ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/1921/25
УХВАЛА

"23" лютого 2026 р. смт. Петриківка

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Петриківка в залі суду кримінальне провадження № 0000747 від 25.07.2025 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України не зареєстрованого; доставленого в Україну в порядку видачі осіб, які вчинили кримінальне правопорушення (екстрадиція) з ФР Німеччина, утримується під вартою в ДУ «Закарпатська установа виконання покарань № 9»,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 Кримінального Кодексу України,-

В С Т А Н О В И В :

17.11.2025 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області зі Дніпропетровської обласної прокуратури надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000747 відносно ОСОБА_6 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 Кримінального Кодексу України.

До суду надійшло клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .

В клопотанні зазначено, що ОСОБА_6 обвинувачується в участі спільно із ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у озброєній банді, організованій з метою нападу на окремих осіб та участі у вчинюваних нею нападах, а саме:

у вчиненні 13 квітня 2020 року у складі банди, спільно із ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , озброєного розбійного нападу на родину ОСОБА_12 - ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , на території Їх домоволодіння по АДРЕСА_1 , з метою заволодіння їх майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров?я осіб, які зазнали нападу, поєднаного з проникненням у житло, в результаті якого заволоділи грошовими коштами та майном потерпілих на загальну суму 525 000 гривен, а крім того, у незаконному заволодінні під час здійснення у складі банди озброєного розбійного нападу, транспортним засобом, а саме приналежним ОСОБА_16 автомобілем «Toyota LandCruiser 200» реєстраційний номер НОМЕР_1 , вчиненому із проникненням в сховище - гараж розташований на території домоволодіння та поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров?я потерпілого та погрозою застосування такого насильства;

у вчиненні 15 квітня 2020 року, у складі банди, спільно із ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , озброєного розбійного нападу на родину ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , на території їх домоволодіння по АДРЕСА_2 , з метою заволодіння їх майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров?я осіб, які зазнали нападу, поєднаного з проникненням у житло та спрямованого на заволодіння майном у великих розмірах, в результаті якого заволоділи грошовими коштами та майном потерпілих на загальну суму 669 130 грн, а крім того, у незаконному заволодіння під час здійснення у складі банди озброєного розбійного нападу, транспортним засобом, а саме приналежним ОСОБА_19 автомобілем Mercedes ML-350 4-matic» реєстраційний номер НОМЕР_2 , вчиненому із проникненням в сховище - гараж розташований на території домоволодіння та поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров?я потерпілого та погрозою застосування такого насильства.

Умисні дії ОСОБА_6 кваліфіковані органом досудового розслідування: за ст. 257 КК України - як бандитизм, участь у озброєній банді, організованій з метою нападу на окремих осіб та у вчинюваному неї нападі; за ч. 4 ст. 187 України - як розбій, напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний з проникненням у житло, спрямований на заволодіння майном у особливо великих розмірах, вчинений організованою групою; за ч. 3 ст. 289 КК України - як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, з проникненням в інше сховище, вчинене організованою групою, поєднане з насильством, небезпечним для життя чи здоров?я потерпілого та погрозою застосування такого насильства.

08.01.2021 ОСОБА_6 , у відповідності до вимог ст. 278 КПК України, було повідомлено про підозру у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, у спосіб, передбачений КПК для вручення повідомлень, з огляду на те, що місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_6 було невідоме, а за отриманою органом слідства інформацією, 13.08.2020 року ОСОБА_6 , використовуючи паспорт громадянина України для виїзду за кордон перетнув державний кордон України з Республікою Польща у пункті пропуску «Рава-Руська» у напрямку виїзду й в подальшому на територію України не в?їжджав.

14.01.2021 слідчим було оголошено розшук підозрюваного ОСОБА_6 , а 14.02.2021 винесено постанову про оголошення міжнародного розшуку ОСОБА_6 .

18.03.2022 ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду Дніпропетровська підозрюваному ОСОБА_20 обрано запобіжний захід тримання під вартою.

16.10.2024 підозрюваного ОСОБА_6 було затримано на території Федеративної Республіки Німеччина для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України та 25.03.2025 Урядом ФРН надано дозвіл на його видачу (екстрадицію) в Україну.

11.06.2025 о 16.00 годин організовано прийом з Федеративної Республіки Німеччина на українсько-польському кордоні в міжнародному пункті пропуску для автомобільного транспорту «Краківець - Корчова» Львівської області підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України та його доставлено до державної установи «Закарпатська установа виконання покарань (N? 9)». Дотримуючись наданих Офісом Генерального прокурора компетентному органу Федеративної Республіки Німеччина гарантій, у тому числі щодо забезпечення безпеки виданої особи, сторона обвинувачення клопотала про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з утриманням останнього в установі, що розташована на більш віддаленій території від місця ведення бойових дій, а саме в державній установі «Закарпатська установа виконання покарань (N? 9)».

На теперішній час ОСОБА_6 перебуває в державній установі «Закарпатська установа виконання покарань (N? 9)».

12.06.2025 ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпра до підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого продовжено, останній раз ухвалою Індустріального районного суду від 16.10.2025 до 25 листопада 2025 року.

За результатами досудового розслідування, 07.11.2025 ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлено про підозру у вчиненні вищевказаних злочинів, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України.

14.11.2025 обвинувальний акт у кримінальному провадженні N?0000747 за обвинуваченням ОСОБА_6 за ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України направлено до Петриківського районного суду.

До обвинуваченого було застосовано заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема у вигляді тримання його під вартою, який було обрано 12.06.2025, згодом продовжено, зокрема до 17.01.2026 та до 28.02.2026.

Для розгляду судом даного кримінального провадження необхідне, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов?язків.

Приймаючи до уваги, що на даний час судовий розгляд у даному кримінальному провадженні лише тільки буде розпочато, а ризики, які виправдовують тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 та враховані судом при обранні йому запобіжного заходу на досудовому слідстві, а також в подальшому при вирішенні судом питання щодо його продовження, в тому числі на стадії підготовчого судового провадження, не зникли, не зменшились та не змінились і на цей час не вбачається підстав для обрання обвинуваченому більш м?якого запобіжного заходу, оскільки його належну процесуальну поведінку може забезпечити лише тримання під вартою, з урахуванням вимог ст. ст. 183, 199, 315 КПК України, прокурор вважає за доцільне продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 2 місяці (60 днів) без визначення розміру застави.

Метою продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу є виконання обвинуваченими покладених на нього процесуальних обов?язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Наявність зазначених ризиків та достатність підстав вважати, що обвинувачений може здійснити наведені дії, з огляду на приписи ч. 2 ст. 177 КПК України і є підставою для застосування запобіжного заходу, а наявність обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшились, відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, виправдовують тримання особи під вартою та дають підстави для його продовження.

Оскільки злочини, в яких обвинувачується ОСОБА_6 , вчинено із застосуванням насильства та погрозою його застосування, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, це дає підстави не визначати йому розмір застави.

Прокурор ОСОБА_5 підтримав клопотання в судовому засіданні та просив його задовольнити.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 , позицію якого підтримав обвинувачений, заперечував щодо задоволення клопотання, оскільки вважає, що ризики, на які посилається прокурор не підтверджені належними доказами. Крім того прокурором не надано жодного доказу до клопотання. Вважає, що альтернативним запобіжним заходом може бути застава не більше 400 000 грн.

Вислухавши учасників судового провадження вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою та підставами застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, встановленим в ході досудового слідства.

Суд зазначає, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Так, згідно ч.ч. 1-3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Так, стосовно ОСОБА_6 складено обвинувальний акт, який перебуває на розгляді суду.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, санкцією яких передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна.

До обвинуваченого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який ухвалою суду від 30.12.2025 продовжено до 28.02.2026, без визначення розміру застави.

Розглядаючи питання доцільності продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді його тримання під вартою, суд враховує, що таке рішення обмежує його права і свободи та має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК України конкретним підставам і меті) що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. В той же час, згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, якими обґрунтовується наявність підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , а саме: можливість переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; можливість незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні та можливість вчинити інше кримінальне правопорушення.

Про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, за яке передбачено покарання у вигляді реального позбавлення волі на строк до 15 років.

Згідно практики Європейського суду з прав людини «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того ризик переховування підтверджується попередньою процесуальною поведінкою, оскільки встановлено та доведено під час досудового розслідування, факт тривалого переховування підозрюваного ОСОБА_6 за межами України від органу досудового розслідування, хоча йому і було достеменно відомо про повідомлення йому про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України.

Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується наступним: обвинувачений ОСОБА_6 може незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, з метою зміни ними своїх показів або відмови від них, оскільки йому достовірно відомо місце мешкання, зокрема потерпілих, так як саме за місцем їх мешкання у було вчинені розбійні напади.

Вирішуючи питання щодо наявності та доведеності стороною обвинувачення даного ризику, необхідно врахувати, зокрема, встановлений КПК порядок отримання показань, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обгрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обгрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на потерпілих та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Відтак, з огляду на ту обставину, що допит потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні ще не розпочатий і його лише тільки слід провести, є підстави вважати про продовження існування вказаного ризику.

Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується наявністю у нього попередніх судимостей за вчинення корисливих злочинів, а саме за вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22.01.2003 року, яким його засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст.140, ч. 3 ст.142, 304, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України до 12 років позбавлення волі, 17.02.2012 року, ОСОБА_6 відповідно до постанови Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області умовно-достоково було звільнено за ст. 81 КК України від відбуття покарання невідбутої частини покарання строком 1 рік 11 місяців 11 днів.

Таким чином є ризик того, що обвинувачений ОСОБА_6 може знов вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки схильний до протиправної поведінки та вчинення злочинів з корисливих мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно п. 5 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, що згідно ст. 12 КК України класифікується як особливо тяжкий злочин.

При розгляді даного клопотання слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину пов`язаний з застосуванням насильства, тісних соціальних зв`язків не має, оскільки його родина проживає в іншій країні, раніше судимий.

На думку суду, встановлено недостатність застосування до останнього запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі в межах даного кримінального провадження, оскільки не дозволить забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та не надасть можливості уникнути вище перелічених ризиків.

Суд вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, не надає можливості перешкоджати інтересам правосуддя шляхом ухилення обвинуваченого від судового розгляду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність з боку підозрюваного таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину (рішення ЄСПЛ від 02.10.2014 р. у справі «Воляник проти України»).

Крім цього, судом взято до уваги позицію Європейського суду з прав людини, яка висвітлена в рішенні ЄСПЛ від 20.05.2010 р. у справі «Москаленко проти України», в якому зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. При вирішенні даного питання, у відповідності до рішення Європейського суду з прав людини від 27.11.2008 р. у справі «Свершов проти України» судом враховано вік обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, стан здоров`я, майновий стан, а також обставини, передбачені ст. 178 КПК.

Таким чином, прокурором доведено, що наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, є реальними та триваючими, вони виключають можливість застосування до обвинуваченого більш м`якої міри запобіжного заходу, так як альтернативні запобіжні заходи на даний час не забезпечать належний рівень процесуальної поведінки обвинуваченого.

Даних, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватись в умовах слідчого ізолятора чи установі виконання покарань суду не надано.

Суд вважає, що слід застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Відповідно до положення п.1 ч.4 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177 та 178 цього кодексу, вважає за необхідне не визначати розмір застави, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

Керуючись статтями 131, 132, 176-178, 369, 372 КПК України, суд

П о с т ан о в и в

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, задовольнити.

Продовжити обраний відносно ОСОБА_6 обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 257, ч.4 ст.187, ч. 3 ст. 289 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 24:00 години 23 квітня 2026 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали вручити учасникам процесу та направити до ДУ «Закарпатська установа виконання покарань №9» Міністерства юстиції України для виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлений 23.02.2026.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3