Справа № 216/91/26
провадження 1-кп/216/533/26
ВИРОК

іменем України

09 березня 2026 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 (поза межами суду),

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 (поза межами суду),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань приміщення суду в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0008451 від 16.05.2025, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, який має середню освіту, є військовослужбовцем за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 на посаді водія, перебуває у зареєстрованому шлюбі, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 15.10.2003 Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі із конфіскацією майна. 18.12.2009 звільнений з Первомайської ВК (№117) Харківської області умовно достроково, невідбутий строк 7 місяців 7 днів;

- 26.02.2018 Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі (зараховано в строк відбування покарання період з 09.03.2017 по 20.06.2017) відповідно до ухвали Жовтоводського районного суду Дніпропетровської області, зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 21.06.2017 по 26.04.2018 з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі. 14.02.2019 звільнений з Солонянської ВК (№21) Дніпропетровської області за відбуттям строку покарання;

- 26.02.2024 Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України,від відбування покарання звільнений із іспитовим строком 2 роки,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

Під час судового розгляду було встановлено, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України 2102-ІХ, у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. Надалі, на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14.03.2022 № 133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 № 2119-ІХ, Указом від 18.04.2022 № 259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 № 2212-ІХ, Указом від 17.05.2022 № 341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 № 2263-ІХ, Указом від 12.08.2022 № 573/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 №2500-IX, Указом від 07.11.2022 № 757/2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 № 2738-ІХ, Указом від 06.02.2023 №58/2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 № 2915-ІХ), Указом від 01.05.2023 № 254/2023, затвердженим Законом України від 02.05.2023 № 3057-ІХ, Указом від 26.07.2023 № 451/2023, затвердженим Законом України від 27.07.2023 № 3275-ІХ, Указом від 06.11.2023 № 734/2023, затвердженим Законом України від 08.11.2023 № 3429-ІХ, Указом від 05.02.2024 № 49/2024, затвердженим Законом України від 06.02.2024 № 3564-ІХ, Указом від 06.05.2024 № 271/2024, затвердженим Законом України від 08.05.2024 № 3684-ІХ та Указом від 23.07.2024 № 469/2024, затвердженим Законом України від 23.07.2024 № 3891-ІХ у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України строки дії воєнного стану в Україні постійно продовжувались, у тому числі із 05 годин 30 хвилин 12.08.2024 строком на 90 діб, Указом Президента України від 15.04.2025№ 235/2025, який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 4356-ІХ від 16.04.2025, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 09 травня 2025 року строком на 90 діб. Останній раз, Указом Президента України від 14 липня 2025 року №478/2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 15.07.2025 №4524-ІХ строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 07.08.2025 строком на 90 діб.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №24 від 22.01.2025 солдата ОСОБА_4 , призваного на військову службу за мобілізацією з 22.01.2025 зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення і призначено на посаду водія відділення штабних машин взводу штабних машин роти штабних машин батальйону зв`язку військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25.03.1992, солдат ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця і під час проходження військової служби повинен, окрім іншого, дотримуватися вимог ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 6, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999, Військової Присяги, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Проте солдат ОСОБА_4 всупереч вищевказаним вимогам та нормам чинного законодавства, діючи в умовах воєнного стану, з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби, вчинив кримінальне правопорушення проти встановленого прядку проходження військової служби (військовий злочин) за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , пункт тимчасової дислокації якої був розташований в АДРЕСА_2 , перебуваючи на посаді водія відділення штабних машин взводу штабних машин роти штабних машин батальйону зв`язку військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», діючи в умовах воєнного стану, з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, маючи військовий обов`язок нести військову службу, у порушення вимог ст.ст. 6, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999, та ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999, 14.03.2025 о 08:00 год. був відсутнім при перевірці наявності особового складу в місці тимчасової дислокації в АДРЕСА_2 , тобто самовільно залишив місце служби, командуванню про причини свого вибуття не доповів, хоча об`єктивно повинен був і міг це зробити, а став проводити час на власний розсуд поза межами місця несення служби, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину чи звернення до органів військового управління за наявності реальної можливості для цього, поки 24.12.2025 був викритий працівниками поліції в приміщенні квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , тим самим вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби (військовий злочин) було припинене.

Таким чином, ОСОБА_4 своїми умисними діями вчинив самовільне залишення військовослужбовцем місця служби тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, тобто вчинив злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе визнав повністю й пояснив, що за обставин, викладених у вироку вчинив даний злочин, а саме: військову службу востаннє проходив 22.01.2025 у військовій частини НОМЕР_1 . Приблизно в середині березня 2025 року самовільно залишив місце служби та направився за місцем проживання у АДРЕСА_1 , де перебував до затримання. У вчиненому обвинувачений щиро покаявся, осудивши свої дії та усвідомивши суспільну небезпечність вчиненого злочину.

У зв`язку із безсумнівним та добровільним, тобто без будь-якого впливу із чиєї б то ні било сторони, визнанням у повному обсязі ОСОБА_4 своєї вини в інкримінованому йому органом досудового розслідування злочині (повідомленій підозрі), погодженні з кваліфікацією вчиненого ним діяння, підтвердженням ним його фактичних обставин, відсутності жодних заперечень щодо нього з боку сторони обвинувачення, усвідомленням і правильним розумінням роз`ясненого судом положення частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України про те, що у випадку визнання ним змісту даних фактичних обставин, сторони кримінального провадження будуть позбавлені права оскаржувати їх в апеляційному порядку, відсутністю його заперечень проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються, суд ухвалив дослідити докази, обмежившись показаннями обвинуваченого, а також документами, що характеризують особу обвинуваченого.

Отже, всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясувавши всі обставини, встановлені під час кримінального провадження, перевіривши їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, дослідженими в судовому засіданні, у їхній сукупності й оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена повністю, а дії його відповідають складу злочину, передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України, і правильно кваліфіковані як самовільне залишення військовослужбовцем місця служби тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, у зв`язку із чим, обвинувачений підлягає кримінальному покаранню.

Вивчаючи особу винного шляхом з`ясування стану його здоров`я, поведінки до вчинення злочину, складу родини, а також матеріального стану, судом встановлено, що ОСОБА_4 на момент вчинення ним інкримінованого злочинного діяння раніше судимий, має середню освіту, перебуває у зареєстрованому шлюбі, на утриманні неповнолітніх дітей не має, за медичною допомогою до лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не звертався.

Так, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, суд виходить з класифікації злочинів, особливостей та обставин його вчинення, й приходить до висновку, що обвинуваченим вчинено тяжкий злочин.

До обставин, які пом`якшують покарання і встановлені у даній кримінальній справі, суд відносить щире каяття.

До обставин, які обтяжують покарання і встановлені у даній кримінальній справі, суд відносить рецидив злочинів.

Обговорюючи питання про міру покарання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання, наведені судом вище у вироку, особу обвинуваченого, а також ту обставину, що даний злочин вчинено обвинуваченим у період іспитового строку, визначеного останньому попереднім вироком суду, у зв`язку з чим, враховуючи санкцію ч. 5 ст. 407 КК України та положення ст. 75 КК України, вважає, що виправлення обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства, оскільки саме таке покарання сприятиме його виправленню і попередженню вчинення нових кримінальних правопорушень, а також буде необхідним і достатнім. Крім цього, враховуючи наявність у обвинуваченого невідбутого покарання за попереднім вироком суду, при призначенні покарання обвинуваченому слід застосовувати приписи ст. 71 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 63, 65-67, 407 ч. 5 КК України, ст.ст. 349, 369-376, 392, 395, 532-533 КПК України,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.02.2024, остаточно призначивши ОСОБА_4 покарання у вигляді 6 (шести) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту затримання, тобто з 24 грудня 2025 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до обвинуваченого під час досудового розслідування залишити незмінним до набрання вироком законної сили.

Копію вироку негайно після його проголошення надати обвинуваченому, його захиснику та прокурору.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі її подання - вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, є обов`язковим для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, підлягає виконанню на всій території України й звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції.

Вирок ухвалено, виготовлено шляхом комп`ютерного набору та підписано суддею в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя ОСОБА_6