Справа № 628/2973/18
№ 1-кп/183/876/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості по якому внесені 02.04.2018 року до ЄРДР за № 0000750, за обвинуваченням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 121 КК України, -

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И В :

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 обґрунтувавши тим, що наявні зазначені ризики.

По-перше, наявність зазначених ризиків обґрунтовується тим, що перебуваючи не під вартою, ОСОБА_3 усвідомлюючи, що обвинувачується у вчиненні умисних тяжкого та особливо тяжкого злочину, за вчинення яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від суду на території України, чим унеможливить досягнення завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

По-друге, зважаючи, що причетність ОСОБА_3 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується, у тому числі і показаннями свідків, відомих обвинуваченому, і, перебуваючи не під вартою, останній буде мати можливість здійснювати на них незаконний вплив, чим перешкоджатиме встановленню істини у кримінальному провадженні. Враховуючи обставини кримінального провадження, за яких ОСОБА_3 може мати інформацію щодо їх фактичного місця мешкання та місця перебування, що дає можливість останньому застосувати відносно них фізичний та психологічний вплив з метою зміни показань у подальшому на свою користь. (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України).

По-третє, враховуючи обставини вчинення вказаних злочинів, ОСОБА_3 може продовжити злочинну діяльність й надалі вчиняти аналогічні злочини, що свідчить про соціальну небезпечність особи, яка унеможливлює його перебування в даний час у суспільстві, тому є наявні підстави вважати існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1. ст. 177 КПК України.

На цей час вказані ризики продовжують існувати та підтверджують недостатність застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Метою застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання вищевказаним ризикам.

Підставою застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України за своєю тяжкістю є тяжким та особливо тяжким, а також наявність вищезазначених ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_3 може здійснити зазначені дії.

У справі «Геращенко проти України» (рішення від 07.11.2013, пар. 99) Європейський суд зазначив, що тривале існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою (sinequanon) законності її продовжуваного тримання під вартою.

Згідно з пунктом 36 Рішення ЄСПЛ по справі «Москаленко проти України» №37466/04 від 20.08.2010 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що орган судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачується. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд вважає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.2007 Європейський суд з прав людини зазначив, що термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. "Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності зі статтею 5 & 1(c), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Враховуючи, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам, необхідно продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

На підставі вищевикладеного, прокурор просить судпродовжити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_8 просила відмовити в задоволені клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав думку свого захисника.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_7 , та обвинувачені ОСОБА_4 і ОСОБА_9 , кожен окремо, просили вирішити дане питання на розсуд суду.

Дослідивши клопотання, вислухавши обґрунтування прокурора, думку учасників судового розгляду, захисника та обвинуваченого, суд прийшов до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР ратифікована Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод .

Таким чином, з моменту ратифікації Конвенції Держава Україна та її органи влади взяли на себе зобов`язання визнати юрисдикцію Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), керуватись його рішеннями та при вирішенні будь-якого питання діяти через призму визнання людини та її прав та свобод найвищою цінністю.

У справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05, рішення від 01 червня 2006 року Європейський суд дійшов такого висновку: «посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальний елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України», наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

В рішенні ЄСПЛ «Александер Макаров проти Росії» вказано, що національні органи влади зобов`язані проаналізувати особисті обставини особи докладніше та навести на користь тримання її під вартою конкретні підстави, підкріплені встановленими в судовому засіданні доказами.

Натомість у клопотанні, яке надано прокурором вказано про наявність ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який на переконання сторони захисту носить виключно абстрактний характер, так як жодним доказом не наведено фактів того, що ОСОБА_3 після подій переховувався від органів досудового розслідування, зважаючи на можливість призначення покарання у виді позбавлення волі.

Окрім цього, зважаючи на правову позицію, викладену в рішенні Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», відповідно до якої при розгляді клопотанні про обрання або ж продовження строку тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Також, прокурор в клопотанні не зазначив жодних підстав чому до ОСОБА_3 не можливо застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, а наприклад домашній арешт за місцем свого фактичного проживання, тобто:

АДРЕСА_1 , з покладенням певних обов`язків, як це передбачає ч. 5 ст. 194 КПК України.

Натомість прокурором в клопотанні, яке заявлено до суду зазначається

одним абзацом про те, що більш м`які запобіжні заходи не здатні запобігти зазначеним ризикам, не наводячи жодної конкретної позиції чому саме не можливо застосувати більш м`який запобіжний захід.

Тоді як необхідно зазначити з посиланням на докази вказаних обставин.

Окрім цього необхідно зазначити, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в світлі Конвенції розглядається на рівні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи обмеження свободи пересування як при першому, так і при другому запобіжному заході.

Також згідно ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно п.п. 5, 6 «Про затвердження Інструкції по порядок виконання органами Національної поліції ухвал слідчого судді, суду про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та про зміну раніше обраного запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту 13.07.2016 року № 654», п. 5 - поліцейський, який здійснює контроль за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, не має права з власної ініціативи встановлювати додаткові обмеження, що порушують його права.

У разі надходження повідомлення про виникнення загрози життю або здоров`ю підозрюваного, обвинуваченого, який знаходиться під домашнім арештом (пожежа, аварія, катастрофа природного або техногенного характеру, стихійне лихо тощо), або про його захворювання та поміщення на стаціонарне лікування до закладу охорони здоров`я начальник органу Національної поліції негайно організовує перевірку зазначених у повідомленні обставин.

Перевірка такого повідомлення проводиться у строк, що не перевищує 12 годин з моменту його надходження. Підтверджена інформація про неможливість подальшого перебування підозрюваного, обвинуваченого в зазначеному в ухвалі житлі надсилається слідчому або до суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу ОСОБА_3

суд враховує, що існують ризики, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до клопотання прокурора, під час досудового розслідування встановлено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд вважає, що наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні умисних тяжкого та особливо тяжкого злочину, за вчинення яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від суду на території України, чим унеможливить досягнення завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України.

При цьому, суд вважає наявність ризиків, передбачених п. 3, п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України, в судовому засіданні прокурором письмово не доведені.

Крім того, суд при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оцінила в сукупності інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме те, що ОСОБА_3 підозрюється у скоєнні кримінальних правопорушень, віднесених законом до умисних тяжкого та особливо тяжкого злочину, за вчинення яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується.

Згідно ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого.

Також, у справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05, рішення від 01 червня 2006 року Європейський суд дійшов такого висновку: «посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальний елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Згідно до рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», відповідно до якої при розгляді клопотанні про обрання або ж продовження строку тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Аналізуючи вищевикладене, вислухавши думку учасників процесу, кожного окремо, колегія суддів вважає, що в задоволенні клопотання прокурора повинно бути відмовлено, застосувавши обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст. 176, 177, 178, 183, 184, 194, 331 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, змінити запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 30 червня 2026 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 наступні обов`язки строком на два місяці:

- прибувати до суду за кожною вимогою;

- не відлучатися з місця фактичного проживання, тобто: АДРЕСА_1 , без дозволу суду в період часу з 22.00 години до 06.00 години кожного дня;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання чи перебування.

Обвинуваченого ОСОБА_3 звільнити з-під варти із зали суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1