Справа № 127/8294/26
Провадження № 1-кс/127/3341/26
У Х В А Л А

Іменем України

17 березня 2026 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді: ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора відділу Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор відділу Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про арешт майна.

Клопотання мотивоване тим, що слідчими відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП у Вінницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000058 від 15.01.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 4 ст. 190, ч. 4 ст. 191 КК України, в ході здійснення якого виникла необхідність в накладенні арешту на майно вилучене 12.03.2026 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Прокурор ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, однак попередньо суду надано матеріали кримінального провадження та копії документів на обґрунтування клопотання.

Власник майна в судове засідання не з`явився, однак, як зазначено у заяві слідчого ОСОБА_5 про дату, час та місце розгляду клопотання особа, у якої вилучено майно, повідомлялась слідчим.

Відповідно до частини першої статті 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

З огляду на зазначене, суд вважає за можливе розглянути клопотання у відсутність учасників процесу, відповідно до вимог частини першої статті 172 КПК України.

Відповідно до частини четвертої статті 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи те, що учасники процесуальної дії в судове засідання не з`явились, слідчий суддя вважає за можливе розглянути дане клопотання без застосування технічних засобів фіксування.

Дослідивши вказане клопотання та додані до нього матеріали слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання є обґрунтованим, а відтак підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

До заходів забезпечення кримінального провадження віднесено накладення арешту на майно (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК).

Згідно з частиною третьою статті 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з абзацом 2 частини першої статті 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. (ч. 2 ст. 170 КПК)

Відповідно до частини другої статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Частиною першою статті 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини другої статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні.

З матеріалів справи вбачається, що слідчими відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП у Вінницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000058 від 15.01.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 4 ст. 190, ч. 4 ст. 191 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що група осіб, діючи за попередньою змовою, вводячи в оману суб`єктів господарської діяльності різних форм власності, під приводом виконання умов укладених договорів, з метою заволодіння їх грошовими коштами, використовуючи інші кримінально-протиправні схеми, здійснює виготовлення та видачу медичних довідок форми № 100-2/о «Довідка про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин» без необхідних дозвільних документів та без фактичного проходження огляду особами.

У ході моніторингу тендерних закупівель на території Вінницької області встановлено, що ТОВ «Начмед Поділля» та інші суб`єкти господарської діяльності здійснювали укладення договорів із різними суб`єктами господарської діяльності різних форм власності щодо виготовлення та видачі медичних довідок форми № 100-2/о без необхідних дозвільних документів і без фактичного проходження огляду особами, унаслідок чого заволодівали грошовими коштами юридичних осіб у сумі, обумовленій договорами.

Таким чином, унаслідок закриття робіт за вказаними договорами, які фактично не могли виконуватись через відсутність дозвільних документів, визначених наказом МОЗ № 651 від 18.04.2022, посадові особи ТОВ «Начмед Поділля» та ПП «Начмед», а також працівники цих суб`єктів господарювання реалізували організовану кримінально-протиправну схему заволодіння грошовими коштами суб`єктів господарської діяльності шляхом введення їх в оману під приводом наявності реальних можливостей для виконання умов договорів, за відсутності відповідних дозвільних документів.

У ході досудового розслідування встановлено, що до вчинення зазначених кримінальних правопорушень безпосередньо причетний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 24 лютого 2026 року у справі №127/5967/26 надано дозвіл слідчому відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшому лейтенанту поліції ОСОБА_5 , а також групі слідчих у кримінальному провадженні №0000058 на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме у всіх приміщеннях чи об?єктах квартири, що розміщується за адресою: АДРЕСА_1 , з метою відшукання та вилучення: бухгалтерської, тендерної та медичної документації, що стосується укладених договорів із суб?єктами господарської діяльності, автошколами, фізичними особами-підприємцями; печаток; документів щодо працевлаштованих працівників ТОВ «Начмед Поділля», ПІ «Начмед» та їхніх філій; електронних файлів з комп?ютерної техніки та пристроїв фото- відео фіксації, телефонів, СІМ-карток мобільних операторів рухомого зв?язку України, а також можливих інших технічних засобів мобільного стільникового та Інтернет зв?язку, у вигляді мобільних телефонів, WI-FI роутерів, планшетних пристроїв, комп?ютерної техніки та CIM-карток різних операторів мобільного зв?язку України; чорнових записів; грошових коштів, здобутих злочинним шляхом.

Так, у період часу з 06:10 год 12.03.2026 до 07:47 год 12.03.2026, на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду у справі №127/5967/26 від 24 лютого 2026 року, проведено обшук квартири за адресою: АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_4 .

Під час проведення обшуку виявлено та вилучено:

-документи, що стосуються ПП «Начмед», рукописні записи та медичні документи у загальній кількості 40 аркушів, які поміщено до спеціального пакета «Національна поліція України» № RAWO112304;

-мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy A55», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , із сім-картками НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , у чохлі чорного кольору, який поміщено до спеціального пакета «Національна поліція України» № NPU5045772.

Наведені обставини підтверджуються витягом з ЄРДР №0000058 від 15.01.2025 та іншими документами доданими на обґрунтування клопотання.

Постановою слідчого від 12.03.2026 майно визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Згідно з пунктом першим частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до частини третьої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Наведене свідчить про те, що вищевказане майно, яке було вилучене під час огляду місця події є тимчасовим вилученим майном та відповідно до статті 98 КПК України має значення речових доказів у кримінальному провадженні, оскільки містить відомості, які можуть бути використані, як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому на дане майно слід накласти арешт.

Таким чином, з метою з`ясування дійсних обставин події кримінального правопорушення, а також з метою унеможливлення подальшого відчуження майна на час досудового розслідування та забезпечення його схоронності, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого про накладення арешту на вищевказане майно, підлягає задоволенню.

В той же час, відповідно до частини п`ятої статті 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає перелік майна, на яке накладено арешт; підставу застосування арешту майна; перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення; заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

Згідно зі статтею 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до частини першої статті 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Положеннями статті 168 КПК України передбачено, що тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

У разі необхідності слідчий чи прокурор виготовляє за допомогою технічних, програмно-технічних засобів, апаратно-програмних комплексів копії інформації, що міститься в інформаційних (автоматизованих) системах, електронних комунікаційних системах, інформаційно-комунікаційних системах, комп`ютерних системах, їх невід`ємних частинах. Копіювання такої інформації здійснюється із залученням спеціаліста.

Як уже зазначалося, частиною п`ятою статті 173 КПК України передбачено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає перелік майна, на яке накладено арешт; підставу застосування арешту майна; перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення; заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

З огляду на наведене вище, суд вважає за необхідне зобов`язати прокурора відділу Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_3 або іншу уповноважену особу у кримінальному провадженні здійснити зняття інформації з мобільного телефону марки «Samsung» моделі «Galaxy A55», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , із сім-картками НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , та після її зняття повернути вказаний мобільний телефон на відповідальне зберігання власнику майна ОСОБА_4 .

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 131, 132, 167, 170, 172, 173, 234, 236, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Накласти арешт на майно, вилучене 12.03.2026 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на:

-документи, що стосуються ПП «Начмед», рукописні записи та медичні документи у загальній кількості 40 аркушів, які поміщено до спеціального пакета «Національна поліція України» № RAWO112304;

-мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy A55», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , із сім-картками НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , який у чохлі чорного кольору поміщено до спеціального пакета «Національна поліція України» № NPU5045772.

Зобов`язати прокурора відділу Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_3 або іншу уповноважену особу у кримінальному провадженні №0000058 від 15.01.2025 здійснити зняття інформації з мобільного телефону марки «Samsung» моделі «Galaxy A55», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , із сім-картками НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , та після її зняття повернути вказаний мобільний телефон на відповідальне зберігання власнику майна ОСОБА_4 .

Виконання та контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора відділу Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_3 .

Зобов`язати прокурора відділу Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_3 повідомити заінтересованих осіб про накладання арешту на вищевказане майно.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення, однак оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя