ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/216/26 Справа № 202/1021/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді -доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора

в режимі відеоконференції ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного

в режимі відеоконференції ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника

ОСОБА_7 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпра від 05 січня 2026 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000501, щодо

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дубно Рівненської області,

зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

проживаючого за адресою:

АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.425 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпра від 05 січня 2026 року задоволено клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 та застосовано стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, котрий відраховувати з моменту затримання; визначено відносно підозрюваного ОСОБА_8 заставу у кримінальному провадженні у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто 962 700 (дев`ятсот шістдесят дві тисячі сімсот), 00 гривень; у випадку внесення підозрюваним встановленої застави у розмірі 962 700,00 гривень, вважати, що до нього застосований запобіжний захід у вигляді застави та зобов`язати підозрюваного ОСОБА_8 виконувати наступні обов`язки на строк до двох місяців:прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає або перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що наявна обґрунтована підозра вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.425 КК України, що підтверджується матеріалами кримінального провадження. Також слідчий суддя вважає наявним ризик переховування ОСОБА_8 від органів досудового слідства та суду, враховуючи тяжкість покарання, що йому загрожує у разі доведення його винуватості за інкриміноване кримінальне правопорушення, котре відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. Приймаючи до уваги, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, враховуючи негативні наслідки, заподіяні державним інтересам, слідчий суддя вважав за доцільне визначити розмір застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у сумі 962 700,00 грн.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 відмовити.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги захисник посилається на те, що не дивлячись на те, що кримінальне провадження відкрите ще 04.11.2024 року, до клопотання про застосування запобіжного заходу не долучено будь-якого доказу, який би свідчив про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Зазначає, що слідчим суддею не враховано, що слідчим та прокурором не зафіксовано жодного факту спроби ОСОБА_8 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Навпаки, підозрюваний ОСОБА_8 завжди з`являється до органів досудового розслідування вчасно на кожен отриманий виклик слідчого, відповідає на телефонні дзвінки слідчого та оперативних працівників та надає необхідні документи на запит органу досудового розслідування. Таким чином, прокурором та слідчим не доведено факту наявності небезпеки, що підозрюваний ОСОБА_8 буде переховуватись від суду чи органу досудового розслідування. Зазначає, що на даний час полковник ОСОБА_8 проходить військову службу на посаді старшого офіцера відділу безпілотних наземних систем управління координації та інтеграції безпілотних технологій в Збройних Силах Центрального управління інноваційної діяльності Збройних Сил України, тому посилання слідчого та прокурора на ризик можливості виїзду ОСОБА_8 за межі України, в умовах введеного на території України воєнного стану та обмеження для чоловіків виїзду за кордон є безпідставними. Також вказує, що слідчим суддею не враховано, що ОСОБА_8 не може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки органами досудового слідства вже було вилучено весь необхідний обсяг речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та на підставі яких сформовано підозру, а тому ОСОБА_8 не може якимось чином знищити, сховати або спотворити, навіть, якби мав такий намір. Ризик незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, експерта у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином також не підтверджений будь-якими належними доказами. Зауважує, що слідчим суддею не взято до уваги, що ОСОБА_8 не збирався і не збирається вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється, і протилежному немає жодних доказів. Сторона обвинувачення жодним чином не обґрунтовує існування такого ризику. Вважає, що органом досудового слідства не були надані слідчому судді беззаперечні докази вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Зазначає, що підозра, що пред`явлена ОСОБА_8 , є безпідставною та необґрунтованою, і не може бути підставою для застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Однак, слідчий суддя не звернув належної уваги на вказані обставини та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зауважує, що ОСОБА_8 має намір співпрацювати зі слідством, надавати докази, пояснення, висновки експертиз на підтвердження своєї невинуватості. Також, просить врахувати, що полковник ОСОБА_8 є діючим військовослужбовцем Центрального управління інноваційної діяльності Збройних Сил України, має численні державні нагороди, відзнаки і нагороди Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, позитивно характеризується. Вважає, що обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо досвідченого офіцера, полковника ОСОБА_8 , який виконує покладені на нього обов`язки військової служби в умовах триваючої військової агресії російської федерації проти України, нанесе шкоди обороноздатності країни. Зауважує, що ОСОБА_8 отримує лише грошове забезпечення, як військовослужбовець, отже дані про матеріальне становище підозрюваного підтверджують, що визначений слідчим суддею розмір застави у сумі 962 700,00 грн. є завідомо непомірним для підозрюваного. Також просить слідчого суддю врахувати, що на утриманні у ОСОБА_8 перебуває неповнолітня донька ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дружина ОСОБА_11 , яка має ІІІ групи інвалідності з дитинства.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та підозрюваного, які просили задовольнити вимоги апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника підозрюваного та просив ухвалу суду залишити без зміни, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

В силу ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Судове рішення стосовно запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, та містити як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч.1 ст.177 КПК України.

В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених

ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду слідчий суддя суду першої інстанції, вирішуючи питання про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

На час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що в провадженні в провадженні СУ ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження №0000501 від 04.11.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.425 КК України.

26.12.2025 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 425 КК України.

З наданих матеріалів вбачається, що обґрунтованість повідомленої ОСОБА_8 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.425 КК України, підтверджується зібраними під час досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності.

В межах даного кримінального провадження слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 .

Як слідує з наданих матеріалів, слідчим суддею належним чином і в повній мірі досліджені у сукупності наявні докази у провадженні, долучені до клопотання, які є достатньо вагомими на підтвердження обґрунтованості підозри й дають достатньо вагомі підстави зробити об`єктивний висновок про можливу причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.425 КК України.

Слідчий суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість підозри щодо ОСОБА_8 в обсязі, достатньому для застосування у відношенні нього запобіжного заходу, з яким колегія суддів погоджується.

При цьому враховується, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 року у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, то на переконання колегії суддів, вони є безпідставними, з огляду на наступне.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Слідчий суддя у відповідності до вимог ст.178 КПК України належним чином врахував тяжкість та обставини вчиненого злочину, а також дійшов правильного висновку про наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового слідства та суду, враховуючи тяжкість покарання, що йому загрожує у разі доведення його винуватості за інкриміноване кримінальне правопорушення, котре відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

В розумінні практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості переховування підозрюваного від органу досудового розслідування, прокуратури та суду, колегія суддів вважає, що оскільки ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років,то існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

При цьому, зазначений ризик об`єктивно збільшується з урахуванням введення в Україні військового стану через агресію Російської Федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Дані висновки узгоджуються із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Інші ризики, передбачені п.п.2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, зазначені слідчим у клопотанні, слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі встановлені не були.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду провадження дійшов висновку, що слідчим суддею правильно встановлено, що інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України, і тримання підозрюваного під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного ОСОБА_8 під вартою, та в апеляційній скарзі не доведені.

Щодо посилання захисника про те, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, одружений, має на утриманні неповнолітню доньку, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дружину, ОСОБА_11 , яка має ІІІ групи інвалідності з дитинства, є діючим військовослужбовцем Центрального управління інноваційної діяльності Збройних Сил України, має численні державні нагороди, відзнаки і нагороди Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, позитивно характеризується, слід зазначити, що вказані обставини в даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки.

Відомостей щодо протипоказань для перебування підозрюваного в умовах слідчого ізолятора не було надано, як під час розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в суді першої інстанції, так і під час розгляду апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції.

Разом з цим, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, та вважає доводи скарги сторони захисту щодо непомірності розміру застави обґрунтованими, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.

З викладеної норми слідує, що метою застосування до підозрюваних, обвинувачених запобіжного заходу у вигляді застави є те, що у разі невиконання покладених обов`язків, внесені грошові кошти будуть стягнені в дохід держави.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що принцип верховенства права є однією з основ демократичного суспільства, притаманною всім статтям Конвенції (справа «Ісмаїлов проти Росії», пункт 31).

Невід`ємним елементом зазначеного принципу, який також є однією із загальних засад кримінального провадження, є пропорційність. Зокрема, це підтверджується абзацом 3 підпунктом 2.2. пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України у справі №3-рп/2012 від 25 січня 2012 року.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить, що така пропорційність обов`язково має застосовуватися судом при вирішенні питання щодо суми застави, яку у разі наявності відповідних підстав у порядку ч.8 ст. 182 КПК України слід звернути в дохід держави.

У своєму рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що в цілях ст.14 Конвенції різниця у поводженні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розсудливого виправдання, не переслідує законної мети і якщо запропоновані засоби не є пропорційними до переслідуваної мети (справа «Карлгайнц Шмідт проти Німеччини»).

У рішенні у справі «Істоміна проти України» від 13 січня 2022 року ЄСПЛ зазначив, що застава має на меті не забезпечення відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім забезпечення явки особи на судове засідання, тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду.

У рішенні у справі «Гафа проти Мальти» від 22 травня 2018 року ЄСПЛ зазначив, що гарантія, передбачена статтею 5§3 Конвенції, покликана забезпечити явку обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі. Оскільки питання, яке розглядається, є основним правом на свободу, гарантованим статтею 5, органи влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так під час вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Крім того, розмір застави має бути належним чином обґрунтовано у рішенні про визначення застави і повинна враховувати майновий стан обвинуваченого.

Тому суд вважає, що у разі виникнення підстав для застосування судом ч.8 ст.182 КПК України, має бути дотриманий принцип пропорційності, який є невід`ємною складовою верховенства права.

Варто зауважити, що в провадженні Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Полтаві, перебували матеріали досудового розслідування, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001249 від 01 травня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.190, ч.4 ст.425 КК України.

18 вересня 2024 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.425 КК України, у кримінальному провадженні №0001249 від 01 травня 2024 року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28 жовтня 2024 року було задоволено клопотання старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_12 , яке погоджене керівником Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_13 та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 400 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 211 200 гривень.

В судовому засіданні колегією суддів було встановлено, що у кримінальному провадженні №0001249 від 01 травня 2024 року ОСОБА_8 вніс заставу та виконував покладені на нього судом обов`язки.

З огляду на те, що застосування до підозрюваного ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави мало стимулюючий характер дотримання покладених на нього обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає, що з урахуванням даних про особу обвинуваченого, а саме майнового та сімейного стану, застосування суми застави, визначеної оскаржуваною ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпра від 05 січня 2026 року, буде явно не пропорційним, а отже несправедливим у розумінні ст.1 Першого Протоколу та п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Тому, враховуючи кількість покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків та їх співвідношення з існуючими наразі ризиками їх невиконання, а також особу підозрюваного ОСОБА_8 , апеляційний суд вважає, що розмір застави на цій стадії кримінального провадження слід зменшити, а саме до 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 99840,00 гривень, що на переконання апеляційного суду, відповідатиме критеріям справедливості та співмірності (пропорційності), забезпечить справедливий баланс інтересів особи та суспільства, а тому не суперечитиме статті 1 Першого Протоколу та пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, такий розмір застави відповідає й практиці ЄСПЛ, зокрема у рішенні від 20 листопада 2010 року у справі «Мангурас проти Іспанії» суд зазначив, що перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

За наведених обставин апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу захисника слід задовольнити частково, ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, виходячи з положень ч. 5 ст. 182 КПК України, у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , задовольнити частково.

Ухвалу слідчого суддіІндустріального районного суду м.Дніпра від 05 січня 2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_8 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_14 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 23 лютого 2026 року включно.

Визначити підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 99840,00 гривень, у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так й іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

У разі внесення застави у визначеному судом розмірі, покласти на підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період дії цього запобіжного заходу, процесуальні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора або суду;

- не спілкуватися зі свідками у даному кримінальному провадженні;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора, суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання (перебування);

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_8 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

_______________ _________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4