Справа № 496/2296/20
Провадження № 1-кп/496/70/26
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретарів ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біляївка Одеської області кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Асканія Нова, Чаплинського району, Херсонської області, громадянина України, який має професійно технічну освіту, неодруженого, який на момент вчинення злочину проходив військову службу за контрактом на посаді кулеметника 2 відділення охорони 1 взводу роти охорони військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «матроса», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 408 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В:

Матрос ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її на посаді кулеметника 2 відділення охорони 1 взводу роти охорони військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою назавжди ухилитися від обов`язків військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, о 08 год. 00 хв. 12.03.2019 самовільно залишив військової частину НОМЕР_1 що дислокується за адресою: АДРЕСА_3 в умовах особливого періоду та незаконно перебував поза межами військової частини, проводячи свій вільний час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Будучи допитаним у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому злочину визнав повністю та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорюючи доказів по даній справі, здобутих органами досудового розслідування. У вчиненому щиро розкаявся, не заперечував проти розгляду кримінального провадження щодо нього в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. Пояснив, що висновки зробив та на теперішній час перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_2 .

Враховуючи те, що учасники процесу не оспорювали фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні сумніви у добровільності їх позиції, вислухавши думку учасників процесу і роз`яснивши їм наслідки розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів, щодо обставин, які ніким не оспорюються.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.3 ст.408 КК України (в редакції, що діяла на час вчинення кримінального правопорушення), за ознаками дезертирства, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При призначенні ОСОБА_4 покарання, суд відповідно до ст. 66 КК України визнає обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої, є щире каяття обвинуваченого.

Обставини відповідно до ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.

Обираючи ОСОБА_4 вид та міру покарання, суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховує, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який повністю визнав себе винним у вчиненому та бажання і готовність продовжувати проходження військової служби в Збройних Силах України, раніше не судимого, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обставини які пом`якшують покарання: щире каяття, обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено та призначає покарання у межах, встановлених санкцією ч.3 ст.408 КК України, у виді позбавлення волі.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не лише кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

На момент вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, частина третя статті 408 КК України діяла в редакції зі змінами, внесеними Законом № 194-VІІІ від 12.02.2015, яка передбачала покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 408 КК України у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно з положеннями ч.2 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Крім того суд враховує позицію сторони обвинувачення про призначення обвинуваченому покарання із можливістю застосування положень ст. 75 КК України.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку про можливість та доцільність виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства і досягне мети при призначенні йому покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України (в редакції Закону, що діяла на час скоєння кримінального правопорушення), звільнивши його від відбування покарання з випробуванням із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації (у разі перебування на військовій службі командиром військової частини) та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Крім того, призначення покарання обвинуваченому із застосуванням вимог ст.75 КК України буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Враховуючи те, що стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000065 від 27.03.2020 року запобіжний захід не обирався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Речові докази та судові витрати у даному кримінальному провадженні - відсутні.

Цивільний позов по справі заявлений не був.

Керуючись ст.ст. 349, 366 - 371, 373, 374, 381, 382 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якщо він протягом іспитового строку тривалістю в 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації (командира військової частини), повідомляти уповноважений орган з питань пробації (командира військової частини) про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з випробувальним строком обчислювати з моменту проголошення вироку суду 30.03.2026 року.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту проголошення вироку.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України суд обмежився проголошенням резолютивної частини вироку з врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя ОСОБА_1