КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представників власників майна ОСОБА_6 , ОСОБА_7

власника майна ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційні скарги прокурора Київської обласної прокуратури ОСОБА_5 з доповненнями та представника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 10 лютого 2026 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 10.02.2026 задоволено частково клопотання прокурора другого відділу нагляду за додержанням органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління нагляду за додержанням органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Київської обласної прокуратури ОСОБА_5 , та накладено арешт на майно, яке було вилучено в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_9 , а саме на:

- купюри номіналом 100 доларів США у кількості 492 шт. у загальній сумі 49 200 доларів США;

- купюри номіналом 50 доларів США в кількості 1 шт. у сумі 50 доларів США;

- купюри номіналом 1000 грн. в кількості 2594 шт. у загальній сумі 2 594 000 грн.;

______________________________________________________________________________

Справа № 759/1036/26 Слідчий суддя - ОСОБА_11 Апеляційне провадження № 11-сс/824/2561/2026 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

- купюри номіналом 500 грн. в кількості 1111 шт. у загальній сумі 555 500 грн.;

- купюри номіналом 200 грн. в кількості 400 шт. в загальній сумі 80 000 грн.

В іншій частині клопотання, а саме про накладення арешту на грошові кошти в розмірі 115 350 Євро та 120 000 доларів США - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор другого відділу нагляду за додержанням органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління нагляду за додержанням органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Київської обласної прокуратури ОСОБА_5 та представник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 , ОСОБА_10 подали апеляційні скарги.

Прокурор в апеляційній скарзі просила скасувати ухвалу слідчого судді в частині відмови у накладенні арешту на грошові кошти, які вилучено за адресою місця мешкання ОСОБА_9 , а саме грошові кошти у сумі 115 350 Євро, 120 000 доларів США та постановити в цій частині нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора про накладення арешту на вказані грошові кошти.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, прокурор зазначала, що в матеріалах клопотання наведено обставини, які свідчать про можливе кримінальне походження вказаних грошових коштів та їх зв`язок з кримінальними правопорушеннями, передбаченими ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 367, ч. 2 ст. 209 КК України.

На думку апелянта, слідчий суддя вийшов за межі повноважень, надавши оцінку доказам з позиції їх достатності для доведення вини, що не є предметом розгляду клопотання про накладення арешту.

Крім того, відмова у накладенні арешту створює реальний ризик відчуження або приховування вказаних грошових коштів, що унеможливить їх подальшу конфіскацію або використання для відшкодування шкоди.

Представник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі в інтересах ОСОБА_9 та ОСОБА_10 просив скасувати ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на грошові кошти, які були вилучені в ході обшуку та постановити в цій частині нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту на грошові кошти, які були вилучені за місцем мешкання ОСОБА_9 . В іншій частині просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 22.12.2025, на підставі якої був проведений обшук, прямо не надано дозвіл на вилучення грошових коштів.

Також вказував про відсутність правових підстав для накладення арешту на грошові кошти, оскільки клопотання прокурора не містить жодного доказу того, що вони отримані внаслідок вчинення ОСОБА_9 , ОСОБА_10 кримінальних правопорушень та вони не відповідають критеріям речових доказів, визначених у ст. 98 КПК України.

У протоколі обшуку слідчий не зазначив номери купюр, що ставить під сумнів використання їх саме в якості речових доказів без будь-якої ідентифікації.

Вилучені грошові кошти є особистими коштами ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , щодо яких відсутні достатні докази для повідомлення про підозру у даному кримінальному провадженні.

Вказані грошові кошти мають законне та документально підтверджене джерело походження.

Зокрема, частина арештованих коштів у сумі 3 229 500 грн. та 30 000 доларів США є особистими коштами доньки ОСОБА_9 - ОСОБА_10 , яка зберігала їх за місцем проживання батька. Законність походження вказаних коштів підтверджується документами про виплату дивідендів, банківськими документами та податковою декларацією за 2024 рік.

Вилучені під час обшуку 19 200 доларів США є особистими коштами ОСОБА_9 , що підтверджується відповідними податковими деклараціями.

У клопотанні не наведено жодних доказів, які б вказували на причинно-наслідковий зв`язок вилучених грошових коштів із вчиненням кримінальних правопорушень.

18.02.2026 від представника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 надійшли заперечення із подальшими доповненнями від 23.02.2026, на апеляційну скаргу прокурора, в яких представник посилався на законність ухвали в частині відмови в накладенні арешту на кошти ОСОБА_8 .

02.03.2026 від прокурора Київської обласної прокуратури ОСОБА_5 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких вона зазначала, що 26.02.2026 ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України.

Сторона обвинувачення ставить під сумнів заяви ОСОБА_8 про належність їй та її матері вилучених за місцем проживання ОСОБА_9 коштів в розмірі 115 350 Євро та 120 000 доларів США, оскільки в ході обшуку відповідних підтверджень надано не було, а надані ОСОБА_8 деякі з копій угод та інших документів про продаж нерухомого майна датовані 2011 роком.

У той же час, в ході досудового розслідування отримано інформацію, що 06.12.2023 ОСОБА_8 було придбано квартиру, а її матір - ОСОБА_12 набула квартиру ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, сума річних доходів ОСОБА_8 та ОСОБА_12 за період з 1998 по 2025 роки у своїй сукупності не становлять 115 350 Євро та 120 000 доларів США.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала подану нею апеляційну скаргу та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги представника, пояснення ОСОБА_8 , представників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які просили задовольнити апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 , ОСОБА_10 задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів клопотання, слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000208 від 08.07.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, за фактом заволодіння коштами публічного акціонерного товариства «Центренерго» під час укладання договорів на проведення робіт з ремонту енергетичного обладнання Трипільської ТЕС.

Згідно даних клопотання, в ході досудового розслідування встановлено, що упродовж 2023-2025 років під час виконання договорів публічних закупівель, укладених між Трипільською тепловою електричною станцією ПАТ "Центренерго", ТОВ "Запорізький Тепло-Енерго Проект" та ТОВ "Інвентум Україна" реалізовано єдиний протиправний механізм, який полягав у завищенні фактичних обсягів виконаних робіт та вартості використаних матеріальних ресурсів із подальшим внесенням таких завищених показників до первинних облікових документів - актів приймання виконаних робіт за формою КБ-2в та довідок про вартість виконаних робіт, що слугували правовою та фактичною підставою для перерахування грошових коштів.

У межах зазначеного механізму службові особи ТОВ "Запорізький Тепло-Енерго Проект" та ТОВ "Інвентум Україна", діючи умисно, з корисливих мотивів, використовуючи своє службове становище, організували складання та подання замовнику актів КБ-2в із завідомо недостовірними відомостями щодо обсягів і вартості виконаних робіт, що стало підставою для незаконного заволодіння коштами ПАТ "Центренерго", чим Державі завдано майнової шкоди в особливо великих розмірах.

У сторони обвинувачення наявні достатні підстави вважати, що до вчинення кримінального правопорушення, яке розслідується, також може бути причетний ОСОБА_9 , який за офіційними даними є заступником директора ТОВ «Інвентум Україна», та фактично здійснює контроль за діяльністю ТОВ «ЗТЕП», ТОВ «ДЕМЗ-інжинирінг», ТОВ «ДЕМЗ» через підконтрольних осіб.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 22.12.2025 надано дозвіл на проведення обшуку об`єкту нерухомого майна, житлового будинку, який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_9 , для виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення.

Згідно даних протоколу обшуку від 14.01.2026, цього ж дня проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено майно, у тому числі грошові кошти: купюри номіналом 100 доларів США 1692 шт.; купюри номіналом 50 доларів США 1 шт.; купюри номіналом 100 Євро 849 шт.; купюри номіналом 50 Євро 609 шт.; купюри номіналом 1000 гривень 2594 шт.; купюри номіналом 500 гривень 1111 шт.; купюри номіналом 200 гривень 400 шт.

Постановою старшого слідчого Головного управління Національної поліції в Київській областіОСОБА_13 від 14.01.2026 вищевказані грошові кошти визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000208.

15.01.2026 прокурор Київської обласної прокуратури ОСОБА_5 звернулася до слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва із клопотанням про накладення арешту на майно, яке було вилучено в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_9 , а саме на: купюри номіналом 100 доларів США у кількості 1692 шт. у загальній сумі 169 200 доларів США; купюри номіналом 50 доларів США в кількості 1 шт. у сумі 50 доларів США; купюри номіналом 100 Євро в кількості 849 шт. у загальній сумі 84 900 Євро; купюри номіналом 50 Євро в кількості 609 шт. у загальній сумі 30 450 Євро; купюри номіналом 1000 грн. в кількості 2594 шт. у загальній сумі 2 594 000 грн.; купюри номіналом 500 грн. в кількості 1111 шт. у загальній сумі 555 500 грн.; купюри номіналом 200 грн. в кількості 400 шт. в загальній сумі 80 000 грн.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 10.02.2026 задоволено частково клопотання прокурора та накладено арешт на майно, яке було вилучено в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_9 , а саме на:

- купюри номіналом 100 доларів США у кількості 492 шт. у загальній сумі 49 200 доларів США;

- купюри номіналом 50 доларів США в кількості 1 шт. у сумі 50 доларів США;

- купюри номіналом 1000 грн. в кількості 2594 шт. у загальній сумі 2 594 000 грн.;

- купюри номіналом 500 грн. в кількості 1111 шт. у загальній сумі 555 500 грн.;

- купюри номіналом 200 грн. в кількості 400 шт. в загальній сумі 80 000 грн.

В іншій частині клопотання, а саме про накладення арешту на грошові кошти в розмірі 115 350 Євро та 120 000 доларів США - відмовлено.

Постановляючи ухвалу про арешт частини вищевказаних грошових коштів, слідчий суддя обґрунтував прийняте рішення необхідністю їх збереження як речових доказів.

Відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора в частині накладення арешту на грошові кошти в розмірі 115 350 Євро та 120 000 доларів США, слідчий суддя виходив з того, що вилучені за місцем проживання ОСОБА_9 грошові кошти належать на праві власності ОСОБА_8 та її матері ОСОБА_12 , та доведено джерела їх походження.

Однак з таким висновком слідчого судді у цій частині колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК Україниречовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Дослідивши доводи клопотання прокурора та матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що встановлені у даному кримінальному провадженні фактичні обставини кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, за ознаками якого здійснюється досудове розслідування, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі кримінального провадження є підстави для обґрунтованого висновку, що грошові кошти, вилучені 14.01.2026 за результатами проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 могли бути набутими кримінально протиправним шляхом та отриманими унаслідок вчинення кримінального правопорушення, а відтак відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для їх арешту як речових доказів з метою збереження.

Колегією суддів не встановлено невідповідності клопотання прокурора про арешт майна вимогам ст. ст. 170, 171 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора в частині накладення арешту на грошові кошти в сумі 115 350 Євро та 120 000 доларів США, слідчий суддя вийшов за межі наданих йому повноважень та фактично вирішив на стадії досудового розслідування питання про належність на праві власності вилученого майна третім особам, що є неприпустимим.

Колегія суддів звертає увагу, що повноваження слідчого судді на даному етапі провадження обмежуються здійсненням судового контролю у визначених КПК України випадках.

Надання слідчим суддею аналізу відомостей щодо джерела походження коштів та їх належності на праві власності третім особам, створить ситуацію, за якої суд вдасться до встановлення у межах кримінального провадження факту належності майна тій чи іншій особі, що свідчитиме про вихід за межі предмета оцінки, яка здійснюється на даній стадії досудового розслідування під час розгляду клопотання про арешт майна, що не узгоджується із повноваженнями слідчого судді, визначеними у Розділі ІІ КПК України та положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України.

На переконання колегії суддів, надані ОСОБА_8 та її представниками копії договорів купівлі-продажу квартир від 30.06.2021, 17.03.2011, договір про відступлення прав та переведення обов`язків за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 25.05.2020, а також договори купівлі-продажу квартири від 30.09.2024, від 20.06.2025, 27.06.2025, в яких продавцем виступала ОСОБА_12 , не є достатнім підтвердженням того, що саме за отримані унаслідок вказаних правочинів кошти у подальшому було придбано валютні кошти в сумі 115 350 Євро та 120 000 доларів США, та саме ці кошти зберігались за місцем проживання ОСОБА_9 , які були вилучені в ході обшуку 14.01.2026 року.

Крім того, ОСОБА_8 не надано колегії суддів відповідних доказів (квитанцій, платіжних доручень) про придбання готівкових валютних коштів у зазначеному розмірі, часу і місця їх придбання.

З урахуванням наведеного у сукупності, на переконання колегії суддів, слідчий суддя на даному етапі досудового розслідування дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для накладення арешту на грошові кошти в сумі 115 350 Євро та 120 000 доларів США, вилучені 14.01.2026 за місцем проживання ОСОБА_9 .

Відтак, колегія суддів погоджується з доводами прокурора про те, що вилучені під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 ,грошові кошти підлягають арешту в повному обсязі, з тих підстав, що вони у встановленому законом порядку визнані речовими доказами у межах кримінального провадження № 0000208 від 08.07.2025 та відповідають критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що інша частина вилучених грошових коштів у сумі 3 229 500 грн. та 30 000 доларів США є особистими коштами доньки ОСОБА_9 - ОСОБА_10 , яка зберігала їх за місцем проживання батька, законність походження яких, на переконання представника, підтверджується документами про виплату дивідендів, банківськими документами та податковою декларацією за 2024 рік, не спростовують правильність висновків слідчого судді про наявність підстав для накладення арешту на вказане майно.

Долучені апелянтом до апеляційної скарги документи про виплату для ОСОБА_10 дивідендів як учаснику ТОВ "ДЕМЗ-ІНЖИНІРИНГ", не можуть бути належним підтвердженням тієї обставини, що саме вказані грошові кошти у подальшому зберігались за місцем проживання батька ОСОБА_10 - ОСОБА_9 .

Крім того, згідно даних клопотання, органом досудового розслідування встановлено, що ТОВ "ДЕМЗ-ІНЖИНІРИНГ" підконтрольне через інших осіб батьку ОСОБА_10 - ОСОБА_9 , та як зазначила прокурор у доповненнях до апеляційної скарги, останньому у межах даного кримінального провадження 26.02.2026 повідомлено про підозру у використанні та розпорядженні майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі здійснення фінансової операції, якщо ці діяння вчинено особою, яка знала або повинна була знати, що таке майно прямо чи опосередковано, повністю чи частково одержано злочинним шляхом, вчинені за попередньою змовою групою осіб, в особливо великому розмірі, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 209 КК України.

Колегія суддів звертає увагу, що з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Посилання сторони захисту на законність походження частини грошових коштів в сумі 19 200 доларів США, які належать ОСОБА_9 , обґрунтовано визнані слідчим суддею безпідставними, оскільки встановлені органом досудового розслідування обставини кримінальних правопорушень, до вчинення яких причетний ОСОБА_9 , містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що вказані грошові кошти можуть бути набутими кримінально протиправним шляхом та отриманими унаслідок вчинення кримінального правопорушення, а відтак відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для їх арешту як речових доказів з метою збереження.

Накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Наявні на момент розгляду клопотання відомості не перешкоджають накладенню арешту на майно за наведених стороною обвинувачення підстав, та на даному етапі досудового розслідування сукупність долучених до клопотання матеріалів є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, вилученого за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 .

Інші зазначені в апеляційній скарзі представника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 та ОСОБА_10 доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді у частині арешту майна вказаних осіб, а відтак колегія суддів не убачає підстав для скасування ухвали слідчого судді в цій частині

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про недостатню обґрунтованість висновків слідчого судді щодо вирішення питання про накладення арешту на частину вилучених за місцем проживання ОСОБА_9 грошових коштів в сумі 115 350 Євро та 120 000 доларів США, ураховуючи вимоги ч. 3 ст. 407 КПК України, які не передбачають можливості часткового скасування ухвали слідчого судді за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга сторони захисту задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню у повному обсязі, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вказане у клопотанні майно, оскільки останнім в повній мірі доведено необхідність накладення арешту на вилучене майно з метою забезпечення його збереження як речових доказів у кримінальному провадженні.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 395, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 , ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Київської обласної прокуратури ОСОБА_5 з доповненнями - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 10 лютого 2026 року, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора Київської обласної прокуратури ОСОБА_5 , та накласти арешт на майно, яке було вилучено в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_9 , а саме на:

- купюри номіналом 100 доларів США у кількості 1692 шт. у загальній сумі 169 200 доларів США;

- купюри номіналом 50 доларів США в кількості 1 шт. у сумі 50 доларів США;

- купюри номіналом 100 Євро в кількості 849 шт. у загальній сумі 84 900 Євро;

- купюри номіналом 50 Євро в кількості 609 шт. у загальній сумі 30 450 Євро;

- купюри номіналом 1000 грн. в кількості 2594 шт. у загальній сумі 2 594 000 грн.;

- купюри номіналом 500 грн. в кількості 1111 шт. у загальній сумі 555 500 грн.;

- купюри номіналом 200 грн. в кількості 400 шт. в загальній сумі 80 000грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3