Дата документу 26.02.2026 Справа № 331/975/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/975/25 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/480/26 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника - адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 3 лютого 2026 року, якою у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 3 ст. 307, ч. 1 ст. 382 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 3 квітня 2026 року включно, без визначення розміру застави,-

В С Т А Н О В И Л А:

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Олександрівського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 3 ст. 307, ч. 1 ст. 382 КК України.

Ухвалою Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 3 лютого 2026 року було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 3 квітня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для зміни обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу, на даний час не відпали, не змінилися та продовжують існувати.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, захисник - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання прокурора відмовити, обрати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

В обґрунтування скарги вказує, що суд безпідставно прийшов до висновку про наявність ризику ухилення від суду, оскільки ОСОБА_6 систематично з`являвся у судові засідання, окрім часу коли він хворів, у тому числі після отримання клопотання про зміну запобіжного заходу.

Крім того, вважає безпідставним висновок суду про наявність ризику вчинення інших кримінальних правопорушень, оскільки у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 382 КК України події інкриміновані ОСОБА_6 відбувались до подій кримінальних правопорушень за ч.ч. 1, 2 ст. 307 КК України, тобто ОСОБА_6 з часу обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та внесення застави і по цей день не вчиняв інших кримінальних правопорушень.

Звертає увагу на те, що новими обставинами, які не розглядались судом при обранні та продовженні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є те, що останній висловив бажання бути мобілізованим до лав ЗСУ для проходження військової служби, про що свідчить наявна письмова згода від 21 грудня 2025 року.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник - адвокат ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити. Зазначив про відсутність ризиків та бажання ОСОБА_6 проходити військову службу, про що було подано відповідне клопотання, проте, прокурором у задоволенні клопотання було відмовлено.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу та висловив бажання здійснювати захист Батьківщини.

Прокурор, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, до судового засідання апеляційного суду не з`явився, із клопотанням про особисту участь у судовому засіданні не звертався.

З огляду на те, що прокурором не заявлено клопотання про розгляд апеляційної скарги за його участю, яке б узгоджувалося з наведеними положеннями ч. 4 ст. 422-1 КПК України, колегія суддів вважає за доцільним проводити розгляд даної апеляційної скарги у відсутність прокурора.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою - наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, у даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив, що ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились та вказав про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризик переховування від суду наразі є актуальним, не зменшився та обумовлений, серед іншого, притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим негативними для особи наслідками (обмеженнями), і, зокрема, суворістю можливого покарання за злочин, передбачений ч. 3 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі до 12 років з конфіскацією майна, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_6 , в разі визнання його винним, а тому продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

На продовження ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить той факт, що ОСОБА_6 обвинувачується у ряді злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, вказують на те, що дії ОСОБА_6 носять систематичний характер та вчинені з метою власної наживи та користі для себе, що в сукупності з тим, що обвинувачений не працює, суспільно-корисною працею не займається, не має постійного джерела доходу, свідчить про високу ймовірність вчинення ним аналогічних злочинів, будучі на свободі.

Крім того, на ризик продовження злочинної діяльності вказують дані про особу ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні ряду корисливих умисних злочинів, вчинених в період призначеного йому вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 1 липня 2024 року іспитового строку, що свідчить про ступінь небезпечності обвинуваченого та дозволяє спрогнозувати з достатньою високим ступенем ймовірності його поведінку у подальшому.

Таким чином, апеляційний суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки ОСОБА_6 , приходить до висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних його дій.

Підсумовуючи викладене, ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшилися, є досить актуальними та вказують про недостатність застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід не здатний забезпечити виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватися від суду та вчиняти інше кримінальне правопорушення.

Даних про такий стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , щоб унеможливлював застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час апеляційному суду не надано.

Посилання сторони захисту на бажання ОСОБА_6 проходити військову службу, не є підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення.

При цьому, з апеляційної скарги слідує, що з огляду на наявну письмову згоду від 21 грудня 2025 року, стороною захисту 5 січня 2026 року прокурору було подано клопотання про ініціювання перед судом питання про скасування ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби, проте, слід звернути увагу на те, що з моменту звільнення 24 грудня 2024 року ОСОБА_6 з-під варти після внесення застави у даному кримінальному провадженні та до 4 листопада 2025 року, зокрема до зміну йому запобіжного заходу у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, таких клопотань стороною захисту не подавалось.

Відтак, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі захисника доводи щодо наявності підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, не знайшли свого підтвердження зібраними матеріалами, а також не вказують на відсутність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 199, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 3 лютого 2026 року, якою у відношенні ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 3 ст. 307, ч. 1 ст. 382 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 3 квітня 2026 року включно, без визначення розміру застави, залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4