ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/819/47/26
Головуючий в суді І інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 07 листопада 2025 року в кримінальному провадженні №0000947 від 11.10.2024 стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Херсон Херсонської області, громадянина України, одруженого, з вищою освітою, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених судом першої інстанції обставин.

Вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 07 листопада 2025 року ОСОБА_8 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч.1 ст.75 КК України ухвалено звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , являючись військовозобов`язаним придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, будучи належним чином у встановленому законом порядку повідомленим працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 про призов на військову службу під час загальної мобілізації, 24.09.2024 отримав повістку, в якій зазначено необхідність його прибуття о 07:00 год. 02.10.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , для подальшого відправлення до військової частини, а також про наслідки відмови бути призваним та проходити військову службу під час мобілізації, оголошеної Указом Президента України №69-2022 від 24.02.2022, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилення від призову за мобілізацією в особливий період, в порушення вимог ст.65 Конституції України, ст.ст.1, 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу України» від 25.03.1992, ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.101993 №3543 Х-ІІ та Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69-2022, 02.10.2024, без поважних причин, не з`явився в ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 , і за таких обставин ухилився від призову на військову службу під час мобілізації в особливий період.

Вказані дії суд кваліфікував за ст.336 КК України ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить на підставі ч. 3 ст.404 КПК України дослідити дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 , наявні в матеріалах кримінального провадження, дослідити та визнати допустимими доказами:

- копію облікової картка на військовозобов`язаного ОСОБА_8 ;

- копію розписки про отримання ОСОБА_8 повістки №2 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 на 02.10.2024;

- копію паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_8 ;

- копію мобілізаційного розпорядження на ім`я ОСОБА_8 ;

- копію довідки військово-лікарської комісії №1/1842 від 01.10.2024;

- копію картки обстеження та медичного огляду ОСОБА_8 ;

- копію військового квитка на ім`я ОСОБА_8 .

Вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 07 листопада 2025 року стосовно ОСОБА_8 прокурор просив скасувати у частині призначеного покарання, постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ст.336 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без звільнення від відбування покарання з випробуванням.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначив, що висновки суду першої інстанції щодо можливості звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням є необґрунтованими, оскільки не ґрунтуються на загальних засадах призначення покарання, принципах законності, справедливості та обґрунтованості покарання. Зокрема, суд не навів переконливих доводів на підтвердження прийнятого рішення про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання.

Вказує, що суд першої інстанції звільняючи обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, не звернув належної уваги на ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є умисним, вчиненим в умовах воєнного стану, що значно посилює його суспільну небезпеку.

Прокурор вважає, що суд першої інстанції формально послався на дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства неможливе, а покарання у виді реального позбавлення волі буде необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_8 в цей час військову службу не проходить, вину не визнав та не розкаявся. Звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням вважає несправедливим внаслідок м`якості.

Також прокурор зазначає, що суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на висновки суду, зокрема: копію облікової картки на військовозобов`язаного ОСОБА_8 ; копію розписки про отримання ОСОБА_8 повістки №2 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 на 02.10.2024; копію паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_8 ; копію мобілізаційного розпорядження на ім`я ОСОБА_8 ; копію довідки військово-лікарської комісії №1/1842 від 01.10.2024; копію картки обстеження та медичного огляду ОСОБА_8 ; копію військового квитка на ім`я ОСОБА_8 , мотивуючи тим, що копії вказаних документів надано заявником ІНФОРМАЦІЯ_5 до початку досудового розслідування, як додаток до заяви про вчинення кримінального правопорушення.

Вказує, що заява надійшла до Відділу поліції 11.10.2024 та в цей же день відомості про кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що відповідає вимогам п.2 ч.2 ст.60 КПК України, де зазначено, що заявник має право подавати на підтвердження своєї заяви речі і документи.

Позиції сторін.

Прокурор підтримав апеляційну скаргу просив ухвалити новий вирок.

Обвинувачений та захисник заперечували проти апеляційної скарги, просили вирок суду залишити без змін.

В судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях.

В останньому слові обвинувачений ОСОБА_8 вказав, що прийме будь-яке рішення, яке ухвалить суд.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, позиції сторін, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши та перевіривши доводи апеляційної скарги, вислухавши сторони в судових дебатах, які залишилися на попередніх позиціях, заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах і кваліфікація його дій за ст.336 КК України, ніким не оскаржується, а тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції не переглядає вирок суду першої інстанції в цій частині.

Щодо клопотання про повторне дослідження даних, які характеризують обвинуваченого.

Відносно тверджень прокурора про повторне дослідження даних, які характеризують особу винного, то слід заначити наступне.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Як убачається з матеріалів справи, судом першої інстанції вказані дані були досліджені та їм надана відповідна оцінка. Водночас, які саме порушення були допущені під час їх дослідження, або які конкретні дані не були досліджені судом, прокурор не зазначив.

Суд звертає увагу, що відповідне клопотання про повторне дослідження обставин кримінального провадження судом апеляційної інстанції повинне бути мотивоване, а не заявленим формально.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не було порушено положень ч. 3 ст. 404 КПК України, як про це вказує прокурор

Щодо доказів та звільнення від відбування покарання.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Щодо допустимості доказів.

З приводу висновків суду першої інстанції про визнання недопустимими доказами: копії облікової картка на військовозобов`язаного ОСОБА_8 ; копії розписки про отримання ОСОБА_8 повістки №2 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 на 02.10.2024; копії паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_8 ; копії мобілізаційного розпорядження на ім`я ОСОБА_8 ; копії довідки військово-лікарської комісії №1/1842 від 01.10.2024; копії картки обстеження та медичного огляду ОСОБА_8 та копії військового квитка на ім`я ОСОБА_8 , на підставі ч. 3 ст.404 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 214 КПК передбачено, що слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Крім того, слід зазначити, що законодавчих обмежень щодо кола осіб, які можуть звернутися із заявою, повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, немає.

Такою особою може бути як потерпілий, так і заявник (фізична, юридична особа).

Згідно з ч. 1 ст. 60 КПК України заявником є фізична або юридична особа, яка звернулася із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, і не є потерпілим. Частиною 2 даної статті визначені права заявника, до яких відносено також право заявника подавати на підтвердження своєї заяви речі і документи. З вказаної норми закону випливає, що заявник має право подавати на підтвердження своєї заяви речі і документи як до внесення відомостей до ЄРДР, так і на досудовому розслідуванні.

Відповідно до ч.1 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних.

За умови відповідності вимогам ч.1 ст.98 КПК України, речі, надані особою до заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення та оглянуті слідчим у рамках слідчої (розшукової) дії огляду, є речовими доказами і повинні зберігатися за правилами, встановленими КПК та відповідною Інструкцією. У свою чергу документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій статті 98 КПК.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, до Херсонського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області 11.10.2024 надійшло повідомлення начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 про кримінальне правопорушення за фактом ухилення ОСОБА_8 від військової служби (а.п.64). До вказаного повідомлення додані додатки на 10 арк. копії вищевказаних документів (а.п.65-74), на які посилається прокурор. Відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені 11.10.2024 на підставі вказаного повідомлення (а.п.59).

Прокурором до матеріалів провадження не надано належних процесуальних документів, які б підтверджували, що зазначені копії документів отримані слідчим в порядку ст.93 КПК України або ж, що вони були оглянуті слідчим після внесення відомостей про кримінальне правопорушення в ЄРДР. Реєстр матеріалів досудового розслідування також не містить таких відомостей.

За вказаних обставин, зазначені докази отримані слідчим до внесення відомостей про кримінальне правопорушення до реєстру, тобто поза межами кримінального провадження - отримані у невстановленому КПК України порядку, тому відповідно до ст.86 КПК, є недопустимими та не можуть бути враховані на підтвердження винуватості ОСОБА_8 , про що правильно зазначив суд першої інстанції.

Зазначене в повній мірі узгоджується з практикою Верховного Суду, висловленою зокрема у постанові від 30 квітня 2020 року у справі №640/19897/16-к (провадження № 51-6241км19).

Щодо звільнення від відбування покарання.

З приводу доводів прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції положень ст.75 КК України, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до положень статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. Залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання вцілому.

Статтею 75 КК України визначено, що в разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, врахувавши тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Підставою звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, викладене у мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Висновок суду ґрунтується на тих даних, які він оцінює на час ухвалення вироку, зокрема на даних про вчинений особою злочин, посткримінальну поведінку та її характеристику, спосіб життя, соціальні зв`язки тощо.

Зазначене кореспондується з постановою об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27 жовтня 2025 року у справі №573/838/24 (провадження 51-603кмо25), з постановою Верховного Суду від 21 січня 2025 року у справі №344/7666/22 (провадження 51-1154км23).

Згідно зі ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при застосуванні положень ст.75 КК України та звільненні ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням колегія суддів вважає необґрунтованим.

Так, за матеріалами кримінального провадження, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції у відповідності до ст.50, 65, 66, 67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином, особу обвинуваченого, який на обліку лікаря нарколога, психіатра не перебуває, вперше притягується до кримінальної відповідальності, одружений, являється пастором церкви Євангельских християн-баптистів, характеризується позитивно, відсутність обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Підставою звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, викладене у мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання, що відноситься до дискреційних повноважень суду.

Висновок суду ґрунтується на тих відомостях, які він оцінює на час ухвалення вироку, зокрема на відомостях про вчинений особою злочин, посткримінальну поведінку та її характеристику, спосіб життя, соціальні зв`язки тощо.

Врахувавши дані про особу ОСОБА_8 , судом першої інстанції також враховано принцип співмірності та індивідуалізації покарання, зважено на дані досудової доповіді органу пробації (за висновком якої вбачається, що виправлення особи без позбавлення волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, складеного на підставі інформації, що характеризує особистість обвинуваченого за місцем його проживання та роботи, умов його життєдіяльності, відносин у суспільстві, результати оцінки ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення, а також середню ймовірність небезпеки для суспільства), позиції сторін обвинувачення і захисту, урахувавши тяжкість скоєного кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини кримінального провадження, колегія суддів вважає, що суд дійшов умотивованого висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_8 без реального відбування покарання на підставі положень статей 75, 76 КК України.

Посилання в апеляційній скарзі прокурора на тяжкість скоєного злочину, конкретні обставини його вчинення та суспільну небезпечність такого діяння в умовах воєнного стану, на думку колегії суддів, не є в даному випадку виключними та безумовними обставинами, які вказують на недоцільність звільнення обвинуваченого від відбування покарання, оскільки з огляду на вимоги ст.75 КК України, при вирішення питання про звільнення від відбування покарання підлягають врахуванню також відомості про особу обвинуваченого, а також інші обставини справи.

Дійсно матеріали справи свідчать, що ОСОБА_8 скоїв злочин, передбачений ст.336 КК України, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, що скоєний в умовах воєнного стану та полягає в ухиленні від мобілізації.

Однак в даному випадку поза увагою суду не можуть залишитись відомості про особу обвинуваченого, який на обліку лікаря нарколога, психіатра не перебуває, вперше притягується до кримінальної відповідальності, одружений характеризується виключно позитивно, є пастором церкви, активно задіяний у волонтерській та просвітницькій діяльності, що спрямована на підтримку та виховну роботу з дітьми, які проживають в зоні бойових дій, а також його участь у гуманітарній діяльності щодо роздачі населенню гуманітарної допомоги.

На переконання суду апеляційної інстанції сукупність наведених вище обставин, з огляду на конкретні обставини даної справи, свідчать про можливість виправлення ОСОБА_8 без відбування покарання.

Згідно досудової доповіді ДУ «Центр пробації в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях відділ №27», виправлення ОСОБА_8 можливе без позбавлення волі та він не становить високої небезпеки для суспільства.

В ході підготовки досудового доповіді, яка врахована судом першої інстанції, встановлено наступну соціально-психологічну характеристику обвинуваченого. Згідно інформації благодійних та релігійних організацій займається церковною та волонтерською діяльністю, а саме проводить служіння, організаторську діяльність церкви, а також адмініструє та розповсюджує гуманітарну допомогу місцевому населенню від міжнародних та вітчизняних партнерів.

За інформацією міжнародних, благодійних та церковних організацій ОСОБА_8 разом зі своєю дружиною у перші дні війни прийняв свідоме рішення залишитися в окупованому місті Херсоні та продовжувати службу у Церкві Христа Спасителя, де він працює як помічник пастора, диякон та як пастор у помісній церкві в с-щі Широка Балка, і зараз. З самого початку війни церква надавала всі види гуманітарної допомоги, яку ОСОБА_8 очолював як адміністратор по видачі гуманітарної допомоги. Після деокупації церква продовжує свою діяльність у місті. У період переобладнання підвалів церкви в бомбосховище, в якому надалі здійснюється навчання дітей, ОСОБА_8 особисто працював на будівництві та виконував різні роботи.

За інформацією служителів церков, робота ОСОБА_8 у церкві є вкрай необхідною, оскільки він на щоденній основі сумлінно несе служіння у місті Херсоні.

Згідно довідки Всеукраїнського союзу об`єднання Євангельських християн-баптистів, ОСОБА_8 виконує обов`язки другого пастора у церкві Христа Спасителя у м.Херсон, а також старшого пастора в дочірній церкві Христа Спасителя в селищі Широка Балка Херсонської області. Обидві церкви, де служить ОСОБА_8 працюють як пункти незламності та займаються служінням та навчанням дітей на щоденній основі.

Зазначена характеристика обвинуваченого щодо його релігійної, волонтерської та гуманітарної діяльності в населених пунктах, що знаходять в зоні бойових дій, а також позитивна характеристика, свідчать про його суттєвий вклад в забезпеченні допомоги верствам населення, що страждають від воєнних дій та у поєднанні із відомостями про тяжкість скоєного кримінального правопорушення, фактичні обставини даної справи свідчать про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання.

Твердження апелянта про неврахування судом характеру вчиненого обвинуваченим злочину, який є умисним, вчиненим в умовах воєнного стану, що значно посилює його суспільну небезпеку, є необґрунтованими, оскільки суд врахував характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного кримінального правопорушення.

Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції в частині призначеного покарання, а також свідчили б про неможливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 цього Кодексу, прокурором в апеляційній скарзі не наведено.

Ураховуючи вказане у своїй сукупності, колегія суддів уважає, що застосування до ОСОБА_8 інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням у цьому випадку відповідає принципам законності та справедливості, а тому, з огляду на наведене вище, звільнення обвинуваченого від призначеного покарання на підставі ст.75 КК України з встановленням іспитового строку є достатнім і необхідним для виправлення останнього.

З огляду на викладене, підстав вважати призначене обвинуваченому покарання явно несправедливим через м`якість або призначеним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність апеляційний суд не вбачає, тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б стали безумовною підставою для скасування чи зміни вироку не встановлено.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення, а вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 07 листопада 2025 року стосовно ОСОБА_8 за ст.336 КК України - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3