Провадження № 1-кп/932/1936/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про продовження запобіжного заходу

27 березня 2026 року Шевченківський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду міста Дніпра клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу по кримінальному провадженню (внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000928 від 25 вересня 2025 року) за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Костянтинівка Донецької області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України, -

в с т а н о в и в :

У провадженні Шевченківського районного суду міста Дніпра перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заявив клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з підстав, викладених в останньому, обґрунтовуючи тим, що ризики, які існували при обранні та продовженні такого виду запобіжного заходу раніше, до теперішнього часу не зникли і продовжують існувати, а також враховуючи вимоги КПК України стосовно запобіжного заходу щодо кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому.

Обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора. Захисник ОСОБА_6 просила у випадку продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши клопотання та додані матеріали, оцінивши в сукупності обставини, передбачені ст.ст. 177,178 КПК України, суд приходить таких висновків.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Дніпра від 04 лютого 2026 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 04 квітня 2026 року.

На поточний час судове провадження відносно ОСОБА_7 не завершено, перебуває на стадії судового розгляду.

Згідно до ч.1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: тримання під вартою.

Необхідність продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою в клопотанні обґрунтовується наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи, що розгляд кримінального провадження неможливо завершити до закінчення строку дії запобіжного заходу, тобто до 04 квітня 2026 року, суд, не роблячи передчасних висновків щодо вини обвинуваченого ОСОБА_7 , дійшов висновку про доцільність продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не даючи при цьому оцінки зібраним доказам, та беручі до уваги наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме того, що ОСОБА_7 може:

- переховуватися від суду, що підтверджується, тим що ОСОБА_7 , згідно із ст. 12 КК України, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацію майна, та існує ризик, що обвинувачений ОСОБА_7 з метою ухилення від кримінальної відповідальності, розуміючи тяжкість покарання, яке, відповідно до діючого законодавства, пов`язане із позбавленням волі, може переховуватися від суду. Так, згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства;

- незаконно впливати на експерта у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що він, будучи ознайомленим із матеріалами кримінального провадження, володіє інформацією, у тому числі щодо біографічних даних експерта, який провів відповідну експертизу та яка доводить участь обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Вказані відомості можуть надати обвинуваченому можливість як самостійно, так і з використанням кола своїх знайомих здійснити незаконний фізичний, психологічний тиск на експерта, його підкуп або шантаж. Ризик незаконного впливу на експерта є актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання за необхідності показань від осіб, які є експертами, у кримінальному провадженні, а саме усно, шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст.ст. 23, 356 КПК України. За таких обставин, маючи на руках копії матеріалів кримінального провадження, обвинувачений обізнаний про персональні дані експерта, який проводив дослідження. Оскільки допит експерта на стадії судового розгляду ще не проводився, що дає підстави припускати вірогідність незаконного впливу обвинуваченого на останнього з метою зміни чи відмови від раніше наданих ним висновків, у т.ч. при роз`ясненні висновку. Так, КПК України встановлено процедуру отримання показань від осіб у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч.4 ст. 95 КПК України. Тобто, ризик впливу на експерта існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом.

Разом з тим, прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 2, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення з огляду на те, що в клопотанні прокурор лише посилається на ці ризики і що це є лише його припущенням, оскільки на підтвердження даних ризиків суду не було надано будь-яких доказів.

При продовженні запобіжного заходу судом враховано також особу обвинуваченого. Так, ОСОБА_7 не працює, має середньо-спеціальну освіту, неодружений, раніше не судимий.

Суд вважає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає особі обвинуваченого ОСОБА_7 , характеру та тяжкості кримінального правопорушення, що йому інкримінується, не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, ухиленню від суду.

Враховуючи, що на даний час не відпали, а є дійсними та триваючими ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 .

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у виді тримання під вартою, з урахуванням наявності встановлених ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_7 , судом на теперішній час не встановлено.

З урахуванням вищенаведеного та вимог ст. 183 КПК України, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Суд не вбачає підстав для застосування застави з огляду на запровадження в Україні воєнного часу внаслідок збройної агресії рф та інкримінування обвинуваченому ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого Розділом I «Злочини проти основ національної безпеки України» КК України.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 193-199, 331 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора Донецької обласної прокуратури ОСОБА_5 про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Костянтинівка Донецької області, громадянину України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, тобто по 25 травня 2026 року включно, в умовах Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)».

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора ОСОБА_5 .

Вручити копію цієї ухвали учасникам негайно після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Головуючий

Суддя

Суддя