСОБА_7 у порядку ст. 208 КПК України, про що слідчим складено протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, та у ході обшуку затриманого вилучено: мобільний телефон «Meizu»; грошові кошти купюрами номіналом 200 гривень у кількості 10 штук; зв`язку ключів та ізолюючу стрічку; кофту червоного кольору з наявною плямою речовини бурого кольору.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, проведеного слідчим ОСОБА_25 29.02.2024 у присутності понятих за участі свідка ОСОБА_26 , який на фото № 1 впізнав особу на імя « ОСОБА_27 », який 28.02.2024 приблизно о 23:30 год заходив до під`їзду будинку АДРЕСА_9 . За довідкою слідчого, на фото № 1 зображений ОСОБА_7 .

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, проведеного слідчим ОСОБА_25 29.02.2024 у присутності понятих за участі свідка ОСОБА_17 , який на фото № 1 впізнав особу на ім`я « ОСОБА_27 », який разом із мешканцем квартири АДРЕСА_8 29.02.2024 приблизно о 09:30 год заходили до під`їзду вказаного будинку. За довідкою слідчого, на фото № 1 зображений ОСОБА_7 .

За висновком судової дактилоскопічної експертизи №СЕ-19/111-24/14269-Д проведеної 06.03.2024 Київським НДЕКЦ два сліди пальців руки виявлені в квартирі АДРЕСА_8 залишені мізинцем правої руки та середнім пальцем лівої руки ОСОБА_7 .

За висновком судової молекулярно-генетичної експертизи №СЕ-19/111-24/14467-БД проведеної 24.05.2024 Київським НДЕКЦ серед плям бурого кольору виявлених на кофті вилученої у ОСОБА_7 встановлено генетичні ознаки крові людини (об`єкт №5) які збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію потерпілої ОСОБА_11 .

За висновком судової імунологічної експертизи №081-108-2024 проведеної 05.04.2024 Київським міським клінічним бюро відділенням судово-медичної імунології «в наданих на дослідження: змиві речовини бурого кольору з ліфтової кабіни (об.№1), змиві з приміщення загального коридору (об.№2) виявлена кров людини. При визначенні групової належності крові по системі АВО в об.№№1,2 виявлений антиген В, що не виключає можливості походження даної крові від ОСОБА_11 ».

За висновком судової імунологічної експертизи №081-109-2024 проведеної 05.04.2024 Київським міським клінічним бюро відділенням судово-медичної імунології «в наданих на дослідження: зрізі з килима №1 (об.№1), зрізі з килима №2 (об.№2) виявлена кров людини. При визначенні групової належності крові по системі АВО в об.№№1,2 виявлений антиген В, що не виключає можливості походження даної крові від ОСОБА_11 ».

За висновком судової цилотогічної експертизи №091-80-2024 проведеної 10.05.2024 Київським міським клінічним бюро відділенням судово-медичної цитології «при судово-цитологічному дослідженні піднігтьового вмісту (об.№1) рук підозрюваного ОСОБА_7 знайдені клітини слизових оболонок людини, статева належність яких не встановлена через малу кількість ядер клітин придатних для цитологічного дослідження. Також в об.1 знайдений мікрофрагмент шкіри людини, статева належність якого не встановлена через непридатність ядер клітин для цитологічного дослідження. При визначенні групової належності клітин виявлені антигени А і В ізосерологічної системи АВО. Отже, походження клітин в об.1 можливе від особи/осіб. В крові якої /яких містяться антигени А і В в різній комбінації по системі АВО, в тому числі від потерпілої ОСОБА_11 ( антиген В). Кров в об.1 не знайдена».

Відповідно до висновку експерта №042-563-2024 від 23.04.2024, проведеного на підставі постанови слідчого від 26.03.2024, встановлено, що згідно даних медичної документації наданої із медичної карти стаціонарного хворого №4051/199 із КНП «КМКЛ ШМД» на ім`я ОСОБА_11 , 1974 р.н. виявлено наступні тілесні ушкодження: проникаюче колото-різане поранення живота: рана на передній черевній стінці справа в підреберній ділянці, від якої відходить рановий канал, направлений ззовні-досередини та згори-донизу в латеральному напрямку, по ходу якого ушкоджуються м`які тканини черевної стінки, проникає в черевну порожнину з ушкодженням право долі печінки та явищами гемоперитонеуму (наявність черевній порожнині близько 1200 мл. крові) які за ступенем тяжкості відносяться до Тяжкого тілесного ушкодження. Характер та морфологія виявленого ушкодження свідчать про те, що воно утворилось внаслідок однієї травматичної дії гострого предмету, (якому притаманні колюче-ріжучі властивості, по типу клинка ножа) могли утворитись при умовах, зазначених в постанові.

За висновком судово-психіатричного експерта №314 проведеного 26.93.2024 ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України» у період часу до якого відноситься правопорушення, в скоєнні якого підозрюється ОСОБА_28 , та на теперішній час останній виявляє ознаки психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності (F10.2 згідно з МКХ-10) За своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, не потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру.

Так, виходячи із сукупності дослідження вказаних вище доказів, судом першої інстанції встановлено, що 30.11.2023 приблизно о 20:00 год у приміщенні квартири АДРЕСА_3 під час словесного конфлікту, що виник на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_10 було завдано тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, та 29.02.2024 приблизно о 13:30 год в приміщенні загального коридору біля квартири АДРЕСА_10 під час словесного конфлікту, що виник на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_11 . ОСОБА_7 завдав удар предметом, що має колюче-ріжучі властивості в область черевної порожнини, чим спричинив потерпілій тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення живота, що підтверджується медичною документацією та висновками досліджених експертиз.

Досліджені судом першої інстанції докази взаємопов`язані між собою та у своїй сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст. 91 КПК України, вказані докази зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України.

На підставі наведеного, колегія суддів в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що показання обвинуваченого та версія сторони захисту щодо обставин події та непричетність ОСОБА_7 до жодного із інкримінованих правопорушень, спростовується сукупністю обставин справи, встановлених під час судового розгляду на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які виключають будь-яке інше розумне пояснення подій, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміновані кримінальні правопорушення були вчинене і обвинувачений є винним у їх вчиненні, а стороною обвинувачення, поза розумним сумнівом доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діянь.

Судом першої інстанції обгрунтовано встановлено, що можливість спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 внаслідок само травмування при падінні виключена висновком судово-медичної експертизи, якої ретельно досліджений механізм утворення тілесних ушкодь вказаний потерпілою. Про завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_11 об`єктивно свідчать показання свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_12 , а також результати особистого обшуку ОСОБА_7 під час затримання в порядку ст. 208 КПК України, за наслідками якого у останнього вилученні грошові кошти у розмірі 2000грн., які були викрадені у потерпілій та стали приводом конфлікту.

Крім того, судом обгрунтовано спростовано доводи сторони захисту щодо того, що досліджені у судовому засіданні матеріали не містять прямих доказів, які б вказували на те ОСОБА_7 завдав ударів ОСОБА_10 , та причетний до удару колюче-режучим предметом потерпілій ОСОБА_11 , оскільки в обох випадках відсутні очевидці подій, що саме ним завдані тілесні ушкодження потерпілим. Так, вказані доводи не можуть достатньо свідчити про недоведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих злочинів, оскільки не спростовують висновків суду про винуватість останнього, за результатами досліджених доказів у сукупності.

Суд першої інстанції повно, всебічно та неупереджено дослідив всі обставини даного кримінального провадження, оцінив кожний поданий сторонами доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, проаналізувавши діюче законодавство України та прийшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 122 КК України.

Щодо доводів захисника про те, що суд надав пріоритет показанням потерпілої ОСОБА_10 , оскільки не допитав свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , то вони є необгрунтованими.

Колегія суддів звертає увагу на те, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, грунтується не лише на показаннях потерпілої ОСОБА_10 , а на сукупності доказів, які містяться в матеріалах провадження та були досліджені судом.

Крім того, як слідує з матеріалів провадження свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 неодноразово повідомлялися про час та місце розгляду справи, однак до суду першої інстанції не прибули. Також, судом ухвалювались рішення про застосування приводу свідка ОСОБА_13 , однак встановити місцезнаходження останнього не виявилось за можливе. У зв`язку з чим судом вирішено продовжувати судовий розгляд, не допитуючи вказаних свідків. Колегія суддів звертає увагу на те, що судом було вжито всіх можливих заходів для забезпечення явки свідків у судове засідання для їх допиту.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо непричетності обвинуваченого ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, були ретельно перевірені судом першої інстанції із наданням відповідної мотивованої оцінки, яка відображена у оскаржуваному судовому рішенні.

Інші доводи, які викладені в апеляційній скарзі захисника є такими, що не впливають на законність та обгрунтованість оскаржуваного вироку та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Таким чином, перевіривши та проаналізувавши всі доводи, наведені в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає законних підстав для скасування вироку суду щодо ОСОБА_7 та закриття кримінального провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України як про це просить апелянт, оскільки вина обвинуваченого встановлена на підставі належних, допустимих та достовірних доказів.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, апеляційний суд зазначає наступне.

Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 65-67 КК України, врахував тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які вчинені проти життя і здоров`я особи, а найтяжчий відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, але притягався до адміністративної відповідальності за порушення громадського порядку, веде асоціальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, не працює, офіційних джерел доходу немає, а відсутність матеріальних претензій з боку потерпілих обумовлена відсутністю можливості стягнення з винної особи будь-якої шкоди. Обставин які пом`якшують або обтяжують покарання судом не встановлено.

З урахуванням вищенаведеного та відповідно до принципу індивідуалізації покарання, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 5 років позбавлення волі та за ч. 1 ст. 122 КК України у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_7 призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На противагу доводам апеляційної скарги прокурора, саме такий вид покарання та його розмір, на думку колегії суддів, з урахуванням всіх обставин справи, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів, та відповідатиме меті покарання.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що призначене судом першої інстанції покарання є явно недостатнім і не справедливим, виходячи з даних про особу обвинуваченого, тяжкості скоєних ним злочинів та конкретних обставин справи, є необгрунтованими та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

На підставі наведеного, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним прийняти рішення, яким апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та прокурора слід залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 11 листопада 2024 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 - без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та прокурора Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 11 листопада 2024 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді ____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4