Провадження № 1-кп/643/739/26
Справа № 643/6062/26
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2026 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження кримінальне провадження № 0000062 від 07.02.2026 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, із середньо освітою, раніше неодноразово судимого, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

06 лютого 2026 року близько 21:40 год. ОСОБА_3 , знаходячись біля під`їзду за місцем свого мешкання, а саме за адресою АДРЕСА_1 , побачив свого брата ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якого у зв`язку із станом алкогольного сп`яніння супроводжував додому його знайомий ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що йому завчасно було відомо. При цьому ОСОБА_3 , будучи агресивно налаштованим, діючи на ґрунті раптово виниклої особистої неприязні до ОСОБА_5 раптово вирішив умисно спричинити йому тілесні ушкодження. Реалізуючи свій раптово виниклий протиправний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді спричинення тілесних ушкоджень та свідомо бажаючи їх настання, ОСОБА_3 підійшов до ОСОБА_5 , і зі значною силою, умисно, наніс йому один удар кулаком правої руки в обличчя в область лівої навколоочної ділянки, після чого умисно наніс ще декілька ударів кулаком правої руки в обличчя потерпілому, спричинивши йому суттєвий фізичний біль, після чого вважаючи свій протиправний умисел доведеним до кінця, самостійно припинив свої протиправні дії, забрав свого брата ОСОБА_4 і пішов додому. Внаслідок умисних та протиправних дій ОСОБА_3 , умисно нанесених ним ударів, потерпілому ОСОБА_5 був спричинений суттєвий фізичний біль та синець в лівій навколоочній ділянці обличчя розмірами 5*4,5 см, який згідно висновку судово-медичної експертизи викликав за собою короткочасний розлад здоров`я, тривалістю не більше 6-ти календарних днів і відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.

Вказані обставини не заперечуються учасниками судового провадження.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про розгляд вчиненого ОСОБА_3 кримінального проступку в порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Згідно із заявою ОСОБА_3 , щодо визнання ним своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, складеної та підписаної за участю його захисника адвоката ОСОБА_6 , обвинувачений визнав свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та погодився із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, викладеними в обвинувальному акті. ОСОБА_3 ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження вироку, а також погодився на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Отже, під час досудового розслідування ОСОБА_3 беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, на підставі чого прокурор надіслав до суду обвинувальний акт з матеріалами кримінального провадження № 0000062 від 07.02.2026, в якому виклав клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Потерпілий також надав заяву, згідно з якою згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоден на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України не здійснюється.

Згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України до обвинувального акта з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні повинні бути додані: 1) письмова заява підозрюваного, складена в присутності захисника, щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою цієї статті та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні; 2) письмова заява потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, щодо згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою цієї статті та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні; 3) матеріали досудового розслідування, у тому числі документи, які засвідчують беззаперечне визнання підозрюваним своєї винуватості.

На підставі ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Суд вважає, що встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження, та докази на підтвердження встановлених судом обставин, долучені до обвинувального акта, доводять вину ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, а його дії вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він раніше неодноразово судимий, суспільно-корисною працею не займається, на обліку лікаря психіатра та нарколога не перебуває, із середньою освітою, має постійне місце мешкання.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 згідно зі ст. 66 КК України є щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України є рецидив злочинів.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання за вчинений кримінальний проступок, суд враховує наступне.

Відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки вищезазначених обставин, що впливають на покарання, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

У даному випадку, при обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який має середню освіту, раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, не працює, суспільно-корисною працею не займається, майновий стан обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За таких обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у вигляді громадських робіт у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, за якою він обвинувачується, і яка передбачає відповідальність за вчинений кримінальний проступок.

З урахуванням того, що обвинувачений не має стабільного доходу та непрацевлаштований, приймаючи до уваги наявність у діях обвинуваченого рецидиву злочинів, суд вважає, що покарання виключно майнового характеру не матиме належного превентивного та виховного впливу на обвинуваченого і не сприятиме його виправленню. Натомість покарання у виді громадських робіт є більш доцільним, оскільки передбачає залучення обвинуваченого до суспільно корисної праці, що сприятиме формуванню у нього належного ставлення до праці, дисципліни та дотримання норм закону, а також матиме реальний виховний вплив.

На переконання суду, призначена міра покарання надасть можливість обвинуваченому сформувати у своїй свідомості уявлення про неминучість настання відповідальності за можливі вчинені ним протиправні діяння у майбутньому, що буде в свою чергу достатньою превентивною мірою. Саме таке покарання є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Процесуальні витрати відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`явлений.

Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374, 381, 382 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у вигляді громадських робіт на строк 180 (сто вісімдесят) годин.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирається.

Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази:

- CD-R диск HP, 52х, 700 МВ, на якому міститься інформація стосовно аудіозапису зі служби «103» про події, що мали місце 07.02.2026 після набрання вироком законної сили залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження;

- CD-R диск HP, 52х, 700 МВ, на якому міститься інформація стосовно аудіозапису зі служби «102» про події, що мали місце 06.02.2026 після набрання вироком законної сили залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження;

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Салтівський районний суд міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту отримання його копії.

Вирок за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 394 Кримінального процесуального кодексу України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1