Справа №345/616/26
Провадження № 1-кп/345/210/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.02.2026 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

в провадженні Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області перебувають матеріали кримінального провадження з обвинувальним актом про обвинувачення обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Через канцелярію суду від прокурора поступило клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 у виді тримання під вартою терміном на 60 діб без визначення застави.

В судовому засіданні прокурор підтримав подане ним клопотання, посилаючись на обгрунтованість обвинувачення ОСОБА_3 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: може переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, а також вчинити інше кримінального правопорушення, а тому вважає за необхідне продовжити ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою терміном на 60 днів, без визначення застави.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 подав до суду заперечення на клопотання про продовження запобіжного заходу, в яких зазначив, що ОСОБА_3 є особою з міцними соціальними зв?язками, постійним місцем проживання, сім?єю, малолітньою дитиною та стабільною соціальною поведінкою, що повністю виключає наявність будь-яких ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Прокурор у своєму клопотанні не навів жодного належного і допустимого доказу існування реальних ризиків, а обмежився формальними припущеннями та загальними фразами, які не підтверджуються жодним доказом. На думку сторони обвинувачення, ці абстрактні твердження повинні слугувати підставою для продовження такого найсуворішого запобіжного заходу, як тримання під вартою, однак, факти, подані стороною захисту доводять протилежне. ОСОБА_6 має постійне місце проживання. ОСОБА_6 характеризується позитивно, виховує малолітню дитину, жодних скарг та конфліктних ситуацій не було. Наявність міцних соціальних зв?язків, постійне місце проживання та позитивні характеристики громади спростовують будь-які твердження слідства про ризик переховування або ухилення від правосуддя. ОСОБА_7 має освіту та професію і це свідчить про законослухняність, соціальну інтегрованість, наявність легального працевлаштування та відсутність будь-яких криміногенних проявів у поведінці. Усі ці фактори згідно зі ст. 178 КПК України прямо вказують на відсутність ризиків, які б обгрунтовували найсуворіший запобіжний захід. Надзвичайно важливою обставиною є тяжкий стан здоров?я підозрюваного. Згідно з випискою з медичної картки та довідками КНП «Калуська ЦРЛ», ОСОБА_6 отримав тяжку травму - закритий багатоосколковий перелом правого наколінника зі зміщенням уламків. Йому проведено оперативне втручання відкрита репозиція та фіксація уламків за методом Вебера. Також зафіксовано садна, гематоми, розтягнення зв?язок та посттравматичну анемію І ступеня. Лікування такої травми є довготривалим, складним та несумісним з умова СІЗО. Прокурор не довів неможливість застосування більш м?якого запобіжного заходу, як того вимагає ст. 183 КПК України. У клопотанні не наведено жодного аргументу, чому неможливо застосувати заставу, цілодобовий чи нічний домашній арешт, покладення обов?язків, передбачених ст. 194 КПК України. З огляду на викладене, продовження строку тримання під вартою є необгрунтованим, непропорційним, невиправданим та таким, що суперечить національному законодавству та міжнародним стандартам. Обвинувачений має стійкі соціальні зв?язки, позитивну репутацію, малолітню дитину, тяжкі травми та потребує медичного нагляду. Жодних ризиків, які б виправдовували тримання під вартою, не існує. У зв?язку з цим просить суд відмовити у задоволенні клопотання слідчого про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Враховуючи особу обвинуваченого, його сімейні обставини, відсутність намірів ухилятися від правосуддя, а також те, що обвинувачення не надало суду належного обґрунтування неможливості застосування менш суворого запобіжного заходу, слід визнати, що визначення застави є доцільним та пропорційним. Виходячи з викладеного, вважає можливим визначити заставу в розмірі визначеному п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме: 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 66650 грн., та вважає її достатньою для забезпечення виконання обвинуваченим обов?язків, передбачених КПК України.

Захисник ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_3 підтримали подане заперечення та просили суд його задоволити.

Заслухавши думку прокурора, захисника та обвинуваченого, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Обвинуваченому ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без можливості внесення застави, який неодноразово було продовжено, зокрема, востаннє ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14.01.2026 строком до 25.02.2026 включно.

У зв`язку з тим, що судовий розгляд кримінального провадження на даний час триває, а строк дії обраного запобіжного заходу закінчується, то за клопотанням прокурора на розсуд сторін кримінального провадження винесено питання доцільності продовження заходу у виді тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою.

При цьому суд бере до уваги наступне.

Як зазначено в ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу або його зміни оцінка обґрунтованості підозри/обвинувачення не може бути надана через те, що особі висунуте обвинувачення і суд за наслідками дослідження наданих доказів має встановити, чи доведена винуватість особи поза розумним сумнівом. Отже, до завершення судового розгляду оцінка доведеності винуватості особи є передчасною.

Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, і у подальшому - про його продовження, суд зобов`язаний у сукупності оцінити обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання її винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вона обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, проте при вирішенні питання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Суд враховує, що питання стосовно того, чи була розумною тривалість тримання під вартою, не може вирішуватися абстрактно. Наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою має оцінюватися в кожній справі з урахуванням її конкретних обставин. У будь-якій справі тривале тримання під вартою може виявитися виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення ЄСПЛ у справі «W. проти Швейцарії», п. 30).

Таким чином, суд виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує тяжкість пред`явленого обвинувачення, а також ступінь суспільної небезпеки злочинних дій, у скоєнні яких обвинувачується ОСОБА_3 .

Враховуючи обставини, за яких слідчим суддею обвинуваченому було обрано та продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, частково змінилися, суд приходить до висновку, що прокурором у судовому засіданні доведено, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати, а саме:

- ОСОБА_3 може переховуватися від суду, оскільки він усвідомлює, що санкція ч. 1 ст. 114-1 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. 25.09.2025 ОСОБА_3 перед його затриманням, вчинив дії, спрямовані на переховування від органу досудового розслідування, а саме: вистрибнув з балкону вказаної квартири задля уникнення кримінальної відповідальності, після чого був затриманий співробітниками УСБУ в Івано-Франківській області;

- ОСОБА_3 може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки йому відомі їх анкетні дані, внаслідок чого може здійснювати фізичний та моральний тиск;

- ОСОБА_3 перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України, вчиненого у воєнний стан. У свою чергу ОСОБА_3 , перебуваючи на волі, може підтримувати контакт з іншими особами, які ймовірно причетні до протиправної діяльності, може розголошувати останнім інформацію про результати досудового розслідування;

- ОСОБА_3 може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчиняти кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України, оскільки офіційно не працевлаштований, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину.

Водночас суд вважає, що ризик передбачений п. 2, а саме: знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, відпав, оскільки досудове розслідування вказаного кримінального провадження завершилося та відповідні докази органом досудового розслідування вже зібрані, що стверджується направлення до суду обвинувального акту.

Також при вирішенні питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує його особу, а саме: вік, наявність на утриманні малолітньої дитини, середньої спеціальної освіти, постійного місця проживання за яким він позитивно характеризується, в тому числі, як батько дитини, що підтверджується відповідними характеристиками, а також те, що він тимчасово не працевлаштований, раніше не судимий та його стан здоров`я, зокрема, основний діагноз закритий багатоуламковий перлом правого наколінка зі зміщенням уламків. Стан після відкритої репозиції та МОС за Вебер (30.09.2025), у зв`язку з чим йому надані відповідні лікувальні та трудові рекомендації.

Водночас, на переконання суду, стороною захисну не доведено, що стан здоров`я обвинуваченого вказує на неможливість перебування його під вартою та отримання ним належної медичної допомоги.

При цьому, у разі того, якщо обвинувачений за результатами огляду чи обстеження потребуватиме надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я, він матиме право на його етапування за межі СІЗО у відповідний медичний заклад з метою надання необхідних медичних послуг.

У зв`язку з чим суд вважає, що обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає його особі, характеру та тяжкості кримінального правопорушення, що йому інкримінуються, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від п`яти до восьми років, та не дає можливості перешкоджати правосуддю, ухилитися від суду, а також відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

А тому, враховуючи те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, наявність ризиків вчинення обвинуваченими дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає, що підстави, за яких було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, в повному обсязі не змінилися та мають високу вірогідність у зв`язку з можливістю найсуворішого покарання, а тому є виправданим продовження застосування запобіжного заходу на 60 днів.

Також суд враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2011 у справі "Марченко проти України", при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Будь-яких даних про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які б були підставою для обрання більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено, захисником та обвинуваченим не доведено.

Розглядаючи таку можливість, з урахуванням обставин висунутого обвинувачення, підвищеної суспільної небезпечності інкримінованих обвинуваченим злочинів і суворості покарання, що загрожує їм у разі доведеності вини за вчинення умисного особливо тяжкого злочину, суд вважає, що інші (альтернативні) запобіжні заходи не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_3 .

За таких обставин необхідно визнати, що через існування вказаних процесуальних ризиків лише тримання обвинуваченого під вартою забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Запобіжний захід тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 .

Також суд враховує, що відповідно до ч. 6 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Крім того, згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109 - 1142, 258 - 2586, 260, 261, 402 - 405, 407, 408, 429, 437 - 4421 Кримінального кодексу України.

А тому, керуючись положеннями ч. 6 ст. 176, ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи встановлені ризики, суд вважає недоцільним визначити обвинуваченому розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.114-1 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-179, 182-184 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та жителю АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 (шістдесят) календарних днів до 17.04.2026 включно, без права на внесення застави.

Тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 здійснювати в ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)».

Копію ухвали для виконання направити начальнику ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)» та вручити обвинуваченому, і прокурору негайно після її оголошення, інші сторони мають право отримати її копію в суді.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали оголошено 18.02.2026 о 08:45 год.

Суддя: