1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/3534/25 1-кп/335/378/2026
25 лютого 2026 року м. Запоріжжя
Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , представника потерпілої ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, який має середню освіту, працевлаштований охоронцем ЗДО №155 «Калинка» ЗМР, одружений, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України,
В провадженні Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України.
У судовому засіданні 25 лютого 2026 року захисником обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокатом ОСОБА_7 подано клопотання про визнання доказу - судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/108/25/3954-ІТ, проведеної ОСОБА_9 , судовим експертом Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України 20.02.2025, очевидно недопустимим та припинити його дослідження у судовому засіданні. В обґрунтування клопотання зазначено наступне. На підготовчому судовому засіданні 12 травня 2025 року стороною захисту було подано скаргу на дії (бездіяльність) слідчого ОСОБА_10 , зокрема, в скарзі зазначено про те, що з матеріалів кримінального провадження вбачається проведення слідчим ОСОБА_10 судової інженерно-транспортної експертизи. В той час коли ОСОБА_6 повідомлення про підозру було вручено 25 березня 2025 року. Судова інженерно-транспортна експертиза призначена слідчим по справі проводилась з порушенням права підозрюваного на захист. Докази, для того, щоб набути свого статусу, мають бути отримані у передбаченому КПК України порядку (ч. 1 ст. 84 КПК України). Слідчий, прокурор, суд мають не тільки роз`яснити, але й забезпечити право підозрюваного, обвинуваченого на захист. До того ж, є право підозрюваного, обвинуваченого на відвід - в тому числі експерту або експертній установі (п.13 ч. З КПК України). Не забезпечення цього порушує право підозрюваного, обвинуваченого на захист та надає підстави наполягати на визнанні отриманого доказу (висновку експерта) недопустимим (п. 3. ч. 2. ст. 87 КПК України). Отже, на підставі п. 13 ч. 1 ст. 7, ст. 20, ч. 1 ст. 2, п .2. ч. 3, ч. 5 ст. 42 КПК України підозрюваному, обвинуваченому мають бути роз`яснені положення ст. 4 Закону України «Про судову експертизу». Дане право не було реалізовано, відповідно висновки отримані в наслідок суттєвих і численних порушень чинного законодавства України є такими, що не можуть визнаватися допустимими. Крім того, експертом не враховані зауваження, які робилися учасниками додаткового огляду місця ДТП 18.10.2024 в жодній проведеній у справі інженерно-транспортній експертизі.
В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_6 підтримали клопотання.
У судовому засіданні 25 лютого 2026 року прокурор, потерпіла та її представник заперечили проти задоволення клопотання сторони захисту про визнання доказу очевидно недопустимим та припинення його дослідження у судовому засіданні з тих підстав, що вказані у клопотанні посилання не свідчать про очевидну недопустимість доказу. Натомість оцінку допустимості доказу суд надає у нарадчій кімнаті.
Заслухавши доводи захисників, думку обвинуваченого, який підтримав клопотання, прокурора, який просив відмовити в задоволенні клопотання з підстав необґрунтованості, потерпілої та представника потерпілої, які підтримали думку прокурора, суд вважає, що клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст.89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду, суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якого здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимим, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.
У відповідності до ч. 1ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Частиною 2 статті 87 КПК України визначено, що суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння:
1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов;
2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження;
3) порушення права особи на захист;
4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права;
5) порушення права на перехресний допит;
Відповідно до ч. 3 ст. 87 КПК України, недопустимими є також докази, що були отримані:
1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні;
2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень;
3) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження;
4) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання.
В основі встановлених кримінальним процесуальним законом правил допустимості доказів лежить концепція, відповідно до якої в центрі уваги суду повинні знаходитися права людини і виправданість втручання в них держави незалежно від того, яка саме посадова особа обмежує права.
На користь відповідного висновку свідчить зміст статті 87 КПК, якою визначено критерії недопустимості засобів доказування у зв`язку з недотриманням законного порядку їх одержання. Згідно з частиною першою цієї статті недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, одержаній унаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Частинами другою і третьою цієї статті передбачено безальтернативний обов`язок суду констатувати істотне порушення прав людини і основоположних свобод і визнати недопустимими засоби доказування, отримані: в результаті процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, здійснених без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози його застосування; з порушенням права особи на захист; з показань чи пояснень, відібраних із порушенням права особи відмовитися від давання показань і не відповідати на запитання, або без повідомлення про таке право; з порушенням права на перехресний допит; .
З наведеного слідує, що імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини заборони катування й нелюдського поводження (стаття 3 Конвенції, частина перша статті 28 Конституції України), прав підозрюваного, обвинуваченого на захист, у тому числі професійну правничу допомогу (пункт «с» частини третьої статті 6 Конвенції, статті 59 Конституції України), на участь у допиті свідків (пункт «d» частини третьої статті 6 Конвенції), права людини на повагу до свого приватного життя, недоторканність житла (стаття 8 Конвенції), на відмову давати показання щодо себе, членів своєї сім`ї та близьких родичів (частина перша статті 63 Конституції України).
Відтак у кожному з вищезазначених випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України.
З огляду на зазначене суд, вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.
В обґрунтування клопотання про визнання доказу очевидно недопустимим сторона захисту посилається на те, що експертні дослідження проводилися до повідомлення ОСОБА_6 про підозру, порушено право ОСОБА_6 на захист, водію ОСОБА_6 не було роз`яснено положення ст. 63 Конституції України.
Крім того, неврахування експертом внесених у протокол додаткового огляду місця ДТП від 18.10.2025 зауважень не може бути підставою для визнання такого висновку очевидно недопустимим. Натомість, такі обставини можуть бути підставою для призначення повторної/додаткової експертизи.
В той же час, долучені прокурором матеріали свідчать про те, що положення ст. 63 Конституції України ОСОБА_6 роз`яснювалися, процесуальні дії у кримінальному провадженні відбувалися за участю захисників ОСОБА_6 - адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Крім того, стороною захисту не зазначено норм процесуального права, які передбачають призначення експертних досліджень лише після повідомлення особі підозри.
Відтак, судом не встановлено очевидної недопустимості висновку судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/108/25/3954-ІТ, проведеної 20.02.2025 ОСОБА_9 , судовим експертом Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.
Так, заявлений в клопотанні доказ, що просить визнати очевидно недопустимим сторона захисту, може бути визнаний недопустимим під час ухвалення судом остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження, шляхом дослідження цього доказу у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, що надані учасниками кримінального провадження.
В той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що доводи, викладенні як у клопотанні про визнання доказу очевидно недопустимим, так і у скарзі на дії слідчого ОСОБА_10 , безумовно підлягають оцінці при наданні судом аналізу доказів під час ухвалення остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження, так як можуть впливати на визнання належності та допустимості зазначеного в ньому доказу.
Враховуючи, що питання допустимості доказів під час їх оцінки вирішується в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення, судом не встановлено підстав очевидної недопустимості зазначеного доказу, тому клопотання задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 86, 87, 89, 350, 372 КПК України, суд
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про визнання доказу судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/108/25/3954-ІТ, проведеної ОСОБА_9 , судовим експертом Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України 20.02.2025, очевидно недопустимим та припинити його дослідження у судовому засіданні - залишити без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1