печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участі адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві судове провадження за скаргою адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених службових осіб Головного слідчого управління Національної поліції України у кримінальному провадженні № № 0000560 від 18.03.2024, що полягає у неповерненні вилученого майна,

ВСТАНОВИВ:

29.10.2025 у провадження Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 , яка передана слідчому судді ОСОБА_1 31.10.2025, на бездіяльність уповноважених осіб ГСУ НП України у кримінальному провадженні №0000560 від 18.03.2024, що полягає у неповерненні вилученого майна, вилученого 28.05.2025 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема: медичну продукцію, грошові кошти у сумі 300 000 (триста тисяч) гривень, мобільний телефон Samsung Galaxy S24 Ultra, с/п RFCX90ALNPY, з сім картами НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ; Банківські карти НОМЕР_3,НОМЕР_4,НОМЕР_5.

В обґрунтування доводів та вимог скарги зазначено, що 28.05.2025 під час проведення обшуку було незаконно майно, яке не містить ознак речових доказів та у його утриманні органом досудового розслідування відпала потреба.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 вимоги скарги підтримав та просив задовольнити з вказаних в ній підстав.

Старший слідчий Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_6 в судовому засіданні проти повернення майна заперечував, оскільки на вказане майно слідчим суддею було накладено арешт та долучив до матеріалів скарги свої письмові заперечення в обґрунтування яких долучив копію ухвали слідчого судді про накладення арешту на вищевказане майно від 12.06.2025 у справі № 757/25005/25-к.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Вивчивши скаргу, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

За своїм змістом подана скарга направлена на повернення вилученого майна, через призму оскарження бездіяльності прокурора/слідчого.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000560 від 18.03.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 321, ч. 2 ст. 321-1 КК України.

20.11.2025 прокурором у кримінальному провадженні прийнято рішення про виділення матеріалів у кримінальне провадження №0003059 від 20.11.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 321, ч. 2 ст. 321-1 КК України

Досудове розслідування проводиться групою слідчих, старшим якої є старший слідчий в особливо важливих справах ГСУ НП України ОСОБА_4 . Процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні здійснюється групою прокурорів з числа прокурорів Офісу Генерального прокурора України.

28.05.2025 па підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва (справа № 757/23280/25-к) проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_5 , під час якого виявлено та вилучено, зокрема: медичну продукцію, грошові кошти у сумі 300 000 (триста тисяч) гривень, мобільний телефон Samsung Galaxy S24 Ultra, с/п RFCX90ALNPY, з сім картами НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ; Банківські карти НОМЕР_3,НОМЕР_4,НОМЕР_5.

У зв`язку з вищевказаним, 29.05.2025 прокурором Офісу Генерального прокурора до Печерського районного суду м. Києва подано клопотання про накладення арешту на майно, яке вилучено у ході обшуку від 28.05.2025 за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі 757/25005/25-к від 12.06.2025 ухвалено рішення щодо накладення арешту на майно, вилучене в ході обшуку від 28.05.2025 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Згідно положень ч. ч. 8, 9 ст. 236 КПК України, особи, у присутності яких здійснюється обшук, при проведенні цієї слідчої (розшукової) дії мають право робити заяви, що підлягають занесенню до протоколу обшуку. Другий примірник протоколу обшуку разом із доданим до нього описом вилучених документів та тимчасово вилучених речей (за наявності) вручається особі, у якої проведено обшук, а в разі її відсутності - повнолітньому членові її сім`ї або його представникові.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Слідчий суддя при вирішенні даної скарги, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 5 статті 9 КПК України, передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Згідно зі ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржено неповернення тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

Відповідно до ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.

Судовим розглядом встановлено, що на майно, вилучене 28.05.2025 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема: медичну продукцію, грошові кошти у сумі 300 000 (триста тисяч) гривень, мобільний телефон Samsung Galaxy S24 Ultra, с/п RFCX90ALNPY, з сім картами НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ; Банківські карти НОМЕР_3,НОМЕР_4,НОМЕР_5, на поверненні якого наполягає заявник, накладено арешт ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12.06.2025 у справі № 757/25005/25-к.

Відтак, вказане майно не є тимчасово вилученим майном, а тому до нього не може застосовуватися порядок, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 169 КПК України, та процедура за ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу.

За вказаних обставин, під час дослідження даної скарги за наданими матеріалами, встановлено, що втручання органу досудового розслідування у право власності володільця зазначеним майном, обумовлене законними критеріями, тобто з дотриманням відповідних положень національного законодавства та відповідності верховенства права. Також, слідчим суддею встановлено, що в даний час забезпечується «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав власника майна та відповідно існує пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються органом досудового розслідування, та метою, яку прагнуть досягти.

На підставі викладеного, враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про безпідставність вимог скарги, а відтак у задоволенні вимог скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 100, 169-170, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1