У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/1065/26

№ 1-кс/183/187/26

16 лютого 2026 року м. Самар

Слідчий суддя Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , власника майна ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Самарівської окружної прокуратури ОСОБА_7 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 січня 2026 року за № 0000007, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

В С Т А Н О В И В:

13 лютого 2026 року слідчий, за погодженням з прокурором, звернулась до слідчого судді Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області з цим клопотанням, у якому просить накласти арешт на тимчасове вилучене в ході обшуку 10 лютого 2026 року майно, а саме: мобільний телефон марки «Iphone 15 Pro max», який поміщено до сейф пакету 7121105, котрий належить підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; транспортний засіб марки «Range Rover» чорного кольору з держаним реєстраційним номером НОМЕР_1 , котрий відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 перебуває у володінні ОСОБА_6 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; ключі від транспортного засобу марки «Range Rover» чорного кольору з держаним реєстраційним номером НОМЕР_1 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 . Заборонити будь-яким особам використовувати вказане майно та розпоряджатися ним будь-яким чином.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначила, що слідчим відділом Самарівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні 30 січня 2026 року за № 0000007, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до розпорядження селищного голови Губиниської селищної ради № 17 від 24 січня 2025 року ОСОБА_5 призначено на посаду начальника відділу з питань будівництва, житлово-комунального господарства, благоустрою та інфраструктури Губиниської селищної ради.

Відповідно до посадової інструкції керівника відділу з питань будівництва, житлово-комунального господарства, благоустрою та інфраструктури Губиниської селищної ради ОСОБА_5 , зобов`язаний: (2.1) здійснювати загальне керівництво діяльністю відділу нести персональну відповідальність за виконання покладених на нього завдань, організацію та результати діяльності відділу, сприяє створенню належних умов праці у відділі, (п.2.9) брати участь у засіданнях селищної ради, виконавчого комітету, нарадах селищного голови у разі розгляду питань, що стосуються компетенції відділу, (2.17) забезпечувати дотримання вимог законодавства у сфері житлової політики та надання житлово-комунальних послуг. Здійснювати в межах компетенції контроль за станом експлуатації та утримання житлового фонду, благоустрою і об`єктів комунального господарства незалежно від форм власності, (2.24) брати участь у розробленні та виконанні державних і регіональних програм благоустрою населених пунктів, (2.27) планувати роботу відділу, вносити пропозиції до плану роботи виконавчого комітету ради, (2.34) організувати своєчасний та якісний розгляд пропозицій, заяв, скарг, що надходять до відділу та підготовку за результатами їх розгляду відповідей, (2.35) проводити особистий прийом громадян з питань, що належать до повноважень відділу, (2.40) забезпечувати дотримання законодавства в галузі будівництва, (2.41) готувати пропозиції з питань розвитку будівництва з громаді і подає їх на розгляд до селищної ради, (2.46) здійснює контроль за станом благоустрою території громади, (2.52) забезпечувати реалізацію повноважень Губиниської селищної ради, щодо визначення виконавця житлово-комунальних послуг. Несе відповідальність за: (4.1) неякісне виконання розпорядчих та інструктивних документів, як є обов`язковими відповідно до регламентів сільської ради та її виконавчого комітету, (4.3) недостовірність даних наданих керівництву та органам вищого рівня, а також за повноту та достовірність інформації у підготовлених відділом проєктах рішень сільської ради та виконавчого комітету.

Таким чином, відповідно до службових обов`язків ОСОБА_5 є особою, яка постійно здійснює функції представника влади та обіймає в органі державної влади Губиниській селищній раді, посаду керівника відділу, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративного-господарських функцій, у зв`язку з чим в силу п. 1 Примітки до ст. 364 КК України, п. 2 Примітки до ст. 368 КК України є службовою особою, яка займає відповідальне становище.

В ході досудового розслідування встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_8 18 грудня 2025 року звернувся до Губиниської селищної ради з заявою, щодо отримання дозволу на розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності за адресою: село Вільне, вул. Перемоги, Самарівського району, Дніпропетровської області.

Начальник відділу з питань будівництва, житлово-комунального господарства, благоустрою та інфраструктури Губиниської селищної ради ОСОБА_5 , якому було доручено займатись вказаним питанням, 28 січня 2026 року, перебуваючи поблизу адміністративної будівлі Губиниської селищної ради, висловив вимогу ОСОБА_8 про надання йому неправомірної вигоди у розмірі 1000 доларів США, як обов`язкову умову у прийнятті позитивного рішення виконавчого комітету Губиниської селищної ради щодо отримання дозволу на розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності за адресою: село Вільне, вул. Перемоги, Самарівського району, Дніпропетровської області, та повідомив, що у випадку ненадання ОСОБА_8 йому зазначеної суми грошових коштів йому буде відмовлено в наданні такого дозволу, при цьому ОСОБА_5 переслідуючи ціль пов`язаної з вимаганням та отриманням від ОСОБА_8 неправомірної вигоди, з метою формування у ОСОБА_8 почуття безвихідного стану, продемонстрував останньому роздрукований проект рішення виконкому Губиниської селищної ради про відмову ОСОБА_8 в наданні дозволу на розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності за адресою АДРЕСА_1 .

Внаслідок вищевказаних умисних, корисних та протиправних дій ОСОБА_5 . ОСОБА_8 прийшов до висновку про неможливість подальшого розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності за адресою: село Вільне, вул. Перемоги, Самарівського району, Дніпропетровської області без надання начальнику відділу з питань будівництва, житлово-комунального господарства, благоустрою та інфраструктури Губиниської селищної ради ОСОБА_9 неправомірної вигоди.

Усвідомлюючи протиправні дії начальника відділу з питань будівництва, житлово-комунального господарства, благоустрою та інфраструктури Губиниської селищної ради ОСОБА_5 , ОСОБА_8 30 січня 2026 року звернувся до правоохоронних органів.

10 лютого 2026 року, приблизно о 14 годині 20 хвилин, знаходячись поблизу адміністративної будівлі Губиниської селищної ради за адресою: вул. Шевченка 16, с-ще Губиниха, Самарівського району, Дніпропетровської області, ОСОБА_5 , діючи з корисливих мотивів, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на отримання ним неправомірної вигоди для себе за вчинення дій з використанням свого службового становища в інтересах того, хто надає таку вигоду, достовірно знаючи, питання дозволу на розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності за адресою: село Вільне, вул. Перемоги, Самарівського району, Дніпропетровської області, належить до його службових повноважень, отримав від ОСОБА_8 неправомірну вигоду в сумі 1000 доларів США. за прийняття позитивного рішення виконавчого комітету Губиниської селищної ради щодо надання дозволу ОСОБА_8 на розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності за адресою: село Вільне, вул. Перемоги, Самарівського району, Дніпропетровської області.

Таким чином умисні дії ОСОБА_5 , що виразились в у вимаганні службовою особою, яка займає відповідальне становище надати та одержанні неправомірної вигоди для себе, за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням наданого йому відповідального становища кваліфікуються за ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України.

Згідно з ч. 3 ст. 233 КПК України у невідкладних випадках, з метою врятування майна, яке в подальшому може бути визнане речовим доказом, що свідчить про вчинення кримінального правопорушення, слідчий має право до постановлення ухвали слідчого судді здійснити вхід до житла чи іншого приміщення особи.

На підставі викладеного, слідчим ОСОБА_3 10 лютого 2026 року в період часу з 15 години 52 хвилини до 18 години 01 хвилини проведено обшук транспортного засобу марки «Range Rover» чорного кольору з держаним реєстраційним номером НОМЕР_1 .

В ході обшуку транспортного засобу марки «Range Rover» чорного кольору з держаним реєстраційним номером НОМЕР_1 , на задньому сидінні транспортного засобу виявлено гаманець у котрому перебувало свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу НОМЕР_2 , котрий поміщено до сейф пакету ICR 0243020, у багажному відділі виявлено мобільний телефон марки «Iphone 15 Pro max», який поміщено до сейф пакету 7121105, ключі від транспортного засобу поміщено до сейф пакету ICR 0243015, транспортний засіб марки «Range Rover» чорного кольору з держаним реєстраційним номером НОМЕР_1 опечатано та усе вищеперераховане вилучено до Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровській області.

10 лютого 2026 року свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу НОМЕР_2 , котрий поміщено до сейф пакету ICR 0243020, мобільний телефон марки «Iphone 15 Pro max», який поміщено до сейф пакету 7121105, ключі від транспортного засобу поміщено до сейф пакету ICR 0243015, транспортний засіб марки «Range Rover» чорного кольору з держаним реєстраційним номером НОМЕР_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000007.

Слідчий зазначає, що тимчасово вилучене в ході обшуку 10 лютого 2026 року мобільний телефон марки «Iphone 15 Pro max», який поміщено до сейф пакету 7121105 є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, а свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу НОМЕР_2 , ключі від транспортного засобу поміщено до сейф пакету ICR 0243015, транспортний засіб марки «Range Rover» чорного кольору з держаним реєстраційним номером НОМЕР_1 можуть підлягати спеціальній конфіскації, у зв`язку із санкцією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, є достатні підстави вважати, що незастосування цього заходу може призвести до приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вищезгаданого майна або зміни конструктивних властивостей.

У судовому засіданні слідчий вимоги клопотання підтримала, просила задовольнити.

Захисник підозрюваного ОСОБА_4 заперечив проти задоволення клопотання частково. Вказав, що майно у виді транспортного засобу, ключів від нього та свідоцтва про реєстрацію не підлягає спеціальній конфіскації, не є доказом у кримінальному провадженні, цивільний позов у провадженні не заявлено, крім того належить не підозрюваному, а іншій особі. Просив повернути майно ухвалою слідчого судді власникові. Проти арешту мобільного телефону не заперечив.

Підозрюваний та інший володілець майна ОСОБА_5 підтримав позицію захисника.

Власник майна ОСОБА_6 підтримала позицію захисника ОСОБА_5 .

Слідчий суддя, дослідивши заявлене клопотання, надані в його обґрунтування докази, заслухавши пояснення учасників, висновує таке.

У судовому засіданні слідчим суддею встановлено, що СВ Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР 30 січня 2026 року за № 0000007, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, з коротким викладом обставин: «до Самарівської окружної прокуратури звернувся громадянин ОСОБА_10 , про те, що службові особи однієї з ОТГ, діючи за попередньою змовою групою осіб вимагають неправомірну вигоду за ухвалення рішення на його користь».

Так, слідчим суддею досліджені долучені слідчим докази, а саме: заява ОСОБА_11 від 29 січня 2026 року про вчинення кримінального правопорушення, отримана 30 січня 2026 року за № 597-26; покази свідка ОСОБА_8 , зафіксовані протоколом від 30 січня 2026 року; викопіювання з топографічно-геодезичної зйомки території, прийнятої до архіву 23 вересня 2025 року; рішення виконавчого комітету Губиниської селищної ради № 241 від 16 жовтня 2025 року «Про надання дозволу ОСОБА_8 на отримання паспорту прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності»; проєкт графічної частини для оформлення паспорту прив`язки; паспорт прив`язки ТС від 18 грудня 2025 року; протокол огляду, ідентифікації та вручення грошових коштів від 10 лютого 2025 року з додатками у виді викопіювання валютних коштів; протокол обшуку від 10 лютого 2026 року; протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 10 лютого 2026 року; речові докази у виді грошових коштів, залучені до провадження відповідними постановами від 10 лютого 2026 року; покази свідка ОСОБА_8 , зафіксовані протоколом додаткового допиту від 11 лютого 2026 року; розпорядження голови Губиниської селищної ради про призначення на посаду ОСОБА_5 № 17 від 24 січня 2025 року та № 19 від 29 січня 2025 року про внесення змін; посадова інструкція начальника відділу з питань будівництва, житлово-комунального господарства, благоустрою та інфраструктури Губиниської селищної ради; протокол огляду предмета від 11 лютого 2026 року з додатком у вигляді фототаблиці; рішення виконавчого комітету Губиниської селищної ради № 30 від 10 лютого 2026 року «Про надання дозволу гр. ОСОБА_8 щодо розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності»; протокол засідання виконавчого комітету Губиниської селищної ради від 10 лютого 2026 року, які самі по собі та в їх сукупності вказують на наявність достатніх підстав вважати, що було вчинене кримінальне правопорушення.

Також з указаних доказів убачається, що 10 лютого 2026 року о 15 годині 14 хвилин ОСОБА_5 затримано в порядку ч. 1 ст. 208 КПК України, проведено його особистий обшук, під час чого вилучено грошові кошти.

З протоколу обшуку, складеного слідчим 10 лютого 2026 року вбачається, що у період часу з 15 годині 52 хвилини по 18 годину 01 хвилин проведено обшук транспортного засобу марки «Range Rover» чорного кольору з держаним реєстраційним номером НОМЕР_1 . В ході обшуку транспортного засобу марки «Range Rover» чорного кольору з держаним реєстраційним номером НОМЕР_1 , на задньому сидінні транспортного засобу виявлено гаманець, у котрому перебувало свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу НОМЕР_2 , поміщено до сейф пакету ICR 0243020, у багажному відділі виявлено мобільний телефон марки «Iphone 15 Pro max», поміщений до сейф пакету 7121105, ключі від транспортного засобу поміщено до сейф пакету ICR 0243015, транспортний засіб марки «Range Rover» чорного кольору з держаним реєстраційним номером НОМЕР_1 опечатано та вилучено до Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровській області. В протоколі вказано підставою обшуку ст. 233 КПК України. Обшук проведено в присутності захисника ОСОБА_4 у присутності понятих.

Постановою слідчого від 10 лютого 2026 року свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу НОМЕР_2 , поміщене до сейф пакету ICR 0243020, мобільний телефон марки «Iphone 15 Pro max», поміщений до сейф пакету 7121105, ключі від транспортного засобу поміщені до сейф пакету ICR 0243015, транспортний засіб марки «Range Rover» чорного кольору з держаним реєстраційним номером НОМЕР_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000007.

Обґрунтовуючи мету арешту слідчий вказує, що тимчасово вилучене в ході обшуку 10 лютого 2026 року майно, а саме: мобільний телефон марки «Iphone 15 Pro max» є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, а свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключі від транспортного засобу та транспортний засіб можуть підлягати спеціальній конфіскації, у зв`язку із санкцією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для арешту майна, слідчий суддя виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з п. 1 - 4 ч. 2, ч. 3, 4 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України. У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Частиною 1 статті 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.

Як передбачено ч. 2 п. 7 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Слідчий суддя вважає доведеним, що тимчасово вилучене у ході обшуку автомобіля майно мобільний телефон марки «Iphone 15 Pro max», поміщений до сейф пакету 7121105 відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а саме є матеріальним об`єктом, який зберігає на/у собі сліди кримінального правопорушення, міститьть інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже, є речовим доказом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, у зв`язку з чим необхідно накласти арешт на вказане майно, з метою забезпечення збереження речових доказів. Відтак, в цій частині клопотання слідчий суддя погоджується зі слідчим та вважає за можливе його задовольнити.

Водночас, відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Ст. 16 КПК України закріплює, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. На підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом, допускається тимчасове вилучення майна без судового рішення.

Поряд з цим, статтею 8 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ч. 1, 2 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Статтею 132 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування. Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням. Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються. До клопотання слідчого, прокурора про застосування, зміну або скасування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.

Положеннями ч. 1 ст. 173 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Окрім того, згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя висновує, що тимчасово вилучене в ході обшуку 10 лютого 2026 року майно у виді транспортного засобу марки «Range Rover» чорного кольору з держаним реєстраційним номером НОМЕР_1 , ключі від транспортного засобу марки «Range Rover» чорного кольору з держаним реєстраційним номером НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 не відповідає критеріям ст. 98 КПК України в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 січня 2026 року за № 0000007, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, оскільки не є матеріальним об`єктом, яке було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час цього кримінального провадження, в тому числі не є предметом, що було об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом, а слідчим не доведено зв`язок тимчасово вилученого майна з подією кримінального правопорушення та його доказове значення для провадження. Також, в силу ст. 96-1 КК України вказане майно у цьому провадженні не є предметом спеціальної конфіскації.

Більш того, слідчий суддя висновує також і те, що відсутність долучених до клопотання доказів на підтвердження дати набуття тимчасово вилученого майна, відомостей про шлюб підозрюваного, відомостей про дійсного власника майна на момент розгляду клопотання не доводить наявності підстав для віднесення тимчасово вилученого майна до майна, визначеного п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Враховуючи викладене, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування, та те, що органом досудового розслідування не доведено наявність достатніх підстав для накладення арешту на майно, яке вилучене у ОСОБА_5 під час обшуку 10 лютого 2026 року у виді транспортного засобу марки «Range Rover» чорного кольору з держаним реєстраційним номером НОМЕР_1 , слідчий суддя висновує, що клопотання в цій частині є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Щодо клопотання захисника про повернення майна власникові, слідчий суддя вказує таке.

За ч. 3 ст. 173 КПК Українивідмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Відтак, постановлення ухвали про часткове задоволення клопотання, відсутність підстав для арешту частини майна є підставою для його повернення органом досудового розслідування власникові.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 98, 107, 170, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

клопотання слідчого СВ Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Самарівської окружної прокуратури ОСОБА_7 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 січня 2026 року за № 0000007 задовольнити частково.

Накласти арешт із забороною прав відчуження, розпорядження та користування на тимчасово вилучене у ході обшуку транспортного засобу марки «Range Rover» чорного кольору з держаним реєстраційним номером НОМЕР_1 , проведеного 10 лютого 2026 року майно, а саме на мобільний телефон марки «Iphone 15 Pro mах», належний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поміщений до сейф пакету 7121105.

У решті клопотання відмовити.

Зобов`язати слідчого СВ Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 визначити місце зберігання майна з дотриманням вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року № 1104.

Виконання ухвали покласти на слідчого СВ Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 .

Контроль за дотриманням прав власника арештованого майна до скасування арешту покласти на прокурорів, що здійснюють нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні від 30 січня 2026 року за № 0000007.

Ухвала підлягає негайному виконанню і діє до закінчення досудового розслідування.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала у повному обсязі складената оголошена 18 лютого 2026 року о 08:30 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_1