МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 945/2679/25
Провадження № 1-кп/945/435/26
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000197 від 14.01.2025 року відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Березнегувате Миколаївської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, раніше не судимого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Солдат ОСОБА_5 19 грудня 2024 року приблизно о 16 год 00 хв, будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та проходячи військову службу на посаді стрільця помічника гранатометника 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою ухилитися від обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце служби, а саме тимчасове місце дислокації свого підрозділу НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) та незаконно перебував поза його межами, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце служби тривалістю понад три доби в умовах воєнного стану, до 24.10.2025.

Обвинувачений у судовому засіданні вину визнав повністю, суду повідомив, що його та інших військовослужбовців привезли до села Ковалівка, де вони перебували декілька днів. Умови були погані, тримали в одній кімнаті по двадцять осіб. Сталась крадіжка, обікрали трьох осіб, і його в тому числі. Командира бачив лише один раз. На наступний день після крадіжки він звернувся до капітана та розповів про даний факт, а той відповів, що йому це не цікаво, якщо щось не подобається, то він тут їх не тримає. Кожну ніч дві-три особи збирались і уходили. Як військовослужбовець він знав про відповідальність за самовільне залишення місця служби, вину свою визнає. На даний час бажає продовжити військову службу, про що вже спілкувався з командиром ВЧ НОМЕР_2 . У скоєному розкаявся.

Окрім визнання обвинуваченим своєї вини, винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні письмових доказів, зокрема:

витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (про стройовій частині) від 07.12.2024 № 352, відповідно до якого солдат військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_5 прибув у с. Михайлівка Миколаївського району Миколаївської області з метою проведення відновлення боєздатності ВЧ НОМЕР_1 та з 07.12.2024 зарахований до списків ВЧ НОМЕР_1 та на всі види забезпечення на посаду стрільця-помічника гранатометника 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти;

повідомлення про кримінальне правопорушення від 07.01.2025 тимчасово виконуючого обов`язки командира ВЧ НОМЕР_1 , відповідно до якого з 19.12.2024 солдат ОСОБА_5 самовільно залишив військову частину;

матеріали службового розслідування, проведеного на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 19.12.2024 № 597, зокрема акту службового розслідування, затвердженого тимчасово виконуючим обов`язки командира ВЧ НОМЕР_1 , згідно якого солдат ОСОБА_5 з 19.12.2024 самовільно залишив військову частину, без поважних причин в умовах дії правового режиму воєнного стану. Місце знаходження не встановлено, на телефонні дзвінки солдат не відповідає.

Під час судового розгляду у змагальному процесі обвинувачений та захисник не ставили питань про недопустимість жодних доказів, зібраних стороною обвинувачення.

Оцінивши зібрані у кримінальному провадженні докази, суд дії ОСОБА_5 кваліфікує за ч. 5 ст. 407 КК України, а саме: самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Оцінюючи зібрані по справі докази на предмет доведеності зазначених сторонами кримінального провадження обставин, суд приймає до уваги приписи ч. 1 ст. 94 КПК України, якою встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При оцінці доказів суд також враховує положення ч. 3 ст. 62 Конституції України, яка передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Судом були досліджені документи, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 , а саме: вимогу щодо наявності судимостей; довідку КНП «МОЦПЗ» МОР від 10.07.2025 № 2421, про те, що ОСОБА_5 для лікування до лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не звертався; за місцем несення служби зарекомендував себе негативно.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, визнав вину в повному обсязі.

Суд враховує обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Впродовж судового розгляду та під час судових дебатів обвинувачений висловив щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення, осудив свою поведінку, повідомив про бажання продовжити військову службу.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, суд не вбачає.

Враховуючи загальні засади призначення покарання у відповідності до ст. 65 КК України, суд вважає, що необхідно призначити покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і застосувати до обвинуваченого покарання в межах санкції ч. 5 ст. 407 КК України.

Правові підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом на підставі ст. 69 КК України відсутні. Враховуючи тяжкість злочину, особу винного та обставини цієї справи суд вважає, що правові підстави для застосування ст. 75 КК України також відсутні.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 43 КПК України засудженим у кримінальному провадженні є обвинувачений, обвинувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили. Тож початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі стосовно особи, яка перебуває під вартою, законодавець обліковує виключно з дня набрання законної сили обвинувальним вироком при цьому строк попереднього ув`язнення повинен бути зарахований до строку відбування покарання за правилами ст. 72 КК України.

Суд бере до уваги, що обвинувачений 24.10.2025 був затриманий в порядку ст. 191 КПК України, а з 25.10.2025 перебуває під вартою, тому на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зазначений строк підлягатиме зараховуванню у строк відбуття покарання.

Під час досудового розслідування та судового розгляду щодо обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Враховуючи призначене обвинуваченому покарання, суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили залишити запобіжний захід щодо обвинуваченого без змін - у вигляді тримання під вартою.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Керуючись статтями 368-371, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Початок строку відбування покарання обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 24 жовтня 2025 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.

На підставі ч. 3 ст. 376 КПК України роз`яснити право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1

23.02.2026