Провадження № 11-кп/824/2367/2026 Доповідач в 2 інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

30 березня 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі

суддів: ОСОБА_2 (головуючої), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0000414 від 15.05.2024 року за апеляційною скаргою прокурора Офісу Генерального прокурора на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 17 червня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17 червня 2025 року ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 28, ст. 340 КК України на підставі ст. 49 КК України, а кримінальне провадження № 0000414 від 15.05.2024 року закрито.

Вказане рішення суд першої інстанції мотивував тим, що з дня вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 28, ст. 340 КК України, минуло п`ять років, підстави для зупинення або переривання перебігу давності відсутні, а тому обвинуваченого ОСОБА_7 необхідно звільнити від кримінальної відповідальності та закрити кримінальне провадження щодо нього.

В апеляційній скарзі прокурор вказав про незаконність оскаржуваної ухвали у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив про те, що в ухвалі суду не зазначено обставин кримінального правопорушення, за вчинення якого ОСОБА_7 звільняється від кримінальної відповідальності, та не вказано з якої саме дати судом обчислено строки давності, передбачені ст. 49 КК України, що не відповідає критеріям чіткості, зрозумілості і однозначності та свідчить про порушення вимог ст. 372 КПК України. Також звернув увагу на те, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 372 КПК України вступна частина ухвали повинна містити прізвище, ім`я, по батькові обвинуваченого, дату народження, його місце народження та проживання, однак окрім ПІБ обвинуваченого та дати його народження інші відомості в ухвалі відсутні, що свідчить про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення. Крім того, зазначив, що за змістом ч. 1 ст. 44, ст. 49 КК України звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності може бути застосоване лише щодо особи, яка вчинила кримінальне правопорушення і з дня такого вчинення минулі певні строки, а тому суд першої інстанції повинен був в резолютивній частині ухвали зазначити, що « ОСОБА_7 звільняється від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 28, ст. 340 КК України», а не « ОСОБА_7 звільнити від кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 28, ст. 340 КК України», що суперечить положенням ст. 44, 49 КК України. Просив оскаржувану ухвалу скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; обвинуваченого, який не заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги прокурора, зазначаючи про те, що строки давності притягнення його до кримінальної відповідальності закінчились, а тому вимоги поданої прокурором апеляційної скарги безпідставні та все одно призведуть до одного і того самого рішення суду; вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, на розгляд до Солом`янського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000414 від 15.05.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 28, ст. 340 КК України. При цьому, як вбачається з фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, інкриміноване ОСОБА_7 органом досудового розслідування кримінальне правопорушення мало місце 18-19 лютого 2014 року.

Санкція ст. 340 КК України(станом на час вчинення інкримінованого діяння) передбачала покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років, або позбавлення волі на той самий строк.

Відповідно до положень ст. 12 КК України в редакції, чинній на час розгляду кримінального провадження, вказане кримінальне правопорушення відноситься до категорії нетяжких злочинів.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Оскільки закон не пов`язує можливість застосування правил ч. 1 ст. 49 КК України із визнанням особою вини, обов`язковою передумовою для закриття кримінального провадження у справі є наявність згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

Колегія суддів вважає, що оскільки на час розгляду судом першої інстанції вказаного кримінального провадження минуло понад п`ять років з дня вчинення інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 340 КК України, останній протягом цього періоду не ухилявся від досудового розслідування або суду, вперше притягається до кримінальної відповідальності, надав згоду на його звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо можливості звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ст. 340 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження щодо нього.

Щодо доводів прокурора про те, що за змістом ч. 1 ст. 44, ст. 49 КК України звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності може бути застосоване лише щодо особи, яка вчинила кримінальне правопорушення і з дня такого вчинення минулі певні строки, тобто по суті прокурор стверджує про необхідність встановлення судом першої інстанції факту вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, системний аналіз положень ст. 284-288 КПК України свідчить про те, що після отримання відповідного клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, суд повинен невідкладно розглянути таке клопотання та за наявності відповідних підстав своєю ухвалою звільнити останнього від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, щодо яких закінчились строки давності.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 06 червня 2025 року на адресу Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження № 0000414 від 15.05.2024 року щодо нього у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України, яке невідкладно було розглянуто судом першої інстанції в судовому засіданні від 17.06.2025 року відповідно до положень ч. 4 ст. 286 КПК України.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що положення ч. 1-3 ст. 49 КК України, якими передбачено підстави та умови звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, не наділяють суд дискрецією, оскільки законодавець чітко визначив, що суд звільняє від кримінальної відповідальності особу в разі існування підстав для застосування положень ст. 49 КК України. Ця підстава звільнення від кримінальної відповідальності є безумовною. І в результаті закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України за ініціативою та згодою особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, суд не може і не повинен констатувати факт вчинення цією особою кримінально караного діяння. Адже кримінальний процесуальний закон зобов`язує суд розглянути клопотання сторони захисту про таке звільнення невідкладно. У разі розгляду такого клопотання без проведення повного судового розгляду суд не може констатувати винуватість або навпаки невинуватість особи у вчиненні інкримінованого діяння (постанова ККС ВС від 18.02.2025 року у справі № 712/8174/23).

Таким чином, з огляду на положення ч. 1-3 ст. 49 КК України, ст. 284-288 КПК України клопотання сторони кримінального провадження про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності має бути розглянуте судом невідкладно, за результатами розгляду якого суд постановляє ухвалу, в якій не встановлює формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, в тому числі із зазначенням дати, часу та місця вчинення кримінального правопорушення, питання винуватості або невинуватості особи, а встановлює чи закінчився, передбачений ст. 49 КК України строк давності, виходячи з дати вчинення кримінального правопорушення, зазначеної в обвинувальному акті, та чи підлягає особа у такому разі звільненню від кримінальної відповідальності.

За таких обставин у разі закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України за ініціативою та згодою особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, суд не може і не повинен констатувати факт вчинення цією особою кримінально караного діяння, а тому відповідно зазначення в резолютивній частині ухвали про те, що ОСОБА_7 звільняється від кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 28, ст. 340 КК України, замість зазначення про його звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 28, ст. 340 КК України, не суперечить положенням ст. 44, 49 КК України, не впливає на результат прийнятого судом рішення та не свідчить про незаконність оскаржуваної ухвали та наявність підстав для констатації судом апеляційної інстанції істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, а є лише різними формами текстуально-семантичного викладу речення.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що в ухвалі суду не зазначено обставин кримінального правопорушення, за вчинення якого ОСОБА_7 звільняється від кримінальної відповідальності, не вказано з якої саме дати судом обчислено строки давності, передбачені ст. 49 КК України, а також не наведено повні відомості щодо обвинуваченого, колегія суддів хоч і вважає обґрунтованими, оскільки відповідно до положень ст. 370, ч. 1 ст. 372 КПК України такі обставини мають бути зазначені судом першої інстанції, однак їх відсутність в оскаржуваній ухвалі не вплинула на наявність визначених законом підстав для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та не перешкодила суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що при вирішенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про його звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини, які мають значення для його правильного вирішення та перевіривши наявність обставин, передбачених ст. 49 КК України, встановивши умови і підстави визначені законом України про кримінальну відповідальність та отримавши згоду обвинуваченого на звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, обґрунтовано звільнив останнього від кримінальної відповідальності за ст. 340 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закрив кримінальне провадження в цій частині на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 17 червня 2025 рокує обґрунтованою і вмотивованою, а відтак підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 17 червня 2025 року, якою ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 28, ст. 340 КК України на підставі ст. 49 КК України, а кримінальне провадження № 0000414 від 15.05.2024 року закрито - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4