Справа № 307/3582/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.01.2026 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні №11-кп/4806/597/25 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 17 листопада 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 17 листопада 2025 року клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу в виді тримання під вартою, - задоволено.

Продовжено відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Угля, Тячівського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 152, ч. 4 ст. 186 КК України, запобіжний захід в виді тримання під вартою без визначення розміру застави, строком до 60 днів, тобто до 24 години 14 січня 2026 року.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу - відмовлено.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що у провадженні Тячівського районного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 152, ч. 4 ст. 186 КК України.

В судовому засідання прокурором було заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів з тих підстав, що строк тримання під вартою закінчується, а ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати.

Обвинувачений ОСОБА_5 , його захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні клопотанні прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , при цьому заявили клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, а разі продовження строку тримання під вартою визначити заставу.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції зазначив, що оскільки на даний час судовий розгляд в даному кримінальному провадженні триває, при цьому ризики, які враховувалися при обранні ОСОБА_5 на стадії досудового розслідування та судового розгляду запобіжного заходу на даний час в повній мірі не відпали і продовжують існувати, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, один з яких пов`язаний з насильством, то підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу або визначення застави відсутні, а тому щодо обвинуваченого ОСОБА_5 продовжив запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, а в задоволенні клопотання захисника та обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу відмовив.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 зазначає, що у оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції формально зазначив статтю та частину КК України, однак взагалі не виклав фактичних обставин інкримінованого правопорушення, відсутній опис того, у чому саме полягає обвинувачуване діяння, які конкретні дії чи бездіяльність ставляться особі у вину, у який спосіб, коли та за яких умов вони нібито були вчинені, що суперечить прямій вимозі п. 1 ч. 1 ст. 196 КПК України. Вважає, що такий підхід позбавляє ухвалу змістовності й не дозволяє перевірити, чи відповідає застосований запобіжний захід характеру та тяжкості інкримінованого діяння. Зазначає, що не наведено жодного доказу щодо існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Більше того, зазначає, що ризик незаконного впливу на потерпілих чи свідків, не актуальний, оскільки усі вони вже були допитані у судовому засіданні, що робить такий ризик не просто недоведеним а об`єктивно неможливим. Окрім того, вказує , що ухвала не містить жодного аргументу, чому більш м`які запобіжні заходи є недостатніми. Стверджує, що наведені вище обставини свідчать про те, що як клопотання прокурора, так і ухвала суду першої інстанції були постановлені з грубим, системним і неприпустимим порушенням вимог КПК України.

Просить суд всебічно, повно та об`єктивно розглянути всі надані докази у справі та ухвалити рішення, яке відповідатиме принципам законності, справедливості та верховенства права, а також забезпечить ефективний захист порушених прав і законних інтересів сторін, оскаржувану ухвалу суду скасувати, змінити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід із тримання під вартою, на менш суворий та звільнити його з під варти.

До початку апеляційного розгляду від захисника-адвоката ОСОБА_6 надійшло клопотання про проведення судового засідання без його участі та без участі обвинуваченого ОСОБА_5 . Вимоги, викладені в апеляційній скарзі підтримують у повному обсязі.

Апеляційна скарга розглядається у відсутності прокурора, обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 , неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги те, що вказані сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги; судове провадження повинно бути розглянуто з дотриманням приписів щодо розумних строків його розгляду та положень КПК України у межах строку досудового розслідування.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про суть ухвали суду, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали контрольного провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення, апеляційний суд бере до уваги приписи таких нормативно-правових актів.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У відповідності до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені у судовому рішенні висновки такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з матеріалами та обставинами кримінального провадження.

Суд апеляційної інстанції під час розгляду апеляційної скарги відповідно до вимог ст. 422-1 КПК України не здійснює перевірку правильності пред`явленої підозри та не перевіряє докази, що підтверджують або спростовують винуватість особи.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , обґрунтовано взяв до уваги, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватим (позбавлення волі на строк до десяти років), що один із злочинів пов`язаний з насильством, дані про особу обвинуваченого, а також відсутність обставин, які би перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_5 .

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про існування вказаних стороною обвинувачення наявності передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, а саме: обвинувачений ОСОБА_5 перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі доведення вини, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших учасників у цьому ж кримінальному провадженні з метою зміни ними показань, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки, як встановлено в ході судового розгляду ОСОБА_5 раніше уже притягувався до кримінальної відповідальності.

З огляду на вищевказане, доводи апеляційної скарги захисника про те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на наявність яких прокурор вказує у клопотанні, не доведено належними та допустимими доказами, колегія суддів уважає необґрунтованими і такими, що не знаходять свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.

Апеляційний суд бере до уваги аргументи, які наведені в апеляційній скарзі захисника, проте в даному конкретному випадку, колегія суддів приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог суспільного інтересу, який полягає у встановленні істини у кримінальному провадженні, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по кримінальному провадженню.

Тому, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів уважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою.

Також колегія суддів бере до уваги і те, що доказів, які б підтверджували факт наявності в обвинуваченого ОСОБА_5 таких захворювань, що виключають тримання його під вартою, в ході апеляційного розгляду не встановлено й таких стороною захисту не надано, у зв`язку з чим, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що стан здоров`я обвинуваченого не перешкоджає утриманню його під вартою.

Таким чином, зважаючи на встановлені судом першої інстанції та апеляційним судом обставини, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують наявність ступеня ймовірності того, що обвинувачений ОСОБА_5 може вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду та створять загрозу суспільству та, як наслідок, не спростовують висновки місцевого суду про неможливість запобігти ризикам, передбаченим п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у разі незастосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставами для скасування ухвали суду, колегія суддів не встановила, застосований судом запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 та його продовження, всупереч доводів апеляційної скарги, відповідає вимогам ст. 177, 178, 183, 194, 199, 331 КПК України, прийняте рішення є обґрунтованим і достатньо вмотивованим.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга, доводи якої не впливають на висновки суду першої інстанції, задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 17 листопада 2025 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 строк тримання під вартою до 14 січня 2026 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді