Провадження № 11-кп/4808/142/26
Категорія ч.2 ст.259 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000262 за апеляційною скаргою скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 грудня 2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народився у місті Івано-Франківськ, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 259 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 259 КК України та із застосуванням ч.1 ст.69 КК України призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту його затримання для виконання вироку.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 здійснив завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху критично важливого об`єкта інфраструктури, який загрожує загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками, повторно та здійснив завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху будівлі, що забезпечує діяльність органів державної влади, повторно.

Кримінальні правопорушення вчинено за таких обставин.

Так, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах у невстановленому місці та у невстановлений час, у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на завідомо неправдиве повідомлення правоохоронним органам про загрозу безпеці громадян, а саме про замінування, тобто підготовку вибуху приміщення вокзалу, який відповідно до п. 23 ст. 1 Закону України «Про основні засади забезпечення кібербезпеки України», п. 11 ч. 4 ст. 9 Закону України «Про критичну інфраструктуру», відноситься до критично важливих об`єктів інфраструктури, що загрожувало загибеллю людей, знищенням та пошкодженням об`єктів державної власності загальнонебезпечним способом. При цьому, ОСОБА_8 достовірно знав про неправдивий характер інформації, яку він має намір повідомити, та розумів, що таке повідомлення створить обстановку загального страху, невпевненості та паніки серед населення та відвідувачів вокзалу і порушить їх нормальний ритм життя та громадський спокій.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді шкоди громадській безпеці та бажаючи їх настання, з метою поширення неправдивого повідомлення про підготовку вибуху, що загрожує загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками, використовуючи мобільний телефон із сім-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФУкраїна» НОМЕР_1 , о 17 години 59 хвилин 14.04.2024 року зателефонував на спецлінію «102» Національної поліції України та повідомив працівникам поліції завідомо неправдиву інформацію про замінування та загрозу вибуху приміщення вокзалу.

В результаті вказаних умисних дій ОСОБА_8 було порушено режими роботи залізничного вокзалу, що за адресою: м. Івано-Франківськ, площа Привокзальна, 1; автовокзалу, що за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Залізнична, 30а; автостанції N?2, що за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Горбачевського, 14, а також дестабілізовано діяльність служб екстреного реагування, оскільки в результаті екстреного реагування на повідомлення про загрозу безпеці громадян на місце події були викликані співробітники Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області, вибухотехнічна служба, працівники ГУ ДСНС України в Івано-Франківській області та спеціалісти-кінологи, які здійснювали евакуацію людей та заходи з пошуку можливого вибухового пристрою. В ході проведення вказаних заходів вибухонебезпечних речовин, предметів чи пристроїв виявлено не було.

Також, ОСОБА_8 , 14.11.2024, приблизно о 20 години 20 хвилин, знаходячись у м. Івано-Франківськ, використовуючи мобільний термінал із встановленою сім-карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» з номером телефону НОМЕР_2 зателефонував на лінію «102».

У ході спілкування з оператором лінії «102», ОСОБА_8 висловив своє невдоволення тим, що працівниками відділу превенції Івано-Франківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції складено відносно нього адміністративні матеріали.

Після чого, ОСОБА_8 з метою порушення громадської безпеки шляхом надання недостовірної інформації про загрозу злочинних посягань та поширення неправдивих відомостей, використовуючи мобільний термінал із сім-карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» з номером НОМЕР_2 умисно, повідомив про підготовку вибуху, який загрожує тяжкими наслідками, а саме про замінування судів.

За неправдивим повідомленням ОСОБА_8 про замінування судів, працівниками вибухово-технічного відділу ГУНП в Івано-Франківській області, з метою виявлення та знешкодження вибухових речовин, вибухових пристроїв та інших загроз, 14.11.2024 року у період з 21 години 30 хвилин по 22 годину було проведено обстеження приміщення та прилеглої території Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, що за адресою: вул. Грюнвальдська, 11 у м. Івано-Франківську, в період з 22 години 10 хвилин по 22 години 30 хвилин, Івано-Франківського Окружного адміністративного суду, що за адресою: вул. Незалежності, 46, у м. Івано-Франківську та у період з 22 години 40 хвилин по 23 годину територію прилеглу до Господарського суду Івано-Франківської області, що за адресою: вул. Грушевського, 32, у м. Івано-Франківську.

За результатами відповідних обстежень будь-яких вибухово-технічних пристроїв не виявлено, що підтверджує неправдивість здійсненого ОСОБА_8 , повідомлення про замінування.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.259 КК України.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду, захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу. Просить змінити вирок суду в частині призначення покарання ОСОБА_8 , шляхом пом`якшення призначеного покарання.

Зокрема, посилається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що ОСОБА_8 , будучи хворим на психічне захворювання, внаслідок зловживання спиртними напоями, дійсно має провали в пам`яті, може не пам`ятати обставин скоєння кримінально караних правопорушень, які виразились в повідомленнях про замінування об`єктів державної власності, не міг усвідомлювати наслідків своїх дій.

Також судом не враховано те, що ОСОБА_8 проживає разом з батьком, інвалідом третьої групи, який являється маломобільним, надає йому допомогу при вирішенні побутових питань. За рахунок допомоги від держави, заробітків (без офіційного оформлення на роботу), він допомагає батькові сплачувати комунальні послуги за житло, купувати ліки, тощо.

Зауважує, що Грохольський не являється настільки суспільно-небезпечним щоб його ізолювати від суспільства на два роки. Вважає, що покарання терміном до одного року було б достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив вирок суду залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи, що фактичні обставини провадження та кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників судового провадження не оскаржуються, тому висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин та правильність кваліфікації дій обвинуваченого апеляційним судом не перевіряються.

В апеляційній скарзі захисник вказує на незаконність вироку суду в частині призначеного обвинуваченому покарання і вважає його несправедливим через суворість.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Колегія суддів вважає, що вказані вимоги кримінального Закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі, а висновки суду належним чином мотивовані.

Так, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, що згідно ст.12 КК України є тяжкими злочинами; дані про особу обвинуваченого, який є особою з інвалідністю ІІІ групи з дитинства, з середньою освітою, неодноразово звертався в КНП «ПОКЦПЗ ІФ ОР», останній раз в 15.11.2025 року по 21.11.2025 року з діагнозом «Розумова відсталість легкого ступеня, значні відхилення в поведінці пацієнта, які потребують особливої уваги та лікування» та розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, згубне вживання; згідно висновку судово-психіатричного експерта 349/2024 від 19.09.2024 року та висновку судово-психіатричного експерта 42/2025 від 11.02.2025 року на період часу, що відноситься до інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_8 дій останній перебував, у тому числі на момент проведення експертизи у стані, при якому не здатний у повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними, проте застосування примусових заходів медичного характеру не потребує, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, суд першої інстанції обґрунтовано, на підставі ч. 2 ст. 66 України, визнав обставинами, які пом`якшують покарання інші, не зазначені в частині першій цієї статті обставини, а саме: наявність в обвинуваченого захворювання «Розумова відсталість легкого ступеня»; обвинувачений не здатний у повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними та те, що обвинувачений є особою з інвалідністю ІІІ групи з дитинства.

Відповідно до ч.1 ст.67 КК України суд правильно визнав обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_8 - рецидив злочинів.

Суд також взяв до уваги досудову доповідь Івано-Франківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області, згідно з якою є високим ризик вчинення ОСОБА_8 повторного кримінального правопорушення та середній рівень його небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб, а виправлення ОСОБА_8 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства.

Враховуючи думку прокурора, яка просила призначити обвинуваченому кінцеве покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, думку обвинуваченого та його захисника, які просили призначити найбільш м`яке з можливих покарань, дані про особу винного, наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 ч. 1 ст. 69 КК України та призначив основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 259 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при призначенні покарання необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання, повинно бути направлено не тільки на забезпечення виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а також повинно бути спрямовано на попередження вчинення злочинів іншими особами.

Застосовуючи до обвинуваченого справедливе покарання за вчинене правопорушення, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільно небезпечними та за їх вчинення настають певні негативні наслідки.

Колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі винного.

Колегія суддів враховує характеризуючі особу обвинуваченого дані, на яких наголошував його захисник під час апеляційного розгляду, а саме те, що він є особою з інвалідністю ІІІ групи з дитинства, по місцю проживання характеризується позитивно, а також те, що батько обвинуваченого хворіє.

Колегія суддів зауважує, що дані стосовно стану здоров`я обвинуваченого були визнані судом першої інстанції як обставини, які пом`якшують покарання та враховані при призначенні покарання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо суворості призначеного покарання та необхідності його пом`якшення, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, а призначене покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження нових злочинів.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які є підставою для скасування вироку, при апеляційному розгляді не встановлено.

За таких обставин, вирок суду є законним та обґрунтованим і апеляційних підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 грудня 2025 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5