ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/5815/24 Головуюча у першій інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/374/26 Доповідач в апеляційної інстанції ОСОБА_2 Категорія: ч. 2 ст. 309 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0000058 від 18.02.2024 року за апеляційними скаргами прокурора та захисника на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 17 лютого 2026 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого

- вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 07.08.2023 року за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 16.10.2024 року скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено ОСОБА_9 для його відбування.

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71, п. «б» ч. 1 ст. 72 КК України до покарання призначеного за даним вироком частково приєднано не відбуте покарання за вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 07.08.2023 року і за сукупністю вироків визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 2 (два) місяці.

Строк відбування ОСОБА_9 покарання постановлено рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_9 у строк відбування покарання строк доставки до установи відбування покарання в порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі (попереднього ув`язнення) за період з 14.10.2025 по 22.10.2025 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

На підставі п. «б» ч. 1 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_9 у строк відбування покарання строк покарання відбутий за попереднім вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 07.08.2023 року за період з 22.10.2025 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день позбавлення волі відповідає двом дням обмеження волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_9 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 1 893 грн. 20 коп.

Вирішено питання речових доказів.

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення за наступних обставин.

Так, ОСОБА_9 , переслідуючи умисел, спрямований на порушення встановленого законодавством порядку обігу психотропних речовин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 17.02.2024 приблизно о 14:05 годині, перебуваючи неподалік відділення ТОВ «Нова пошта» №12, яке розташоване за адресою: вул. Чорноморська, 16, м. Херсон, попередньо замовивши через мобільний додаток «Telegram» у абонента «ІНФОРМАЦІЯ_2», оплативши шляхом переведення грошових коштів на банківську карту ПАТ «Банк Восток» № НОМЕР_1 , та отримавши у поштоматі біля будівлі відділення ТОВ «Нова пошта» 12, яке розташоване за адресою: вул. Чорноморська, 16, м. Херсон, у якості посилки, придбав zip-пакет з кристалічною речовиною світло-бежевого кольору, яка містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-20піролідин-1-іл-пентан-1-он), загальна маса якого становить 0,7243 г.

Вказану психотропну речовину без мети збуту, з метою особистого вживання ОСОБА_9 одразу після придбання зберігав при собі у пакунку з логотипом «Нова пошта» до моменту припинення його протиправних дій та вилучення співробітниками поліції 17.02.2024 біля відділення ТОВ «Нова пошта» №12, розташованого за адресою: вул. Чорноморська, 16, м. Херсон.

Судом першої інстанції вищевказані дії ОСОБА_9 кваліфіковані за ч. 2 ст. 309 КК України, як незаконне придбання, зберігання психотропних речовин без мети збуту, яке вчинене протягом року після засудження за ч. 1 ст. 309 КК України.

Не погодившись з ухвалою та вироком суду першої інстанції прокурор та захисник подали на нього апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі прокурор ставить питання про зміну оскаржуваного вироку, а саме виключити з резолютивної частини вироку посилання суду на зарахування ОСОБА_9 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання строк доставки до установи відбування покарання в порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі (попереднього ув`язнення) за період з 14.10.2025 по 22.10.2025 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі. Крім того, виключити з резолютивної частини вироку посилання суду на зарахування ОСОБА_9 на підставі п. «б» ч. 1 ст. 72 КК України у строк відбування покарання строк покарання відбутий за попереднім вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 07.08.2023 року за період з 22.10.2025 роки по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день позбавлення волі відповідає двом дням обмеження волі.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована доводами про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.

Зокрема, з посиланням на роз`яснення, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року «Про практику виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку та ч. 1 ст. 71 КК України, апелянт зазначає про те, що зараховуючи у строк відбування покарання ОСОБА_9 строк доставки до установи відбування покарання в порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі (попереднього ув`язнення) за період з 14.10.2025 по 22.10.2025 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі, суд першої інстанції застосував положення ч. 5 ст. 72 та п. «б» ч. 1 ст. 72 КК України, які не підлягають застосуванню, оскільки вказані положення застосовуються до покарання, визначеного вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 07.08.2023 року.

Крім того, зарахування в порядку п. «б» ч. 1 ст. 72 КК України до строку відбування покарання за новим вироком вже відбутої частини покарання за попереднім вироком у вигляді обмеження волі, відбуте за період з 22.10.2025 року по день набрання вироком законної сили, суперечить положення ст. 71 КК України про приєднання до призначеного покарання за новим вироком покарання саме невідбутої частини за попереднім вироком, та є фактичним застосуванням положення ч. 4 ст. 70 КК України щодо зарахування у строк покарання, призначеного остаточно за новим вироком покарання, відбутого частково за попереднім вироком.

В апеляційній скарзі захисник просить оскаржуваний вирок змінити в частині призначеного ОСОБА_9 покарання, призначивши його у виді штрафу замість покарання у виді обмеження волі.

Апеляційна скарга мотивована доводами про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.

Зокрема, як зазначає апелянт, судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку не взято до належної уваги те, що ОСОБА_9 вину у вчиненому визнав повністю, розкаявся у вчиненому.

Крім того, ОСОБА_9 є одруженою особою, його дружина є вагітною та має двох неповнолітніх дітей. Як дружина, так і її діти потребують постійної підтримки з боку обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги прокурора та яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, захисника на підтримання доводів власної апеляційної скарги, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши і перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, провівши часткове судове слідство, заслухавши сторін в судових дебатах, які залишилися на попередніх позиціях, колегія суддів приходить до наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах, кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 309 КК України, ніким не оскаржується а тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції не переглядає вирок суду першої інстанції в цій частині.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався зазначених вимог закону та при ухваленні оскаржуваного вироку та ухвали про виправлення описки у ньому допустив істотні порушення вимог КПК України про які слушно йдеться в апеляційній скарзі прокурора.

Відповідно до вимог ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Статтею 65 КК України визначено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК України; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України та роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до нетяжких злочинів, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують покарання - визнання вини та сприяння у розкритті злочину та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_9 має постійне місце проживання, є одруженою особою, має на утриманні одну неповнолітню дитину.

Разом з тим, ОСОБА_9 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного кримінального правопорушення, новий злочин, пов`язаний з незаконним обігом психотропних речовин вчинив під час іспитового строку, призначеного за попереднім вироком, який у подальшому був судом скасований у зв`язку з невиконанням покладених на обвинуваченого судом обов`язків, що свідчить про те, що належних висновків ОСОБА_9 не зробив та продовжив вчинення протиправних дій.

Крім того, колегія судді погоджується із позицією суду першої інстанції щодо неможливості застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 покарання у виді грошового стягнення, оскільки ОСОБА_9 є особою непрацевлаштованою, що фактично ставить під сумнів можливість сплати ним штрафу, а отже виконання вироку суду в разі застосування такого виду покарання.

Зважаючи на викладене, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції цілком обґрунтовано та мотивовано прийшов до висновку щодо необхідності призначення ОСОБА_9 , покарання, як за ч. 2 ст. 309 КК України, так і остаточного покарання призначеного на підставі ч. 1 ст. 71 КК України у виді позбавлення волі, вважаючи таке покарання справедливим, законним, обґрунтованим та таким, що відповідає принципам справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації та невідворотності покарання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Як вбачається з резолютивної частини вироку судом першої інстанції на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_9 у строк відбування покарання строк доставки до установи відбування покарання в порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі (попереднього ув`язнення) за період з 14.10.2025 по 22.10.2025 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі. Також, на підставі п. «б» ч. 1 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_9 у строк відбування покарання строк покарання відбутий за попереднім вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 07.08.2023 року за період з 22.10.2025 роки по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день позбавлення волі відповідає двом дням обмеження волі.

Разом з тим, суд першої інстанції безпідставно зарахував, на підставі ч. 5 ст. 72 та п. «б» ч. 1 ст. 72 КК України, у строк відбування покарання ОСОБА_9 строк доставки до установи відбування покарання в порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі (попереднього ув`язнення) за період з 14.10.2025 по 22.10.2025 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі, оскільки відповідне було вчинено в рамках виконання призначеного ОСОБА_9 покарання призначеного вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 07.08.2023 року. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 16.10.2024 року скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено ОСОБА_9 для його відбування.

Крім того, зарахування в порядку п. «б» ч. 1 ст. 72 КК України до строку відбування покарання за новим вироком вже відбутої частини покарання за попереднім вироком у вигляді обмеження волі, відбуте за період з 22.10.2025 року по день набрання вироком законної сили, суперечить положення ст. 71 КК України про приєднання до призначеного покарання за новим вироком покарання саме невідбутої частини за попереднім вироком.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до висновків, викладених к постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду (справа №359/2693/23 від 24.02.2026), апеляційний суд зобов`язаний постановити свій вирок у разі повного або часткового скасування вироку суду першої інстанції лише у випадках, передбачених ч. 1 ст. 420 КПК України. У інших випадках рішення про зміну вироку суду першої інстанції, у тому числі в частині зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, може бути постановлено у формі ухвали. За своєю правовою природою зарахування строку попереднього ув`язнення не є кримінальним покаранням, не означає збільшення обсягу обвинувачення та не свідчить про неправильне звільнення обвинуваченого від покарання. І хоча таке зарахування є іншим кримінально-правовим наслідком діяння в розумінні ч. 2 ст. 4 КК України, такий висновок не підпадає під визначення тих наслідків, які вимагають винесення судом власного вироку.

Зважаючи на викладене, апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, оскаржуваний вирок - зміні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 - 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 17 лютого 2026 року стосовно ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 309 КК України змінити.

Виключити з резолютивної частини зазначеного вироку посилання суду на зарахування ОСОБА_9 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання строку доставки до установи відбування покарання в порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі (попереднього ув`язнення) за період з 14.10.2025 по 22.10.2025 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Виключити з резолютивної частини вироку посилання суду на зарахування ОСОБА_9 на підставі п. «б» ч. 1 ст. 72 КК України у строк відбування покарання строку покарання відбутий за попереднім вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 07.08.2023 року за період з 22.10.2025 роки по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день позбавлення волі відповідає двом дням обмеження волі.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а особою, яка тримається під вартою в той же строк з моменту отримання копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12