Номер провадження 1-кп/754/487/26
У Х В А Л А

Іменем України

24 лютого 2026 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання слідчого СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №0001053 від 25.12.2024 року про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ознаками вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст. 307 КК України,

за участю сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_6 ,

сторони захисту: особи, щодо якої стоїть питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 ,

законного представника особи, щодо якої стоїть питання про застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває клопотання слідчого СВ Деснянського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №0001053 від 25.12.2024 року, про застосування стосовно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні суспільно небезпечного діяння за ознаками ч.1 ст. 307 КК України, примусового заходу медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, з метою запобігання вчинення ним суспільно небезпечних діянь.

Прокурор у судовому засіданні на стадії судового розгляду заявила клопотання про призначення повторної стаціонарної судово-психіатричної експертизи стосовно ОСОБА_5 з метою встановлення його психічного стану.

Клопотання обґрунтовує тим, що в матеріалах кримінального провадження наявні дві судово-психіатричні експертизи щодо ОСОБА_5 , які містять два взаємовиключні висновки стосовно осудності ОСОБА_5 , а саме: перший висновок судово-психіатричного експерта № 174 від 25.09.2018 вказує на наявність психічного розладу, що виключає можливість усвідомлювати свої дії та керувати ними; натомість, другий висновок судово-психіатричного експерта № 1254 від 02.09.2025 підтверджує обмежену осудність особи та вказує, що ОСОБА_5 не в повній мірі міг усвідомлювати значення своїх дій.

З огляду на викладене, прокурор просить призначити повторну стаціонарну судово-психіатричну експертизу стосовно ОСОБА_5 , проведення якої доручити експертам ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України».

Захисник ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та його законний представник заперечували з приводу заявленого клопотання прокурора з огляду на те, що на досудовому розслідуванні в рамках даного кримінального провадження 02.09.2025 вже було проведено судову психіатричну експертизу стосовно ОСОБА_5 , за результатами якої складено відповідний висновок, який міститься в матеріалах судового провадження. Підстав для проведення повторної експертизи немає. На переконання захисника, проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи передбачає суттєве обмеження прав і свобод особи строком на 21 день, що не є виправданим за даних обставин.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши клопотання та матеріали кримінального провадження, суд приходить до такого висновку.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

За правилами ст.24 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст.84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані в передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ч. 3 ст.93 КПК України сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Кожна сторона кримінального провадження має право надати суду висновок експерта, який ґрунтується на його наукових, технічних або інших спеціальних знаннях (ч. 2 ст. 101 КПК України).

Стаття 1 Закону України «Про судову експертизу» передбачає, що судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.242 КПК України експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, яких залучають сторони кримінального провадження або слідчий суддя за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених статтею 244 цього Кодексу, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.

Відповідно до ст.332 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених статтею 242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.

Суд має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам незалежно від наявності клопотання, якщо:

1) суду надані кілька висновків експертів, які суперечать один одному, а допит експертів не дав змоги усунути виявлені суперечності;

2) під час судового розгляду виникли підстави, передбачені частиною другою статті 509 цього Кодексу;

3) існують достатні підстави вважати висновок експерта (експертів) необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає інші обґрунтовані сумніви в його правильності.

Так, на відміну від КПК України 1960 року, у новому КПК України в редакції 2012 року, немає визначення понять первинної, додаткової, повторної, комісійної та комплексної експертиз. Виходячи із системного тлумачення ст. 332 КПК України, нормативна база, яка регламентує питання, пов`язані з призначенням та проведенням експертизи у кримінальному провадженні, її видами, суб`єктами експертної діяльності, складається із спеціального закону та підзаконних актів. До підзаконних актів, які регулюють питання судово-експертної діяльності, серед іншого, належить Інструкція про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 08.10.98 №53/5 (у редакції наказу від 26 грудня 2012 року № 1950/5) та Правила проведення комісійних судово-медичних експертиз в бюро судово-медичної експертизи, затверджені наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6.

Положеннями Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень передбачено, що згідно з процесуальним законодавством України експертами виконуються первинні, додаткові, повторні, комісійні та комплексні експертизи (п.1.2.13).

Організаційні засади проведення судово-психіатричної експертизи визначені Порядком проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 травня 2018 року № 865 (далі - Порядок).

Згідно з п.3 Порядку, судово-психіатричну експертизу (СПЕ) проводять державні спеціалізовані судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України (далі - експертні установи).

За формою проведення судово психіатрична експертиза може бути амбулаторною, стаціонарною, посмертною (п.6 Порядку).

Відповідно до п.8 Порядку, за процесуальними ознаками судово психіатрична експертиза може бути первинною, повторною, додатковою.

За організаційними ознаками судово психіатрична експертиза може бути одноосібною та комісійною (п.9 Порядку).

Згідно з п.10 Порядку, предметом судово психіатричної експертизи є психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу. Психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу визначається з метою надання відповіді на запитання, поставлені особою або органом, яка (який) залучила(в) експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Згідно з Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року №53/5, додатковою є експертиза, якщо для вирішення питань щодо об`єкта, який досліджувався під час проведення первинної експертизи, необхідно провести додаткові дослідження або дослідити додаткові матеріли (зразки для порівняльного дослідження, вихідні дані тощо), які не були надані експертові під час проведення первинної експертизи. Повторною є експертиза, під час проведення якої досліджуються ті самі об`єкти і вирішуються ті самі питання, що й при проведенні первинної (попередніх) експертизи (експертиз). У разі необхідності проведення додаткової або повторної експертизи у документі про призначення експертизи (залучення експерта) зазначаються мотиви та підстави для її призначення.

Згідно з п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України № 8 від 30 травня 1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Істотними можуть визнаватися, зокрема, порушення, які призвели до обмеження прав обвинуваченого чи інших осіб. В ухвалі (постанові) про призначення повторної експертизи зазначаються обставини, які викликають сумніви у правильності попереднього висновку експерта. Проведення повторної експертизи може бути доручено тільки іншому експертові.

Таким чином, згідно аналізу наведених норм, додаткова судова експертиза призначається у випадку неповноти або неясності висновку експерта, а повторна - лише у разі обґрунтованих сумнівів у правильності висновку експерта та порушень у її проведенні.

Згідно з п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 30 травня 1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

З матеріалів кримінального провадження № 0001053 вбачається, що під час досудового слідства проведено амбулаторну судово-психіатричну експертизу відносно ОСОБА_5 .

Проведення амбулаторної судово-психіатричної експертизи здійснено з підстав та в порядку, передбаченому ч.2 ст.509 КПК України, ще на етапі досудового слідства.

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта №1254 від 02.09.2025, ОСОБА_5 в період часу, до якого відноситься діяння, в скоєнні якого підекспертний підозрюється, страждав на хронічний, стійкий психічний розлад - «Шизофренію, параноїдної форми, неповна ремісія» (згідно з МКХ-10, шифр F 20.04) та за своїм психічним станом не міг повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. На даний час ОСОБА_5 страждає на хронічний, стійкий психічний розлад - «Шизофренію, параноїдної форми, неповна ремісія» (згідно з МКХ-10, шифр F 20.04), який істотно впливає на здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_5 на даний час потребує надання амбулаторної психіатричної допомоги (відповідно до ст. 92 КК України).

Експертизу проведено у відповідності до вимог Порядку її проведення, затвердженого Наказом МОЗ України № 865 від 08 травня 2018 року та складено згідно з вимогами Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 100/о, затвердженої Наказом МОЗ України від 28 липня 2014 року №527.

Окрім того, як вбачається із висновку судово-психіатричного експерта від 02.09.2025 та підтверджено матеріалами кримінального провадження, в ході проведення експертизи зазначено відомості, що були отримані при дослідженні поданих на експертизу об`єктів, що стосуються психічного стану особи, стосовно якої проведена експертиза, а саме: анамнез життя, анамнез хвороби, дані клінічного дослідження особи, виявлені під час проведення експертизи, у тому числі: скарги, психічний стан, неврологічний стан, соматичний стан, а також обґрунтування та пояснення даних про психічний стан особи та фактів, які встановлені і виявлені при дослідженні об`єктів експертизи.

Жодних даних, які б свідчили про необґрунтованість зазначеного висновку експерта, матеріали кримінального провадження не містять. При цьому, на переконання суду висновок проведеної амбулаторної судово-психіатричної експертизи є повним, логічним та об`єктивним, наданий в межах компетенції експерта та з дотриманням відповідних процесуальних норм, а експерти який його надав, був попереджений про кримінальну відповідальність за ст. ст.384 та 385 КК України, що виключає сумніви в його об`єктивності.

Таким чином, судом не вбачаються обставини, що свідчили б про необґрунтованість висновку експерта або його суперечність матеріалам кримінального провадження.

Водночас прокурором разом із клопотанням про призначення експертизи, як на підтвердження того, що висновок судово-психіатричного експерта від 02.09.2025 суперечить іншим матеріалам кримінального провадження, подано не завірену копію висновку судово-психіатричного експерта № 174 від 25.09.2018, згідно з яким: у період часу скоєння інкримінованого правопорушення ОСОБА_5 виявляв ознаки шизофренії параноїдної, параноїдний синдром (згідно з МКХ-10, шифр F 20.0) та за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Проаналізувавши вказаний висновок, суд встановив, що підставою для проведення експертизи у 2018 році була ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 03.09.2018, постановлена в іншому кримінальному провадженні № 0005440 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Отже наданий прокурором висновок судово-психіатричного експерта № 174 від 25.09.2018 не може бути визнаний судом допустимим доказом у даному кримінальному провадженні, оскільки цей доказ отримано в іншому кримінальному провадженні № 0005440, що є істотним порушенням норм КПК.

Натомість, у даному кримінальному провадженні в належний спосіб було отримано такий доказ як висновок судово-психіатричного експерта від 02.09.2025 № 1254. Зазначений висновок, як встановлено вище, не суперечить матеріалам кримінального провадження №0001053 від 25.12.2024 року та повністю з ними узгоджується. Крім того висновок судово-психіатричного експерта від 02.09.2025 був зроблений за результатами експертизи, проведеної значно пізніше, ніж експертиза у кримінальному провадженні № 0005440. Розбіжності у зазначених висновках мають цілком логічне пояснення, оскільки між часом їхнього проведення минув значний проміжок часу (7 років), що може свідчити про зміни у психічному стані особи.

Крім того, у клопотанні прокурор просить призначити стаціонарну судово-психіатричну експертизу.

Психіатрична експертиза може проводитись як в амбулаторному, так і в стаціонарному порядку. Причому згідно з п.23 Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 08.10.2001 №397, експерти, які проводять амбулаторну експертизу, у разі неможливості відповісти на всі поставлені перед ними запитання обґрунтовують висновок про необхідність проведення стаціонарної психіатричної експертизи.

Водночас, під час проведення експертизи у даному кримінальному провадженні судовий експерт не надавав обґрунтований висновок про необхідність проведення саме стаціонарної психіатричної експертизи.

Таким чином, у суду не виникає сумнівів у правильності висновку експерта, оскільки експертиза була проведена експертом, який має відповідну кваліфікацію та з урахуванням всіх необхідних методик дослідження.

Частинами першою, другою та шостою ст. 22 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченим цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання, подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини, суд не може сприяти а ні стороні захисту а ні стороні обвинувачення у зібранні нових доказів під час судового розгляду провадження для обґрунтування або спростування обвинувачення.

Згідно з ч. 1 ст. 290 КПК України, визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Таким чином, звертаючись до суду з клопотанням про застосування примусового заходу медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, прокурор визнав зібрані докази, у тому числі й висновок судово-психіатричного експерта, достатніми для підтвердження доводів клопотання.

Крім того, суд зауважує, що безпідставне призначення повторної судово-психіатричної експертизи може мати наслідком затягування судового процесу та призвести до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 242, 369, 371, 376 КПК України, - суд

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про призначення повторної стаціонарної судової психіатричної експертизи у кримінальному провадженні №0001053 від 25.12.2024 року, про застосування стосовно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні суспільно небезпечного діяння за ознаками ч.1 ст. 307 КК України, примусового заходу медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, з метою запобігання вчинення ним суспільно небезпечних діянь, - залишити без задоволення у зв`язку з відсутністю підстав.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 02 березня 2026 року о 09 годині 30 хвилин

Головуючий: ОСОБА_1