Справа № 161/6939/24 Провадження №11-кп/802/211/26 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2026 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

виправданого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000670 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 листопада 2025 року стосовно ОСОБА_7 яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець

с. Хмелівка, Володимир-Волинського району, Волинської області, громадянин України, виконуючий обов`язки директора КП «Волинське обласне патологоанатомічне бюро», яке зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України та виправданий на підставі п. 3 ч.1 ст. 373 КПК України, за недоведеністю, що у його діянні є склад даного кримінального правопорушення (злочину).

Запобіжний захід не обирався.

Вироком суду вирішено долю речових доказів.

В С Т А Н О В И В

З обвинувального акту убачається, що на ОСОБА_7 розпорядженням Волинської обласної ради № 375 від 06 вересня 2021 року покладено обов`язки виконуючого обов`язки директора КП «Волинське обласне патологоанатомічне бюро» Волинської обласної ради.

Відповідно до пунктів Статуту КП «Волинське обласне патологоанатомічне бюро» Волинської обласної ради, а саме:

-1.7. Підприємство у своїй діяльності керується Конституцією України, Господарським та Цивільним кодексами України, законами України, постановами Верховної Ради України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, загальнообов`язковими для всіх закладів охорони здоров`я наказами та інструкціями Міністерства охорони здоров`я України, нормативними актами інших органів виконавчої влади, рішеннями Волинської обласної ради та розпорядженнями голови Волинської обласної ради та цим Статутом;

-7.5. керівником Підприємства є Директор, який:

-7.5.1. діє без довіреності від імені Підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, правоохоронних та інших органах, у відносинах з іншими юридичними та фізичними особами, підписує від його імені документи та видає довіреності і делегує право підпису документів іншим посадовим особам Підприємства, укладає договори, відкриває в органах Державної казначейської служби України та установах банків поточні та інші рахунки;

-7.5.2. організовує роботу Підприємства щодо надання населенню медичної допомоги, згідно з вимогами нормативно-правових актів;

-7.5.8. користується правом розпорядження майном та коштами Підприємства відповідно до законодавства та цього Статуту. Організовує цільове та раціональне використання і збереження закріпленого за Підприємством майна;

-7.5.9. у межах своїх повноважень видає накази та інші акти, дає вказівки, обов`язкові для всіх підрозділів та працівників підприємства.

-7.5.12. приймає рішення про прийняття на роботу, звільнення з робити всіх працівників Підприємства, а також інші, передбачені законодавством про працю рішення в сфері трудових відносинах, укладає трудові договори з працівниками Підприємства;

-7.5.14. самостійно вирішує всі інші питання діяльності Підприємства за винятком тих, що віднесені законодавством та цим Статутом до повноважень Власника та Уповноваженого органу управління;

Відповідно до пунктів функціонально-посадової інструкції т.в.о. директора КП «Волинське обласне патологоанатомічне бюро», а саме:

-1.2 директор патологоанатомічного бюро належить до професійної групи «Керівники»;

-1.5. нормативні акти, якими керується в своїй роботі директор патологоанатомічного бюро: Конституція та закони України, інші нормативні акти з трудового права та охорони здоров`я, накази МОЗ України, Статут бюро, Правила внутрішнього трудового розпорядку, директивні документи МОЗ України, рішення обласної ради народних депутатів і розпорядженнями облдержадміністрації, накази та інструкції УОЗ, ця посадова інструкція;

- 2.2 призначення та звільнення заступників, головного бухгалтера, завідувачів патологоанатомічного відділень;

-2.4 укладання договорів, у тому числі трудові, з окремими категоріями робітників, із застосуванням контрактної системи найму;

-2.6 видання наказів та інших актів, вказівок, обов`язкових для всіх патологоанатомічних відділень та працівників Бюро, у межах своєї компетенції;

-2.7 відповідно до чинного трудового законодавства прийняття та звільнення працівників, застосування заходів заохочення та накладення стягнення;

-2.12 забезпечення матеріально-технічного постачання, оснащення сучасною апаратурою;

-2.16 здійснення перевірки діяльності патологоанатомічних відділень Бюро і вживання заходів виявлення недоліків;

-4.1 несе відповідальність, за неналежне виконання або невиконання своїх посадових обов`язків, помилкові дії чи бездіяльність, неприйняття рішень, що входять у сферу його компетенції, а також невикористання або неповне використання своїх функціональних прав, що передбачені цією посадовою інструкцією, а також правилами внутрішнього трудового розпорядку, - в межах, визначених чинним законодавством України про працю та кримінальним законодавством України.

Відповідно до пункту 1 примітки до статті 364 КК України службовими особами у статтях 364, 368, 368-5, 369 КК України є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Крім того, ОСОБА_7 , відповідно до п. п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» є особою, яка для цілей цього Закону прирівнюється до осіб, уповноважених на виконання функцій держави, а саме посадовою особою юридичної особи публічного права.

Статтею 22 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_7 , як службовій особі, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі використовувати будь-яке державне чи комунальне майно або кошти в приватних інтересах.

Таким чином, ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді тимчасово виконуючого обов`язки директора КП «Волинське обласне патологоанатомічне бюро», тобто обіймаючи посаду в комунальному підприємстві, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у відповідності до ч. 3 ст. 18 КК України, примітки 1 до ст. 364 КК України, є службовою особою.

Усупереч вищевказаним вимогам законодавства ОСОБА_7 , порушуючи обмеження, встановлені Законом України «Про запобігання корупції», вчинив умисний корисливий корупційний злочин за таких обставин.

Так, у травні 2023 року, більш точного часу у ході досудового розслідування не встановлено, у тимчасово виконуючого обов`язки директора КП «Волинське обласне патологоанатомічне бюро» ОСОБА_7 , що перебувавав на своєму робочому місці у приміщенні КП «Волинське обласне патологоанатомічне бюро», що за адресою: проспект Грушевського, 21 м. Луцьк, Волинської області, виник злочинний умисел, спрямований на одержання неправомірної вигоди за вирішення питання про укладення та повну і своєчасну оплату договору купівлі-продажу товарів медичного призначення у ФОП ОСОБА_9 .

З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, будучи службовою особою, перебуваючи у приміщенні КП «Волинське обласне патологоанатомічне бюро», що за адресою: проспект Грушевського, 21 м. Луцьк, Волинської області, з метою одержання неправомірної вигоди, повідомив ОСОБА_10 , який є торговим представником ФОП ОСОБА_9 , про те, що укладення вказаного договору купівлі-продажу та подальша його оплата можливе за умови надання йому особисто неправомірної вигоди у розмірі 10 % від загальної суми договору.

Після досягнення усіх істотних умов, на виконання раніше досягнутих домовленостей, 30 травня 2023 року між КП «Волинське обласне патологоанатомічне бюро» в особі директора ОСОБА_7 та ФОП ОСОБА_9 укладено договір № 30/05 про закупівлю товарів, а саме ультрафіолетових бактерицидних опромінювачів у кількості 5 шт загальною вартістю 31 000 грн.

На виконання умов зазначеного договору, на підставі видаткової накладної № 1 від 30 травня 2023 року ФОП ОСОБА_9 на адресу КП «Волинське обласне патологоанатомічне бюро» здійснено поставку ультрафіолетових бактерицидних опромінювачів у кількості 5 шт на загальну суму 31 000 грн, яка була повністю оплачена комунальним підприємством.

Після цього, 06 червня 2023 року приблизно о 16 годині 13 хвилин, тимчасово виконуючий обов`язки директора КП «Волинське обласне патологоанатомічне бюро» ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні свого службового кабінету, у ході розмови із представником ФОП ОСОБА_9 - ОСОБА_10 , продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на отримання неправомірної вигоди за укладання з КП «Волинське обласне патологоанатомічне бюро» договору купівлі-продажу № 30/05 від 30 травня 2023 року та його повну і своєчасну оплату, діючи умисно, з корисливих мотивів, одержав від ОСОБА_10 неправомірну вимогу у сумі 3 100 грн, тобто 10% від вартості фактично поставлених та оплачених комунальним підприємством товарів.

За цих обставин, ОСОБА_7 , використовуючи службове становище та зловживаючи своїми службовими повноваженнями, умисно, з корисливих мотивів, одержав для себе особисто неправомірну вигоду у сумі 3 100 грн за вчинення дій на користь ФОП ОСОБА_9 щодо укладення з КП «Волинське обласне патологоанатомічне бюро» договору купівлі-продажу № 30/05 від 30 травня 2023 року та повну і своєчасну оплату очолюваним ОСОБА_7 комунальним підприємством.

ОСОБА_7 обвинувачується в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням службового становища, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України.

У поданій на вирок суду першої інстанції апеляційній скарзі, прокурор вважає його незаконним та необґрунтованим через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність, що стало наслідком безпідставного виправдання ОСОБА_7 . Першочергово, звертає увагу апеляційного суду на непослідовність показань обвинуваченого, який особисто узгоджував обставини придбання бактерицидних опромінювачів із ОСОБА_10 , з приводу провокації надання ним неправомірної вигоди, із відповідною заявою не звертався, рішення про закупівлю приймав у одноособовому порядку, договір із ФОП ОСОБА_9 також підписував особисто,а, одержуючи неправомірну вигоду, сам вказав місце, куди слід покласти грошові кошти, від їх одержання не відмовлявся, згідно докладного та ґрунтовного аналізу змісту протоколів НСРД. ОСОБА_10 , будучи безпосередньо допитаний судом у якості свідка, підтвердив не факт співпраці із правоохоронними органами, а звернення до них, за умови виникнення обставин вимоги у наданні неправомірної вигоди. Тобто, у цьому конкретному випадку, мало місце пасивне спостереження з боку працівників правоохоронних органів за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_7 , з метою перевірки його дійсних намірів на одержання неправомірної вигоди, які були озвучені останнім до моменту звернення ОСОБА_10 до правоохоронних органів із заявою про вимагання неправомірної вигоди. Важливим аспектом у запереченні на вирок суду першої інстанції вважає також те, що обвинувачений ОСОБА_7 винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину категорично заперечив та показав, що будь-яких коштів у якості неправомірної вигоди від ОСОБА_10 він не отримував, а усі дії відносно нього вважає провокацією. Однак, одночасне твердження стороною захисту про те, що особа не одержувала неправомірної вигоди, і про те, що мала місце провокація, є взаємовиключними, тому не можуть бути взяті до уваги судом. Покликаючись на викладене, просить вирок Луцького міськрайонного суду від 14 листопада 2025 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 3 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій в органах місцевого самоврядування та державної влади, а також на підприємствах, установах та організаціях усіх форм власності строком на три роки.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити, виправданого та його захисника, які кожен окремо, відносно її задоволення заперечили, просили вирок суду першої інстанції залишити без зміни, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України обвинувальний вирок повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги прокурора щодо необґрунтованого визнання судом недопустимими усіх доказів, зібраних органом досудового розслідування у результаті проведення, в межах даного кримінального провадження слідчих (розшукових), а також негласних слідчих (розшукових) дій (далі НСРД), які пропонувались для їх покладення в основу обвинувачення ОСОБА_7 , колегія суддів виходить з такого.

За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень має суворо додержуватись принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно із вимогами ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК України випадках, на потерпілого.

Відповідно до ст. 92 КПК України на сторону обвинувачення покладається обов`язок доказування не лише обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, а й обов`язок доказування належності та допустимості поданих доказів.

Згідно з положеннями ст. ст. 86, 87 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може послатися суд при ухваленні судового рішення. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, в тому числі внаслідок порушення права особи на захист та шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК України, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

При вирішенні питання про достатність встановлених під час судового розгляду доказів для визнання особи винуватою, суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами 2 та 4 ст. 17 КПК України, що передбачають: ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Вказане також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09 червня 1998 року, «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06 грудня 1998 року. У своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово наголошував, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази. При оцінці доказів суд має керуватися критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Як убачається із змісту оскаржуваного вироку, судом першої інстанції вказаних вимог закону було дотримано.

Як стверджується змістом обвинувального акту, ОСОБА_7 інкримінується вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, тобто одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням службового становища.

Суд першої інстанції, за наслідками розгляду матеріалів даного кримінального провадження, дійшов висновку що, у даному випадку, зі сторони ОСОБА_10 , як особи залученої правоохоронними органами до конфіденційного співробітництва, має місце підбурювання до вчинення кримінального правопорушення (злочину), з метою його подальшого викриття. Дії ОСОБА_10 мають провокативний характер, оскільки за підтримки правоохоронних органів, останній впливав на обвинуваченого, шляхом ініціювання призначення зустрічей, телефонних розмов.

В ході розгляду матеріалів даного кримінального провадження, зокрема під час допиту обвинуваченого ОСОБА_7 , було установлено, що останній хоча і не визнав винуватість у вчиненому, однак неодноразово наполягав на провокації зі сторони правоохоронних органів, і така позиція сторони захисту була послідовною та незмінною протягом усього судового розгляду, включаючи стадію судових дебатів.

Згідно з рекомендаціями Європейського суду з прав людини з метою перевірки дотримання права на справедливий судовий розгляд у випадку використання таємних агентів Суд насамперед перевіряє, чи влаштовувались пастки (те, що зазвичай називається «матеріальним критерієм провокації»), і якщо так, то чи міг заявник у національному суді скористатися цим для свого захисту («процесуальний критерій провокації»; пункти 37, 51 рішення у справі «Баннікова проти Росії» від 04 листопада 2010 року, заява № 18757/06).

Саме така позиція сторони захисту і спонукала суд до ґрунтовного аналізу показань обвинуваченого, свідків, матеріалів НСРД на предмет того, хто саме ініціював зустрічі та пропонував неправомірну вигоду, чи мала місце наполеглива поведінка зі сторони ОСОБА_10 , тобто чи був би скоєний, конкретно у даному випадку, злочин без втручання правоохоронних органів.

Так, із заяви ОСОБА_10 від 25 квітня 2023 року до начальника УСР у Волинській області ОСОБА_11 убачається, що станом на квітень місяць 2023 року, він працював разом із ФОП ОСОБА_9 . Починаючи з кінця березня - початок квітня 2023 року перший почав здійснювати плановий обїзд закладів охорони здоровя Волинської області. В ході якого зясувалось, що у разі поставки медичного обладнання та подальшої співпраці необхідно дотримуватись установлених правил, а саме: надання «відкату».

По даному факту до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 квітня 2023 року за № 0000688 внесено відомості з правовою кваліфікацією за ч. 3 ст. 368 КК України.

Згідно заяви ОСОБА_12 від 26 квітня 2023 року, адресованої старшому слідчому в ОВС ГУНП у Волинській області ОСОБА_13 , останній просив його залучити до конфіденційного співробітництва та проведення НСРД в рамках вищевказаного кримінального провадження.

30 травня 2023 року між ФОП ОСОБА_9 та КП «Волинське обласне патологоанатомічне бюро» в особі т.в.о. директора ОСОБА_7 укладено договір б/н щодо поставки товару, визначеного у Специфікації, зокрема ультрафіолетового бактерицидного опромінювача.

Відповідно до рапортів оперуповноваженого УСР У Волинській області ДСР НП України ОСОБА_14 від 31 травня 2023 року, 30 червня 2023 року, наданих начальнику УСР у Волинській області ДСР НП України ОСОБА_15 , директор КП «Волинське обласне патологоанатомічне бюро» ОСОБА_7 висунув вимогу субєкту господарської діяльності про надання неправомірної вигоди - 10 % співвідношення до умов укладеного договору за поставку товарів медичного призначення.

Згідно постанови про проведення контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту від 06 червня 2023 року постановлено провести строком на два місяці негласну слідчу (розшукову) дію контроль за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту з метою перевірки та встановлення дійсних намірів директора КП «Волинське обласне патологоанатомічне бюро» ОСОБА_7 , а також інших невстановлених осіб до вимагання неправомірної вигоди за укладений договір на поставку медичного обладнання. До проведення контролю за вчиненням злочину залучено ОСОБА_10 , який надав добровільну згоду на конфіденційній основі співпрацювати з правоохоронними органами.

Відповідно до протоколу огляду та вручення грошових коштів від 06 червня 2023 року, у присутності двох понятих, із залученням ОСОБА_10 , проведено огляд, копіювання, а також вручення грошових коштів які, у подальшому, в ході розмови, він передав ОСОБА_7 в сумі 3 100 грн, які поклав до журналу, на який вказав останній.

У результаті дослідження матеріалів НСРД, а також із показань обвинуваченого, свідків: ОСОБА_16 , ОСОБА_17 судом установлено, що усі зустрічі між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 мали місце виключно з ініціативи першого який, як показав обвинувачений, до комунального підприємства приходив постійно, разів 10-15, був неприємним для усього колективу, заважав. Мети зустрічі із ним не було, оскільки він завжди приходив сам. Свідок ОСОБА_16 підтвердила такі показання в частині неодноразових візитів ОСОБА_10 до місця їх роботи, який при безпосередньому спілкуванні з нею, також висловлював пропозицію стосовно закупівлі у нього реактивів та повідомляв про одержання за це подяки. ОСОБА_17 , як бухгалтер даного комунального підприємства, показала суду, що жодних вказівок від ОСОБА_7 , як керівника підприємства, стосовно укладення вказаного договору, їй не надходило.

Тобто, фактів вчинення, зі сторони обвинуваченого, будь-яких активних дій, спрямованих на одержання від ОСОБА_10 неправомірної вигоди, при розгляді матеріалів даного кримінального провадження, судом установлено не було.

І те, що ОСОБА_7 одноособово приймав рішення про укладення договору, особисто його підписував, не відмовився від одержання 3 100 грн, на що звертає окрему увагу прокурор, об`єктивно вищезазначеного не спростовує.

Водночас, у контексті оцінки достеменно установлених судом фактів, на окрему увагу заслуговує те, що ОСОБА_10 , на протязі десяти років, подає до правоохоронних органів заяви у випадках хабарництва, тобто працює під їх прикриттям. Був заявником у значній кількості кримінальних проваджень, пов`язаних з корупційними правопорушеннями, зокрема, починаючи з 2010 року брав активну участь у близько десяти справах. У період «справи ОСОБА_7 », він також був у м. Рожище, м. Берестечко та м. Горохові, про що особисто повідомив суду. Відтак, являється таємним агентом.

Провокація злочину це ситуація, коли злочин не було би скоєно без активної участі правоохоронного органу. Адже завданням вартових правопорядку є розслідування злочинів, а не скоєння нових. Тому ЄСПЛ у своїх рішеннях зазначає: силові відомства повинні займати пасивну позицію під час розслідування такої категорії правопорушень (рішення у справі «Раманаускас проти Литви № 2»). Ця позиція пояснюється тим, що правоохоронці спочатку мають реагувати на інформацію про підготовку до скоєння злочину або початок таких дій та тільки потім його розслідувати;

Ключовим є питання, хто сформував умисел в особи. Якщо доведено, що умисел на скоєння злочину в особи виник самостійно і на це просто вчасно зреагували, то провокації немає. І все ж для того щоб розпочати якісь активні дії, правоохоронцям потрібно мати об?єктивну інформацію саме про підготовку до скоєння злочину.

У виниклій ситуації, правоохоронний орган спеціально залучив ОСОБА_10 для участі у проведенні НСРД, вручив йому ідентифіковані помічені кошти для організації даного кримінального провадження, зокрема передачі грошей ОСОБА_7 у якості неправомірної вигоди, наданню якої передувала штучно створена самим заявником ситуація, що не може бути оцінена як «пасивна поведінка». Навпаки, його поведінка була «активною» ще до реєстрації кримінального провадження конкретно стосовно обвинуваченого, оскільки у березні-квітні 2023 року, як значиться у його заяві від 25 квітня 2023 року, він вже почав здійснювати плановий об`їзд закладів охорони здоров`я Волинської області на предмет можливої співпраці та надання «відкату» у якості неправомірної вигоди. Також став ініціювати перед ОСОБА_7 їх зустрічі та розмови, у розмовах підштовхував до одержання 10% від суми укладеного договору, що є саме тією поведінкою, яка заборонена ч. 3 ст. 271 КПК України.

Тобто, метою усіх дій ОСОБА_10 стосовно ОСОБА_7 було вручення йому грошових коштів і документування цього. Без активної діяльності першого обвинувачений грошових коштів би не отримав, відповідно, докази того, що саме він ініціював отримання грошових коштів від ОСОБА_10 , проявляв неабияку зацікавленість, тобто шукав зустрічей та можливостей у їх отриманні, відсутні.

Ураховуючи викладене у сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов законного та обґрунтованого висновку, що без втручання правоохоронних органів, із залученням ОСОБА_10 , злочин ОСОБА_7 не був би скоєний.

Саме стороні обвинувачення потрібно довести, що ніякого підбурювання не було (рішення у справах Akbayandothers v. Germany від 15 жовтня 2020 року, заява № 40495/15 та інші, § 118; постанова ККС ВС у справі № 1715/6764/12 від 10 червня 2020 року).

З моменту, коли сторона захисту почала стверджувати про існування провокації злочину, обов`язок доказування відсутності підбурювання лежить на стороні обвинувачення. За результатом розгляду справи, судом установлено, що сторона захисту наголошувала на провокації останнього на вчинення злочину, доводячи таку свою позицію протягом усього судового розгляду. Однак, прокурором у відповідь, не доведено, що підбурення та провокація ОСОБА_7 на вчинення злочину не існували.

Таким чином, за наслідками всебічного, повного і неупередженого дослідження усіх обставин кримінального провадження, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо визнання ОСОБА_7 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, у зв`язку з відсутністю у його діянні складу даного кримінального правопорушення (злочину).

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора, з огляду на її безпідставність, підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни.

На підставі викладеного, керуючись статтями 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 листопада 2025 року стосовно ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: