Справа № 183/1743/26
№ 1-кс/183/271/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року м. Самар

Слідчий суддя Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором у кримінальному провадженні начальником Самарівського відділу Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 лютого 2026 року за № 0000142, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дніпропетровськ, громадянина України, маючого середню освіту, розлученого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період на посаді старшого стрільця-оператора 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 14 стрілецької роти 5 батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий,

- 02.11.2022 Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки, 28.11.2024 звільнений по відбуттю покарання,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

Слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області з цим клопотанням, у якому просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

В обґрунтування клопотання слідчий вказує про встановлені досудовим розслідуванням обставини, а саме: що ОСОБА_5 підозрюється у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, та проходячи її на посаді старшого стрільця-оператора 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 14 стрілецької роти 5 батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 9, 11, 13, 14, 16, 49, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, додатку № 1 затвердженого Постановою Верховної Ради України від 07.06.1992 року № 2471-XII «Про право власності на окремі види майна», п.п. 1-4, 9, 15 Положення по дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 року № 576, п.п. 2.8, 8.1, 8.2, 8.9 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 року № 622, діючи з прямим умислом, у кінці грудня 2025 року (більш точної дати в ході досудового розслідування не встановлено) у денний час доби, перебував на бойовій позиції в лісопосадці у Запорізькій області (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах воєнного стану), на землі знайшов та підняв конструктивно-оформлений заряд вибухової речовини, а саме споряджений корпус ручної, осколкової, оборонної гранати Ф-1, промислового виготовлення, який відноситься до категорії вибухових речовин та придатний для здійснення вибуху; уніфікований запал ручної гранати, модернізований типу УЗРГМ, промислового виготовлення, який відноситься до категорії вибухових пристроїв та придатний для здійснення вибуху, тим самим незаконно придбав вибухові речовини та вибухові пристрої, які поклав до рюкзаку, який мав із собою, почавши незаконно зберігати при собі, та у подальшому переніс до свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де почав надалі зберігати. Після чого, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, 01 лютого 2026 року ОСОБА_5 переніс споряджений корпус ручної, осколкової, оборонної гранати Ф-1 із уніфікованим запалом ручної гранати, модернізований типу УЗРГМ до подвір`я будинку АДРЕСА_2 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України придбання, носіння, зберігання вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

В ході досудового розслідування виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу відносно підозрюваного у вигляді тримання під вартою, оскільки є достатньо підстав вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Прокурор ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити з підстав, наведених у клопотанні. Вказав, що ризики існують, ОСОБА_5 може впливати на свідків, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення. Згодом, після заслуховування пояснень підозрюваного ОСОБА_5 , висловився про можливість застосування альтернативного запобіжного заходу, а саме цілодобового домашнього арешту.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що захисника він не потребує. Із зони бойових дій ніякої гранати не привозив, щоб виїхати звідти йому потрібно проїхати чотири блокпости, на яких оглядають та перевіряють речі військових, тому не міг він вивезти гранату звідти. Вказує, що в той день 01.02.2026 року його біля кафе в м. Самар сильно побили двоє незнайомих йому чоловіків, зламали руку, все через жінку з якою він проживав. Після його побиття гранату йому підкинули ті двоє чоловіків щоб помститися за ту жінку, а потім викликали поліцію, яка нібито і вилучила у нього гранату. Бодікамеру поліцейський включив саме коли діставав гранату, а не відразу коли вони приїхали на місце. Також пояснив, що він досвідчений військовий, вміє обходитися зі зброєю і вибухівкою, і якби на момент його побиття у нього дійсно була граната він би кинув її в тих хто його бив щоб все це припинити навіть з ризиком для свого життя. Просив не застосовувати тримання під вартою, дати можливість працювати, має постійне місце проживання разом із матір`ю.

Слідчий суддя, дослідивши заявлене клопотання, вислухавши доводи прокурора, пояснення підозрюваного, відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, з урахуванням ч. 1 ст. 177, ст. 178, ст. 181, 183, 194 КПК України, вважає його не достатньо обґрунтованим в частині застосування запобіжного заходу тримання під вартою, але обґрунтованим для застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Так, як убачається з матеріалів клопотання, 01.02.2026 року до ЄРДР за № 0000142 внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, з коротким викладом обставин: «01.02.2026 приблизно о 02.50 год. поблизу магазину «Вікторія» по вул. Гетьманська в м. Самар у військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_5 вилучено гранату типу Ф-1, яку останній зберігав без передбаченого законом дозволу.»

Відповідно до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

За змістом ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві, проте зважаючи на вимоги, закріплені у статті 9 КПК України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд в цьому контексті враховує позиції Європейського суду з прав людини викладені в його рішеннях.

Зокрема, за змістом п. 175 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Обґрунтованість підозри повинна бути визначена враховуючи положення ст. 94 КПК України, а саме, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За таких умов, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, заслухавши пояснення підозрюваного, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів щодо пред`явленої підозри, з точки зору достатності та взаємозв`язку, слідчий суддя встановив наявність у сторони обвинувачення доказів (протокол огляду місця події від 01.02.2026р., показання свідків, висновок експерта від 11.02.2026р., протокол огляду відеозапису від 26.02.2026р., інші документи), які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, які могли б об`єктивно зв`язувати його з ними, тобто підтвердити існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити це кримінальне правопорушення.

27 лютого 2026 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.263 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів. Як свідчать матеріали провадження, повідомлення про підозру ОСОБА_5 відповідає вимогам ст. 277 КПК України за своїм змістом та на даному етапі сумнівів щодо її законності або порушення порядку вручення не викликає.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_5 слідчий суддя враховує, що вказані у клопотанні слідчого та прокурором ризики є актуальними, що дає підстави для застосування запобіжного заходу, але не є достатніми для застосування такого запобіжного заходу як тримання під вартою.

Так, про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, відповідальність за який передбачено у вигляді позбавленя волі від трьох до семи років, тому існує ризик, що підозрюваний ОСОБА_5 , з метою ухилення від кримінальної відповідальності, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_5 не має офіційного джерела доходу, що може сприяти нез`явленню ОСОБА_5 за викликом слідчого, прокурора та суду.

Про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить те, що ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні як у спосіб погроз, так і реально незаконно впливати на свідків, які мешкають в одному населеному пункті, та які ще не допитані безпосередньо судом, матиме реальну можливість незаконно впливати на свідків та змусити їх змінити свої показання з метою уникнення кримінальної відповідальності. Про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить те, що ОСОБА_5 раніше судимий і знову обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину. Таким чином, існує імовірність, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст.176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим тримання під вартою.

Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Аналізуючи всі обставини справи, враховуючи особу підозрюваного ОСОБА_5 , який хоча раніше і судимий, але має постійне місце проживання та реєстрації, міцні соціальні зв`язки, приходжу до висновку, що ОСОБА_5 не становить для суспільства такого рівня небезпеки, яка б виправдовувала застосування найсуворішого запобіжного заходу тримання його під вартою. Отже, за вищевказаних обставин вважаю, що прокурором не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 178 КПК України суд враховує вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, при цьому слідчий суддя бере до уваги показання ОСОБА_5 щодо належного ним виконання своїх процесуальних обов`язків, обставин події, враховує стан ОСОБА_5 на час події (згідно протоколу перегляду відеозапису у підозрюваного явні тілесні ушкодження), позицію прокурора, який вважав можливим застосувати домашній арешт.

В той же час, суду необхідно вжити заходів щодо запобігання спробам підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на свідків, тому ОСОБА_5 слід обрати більш м`який запобіжний захід домашній арешт із забороною залишати місце свого проживання цілодобово.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 176-178, 181, 183, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_5 , відмовити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, в межах строку досудового розслідування, строком до 27 квітня 2026 року включно.

Заборонити ОСОБА_5 цілодобово залишати своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Зобов`язати ОСОБА_5 :

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою (залежно від стадії кримінального провадження);

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання (залежно від стадії кримінального провадження).

Ухвалу направити для виконання до Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровській області.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1