Справа № 643/5136/26
Провадження № 1-кс/643/2271/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2026 Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

власника майна ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Харківської обласної прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000203 від 19.08.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 191 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова 16.03.2026 надійшло вищезазначене клопотання прокурора про арешт майна, яке обґрунтоване тим, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000203 від 19.08.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 191 КК України.

Досудове розслідування здійснюється за фактом можливого вчинення посадовими особами та працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 , в тому числі і діючим адвокатом, розтрати та привласнення державних коштів у великих розмірах в умовах воєнного стану.

В ході досудового розслідування встановлено, що сержант служби цивільного захисту ОСОБА_4 перебуваючи на посаді пожежника-рятувальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , а у подальшому ІНФОРМАЦІЯ_3 , за попередньою змовою з начальниками відповідних підрозділів, а саме підполковниками служби цивільного захисту ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , здійснював привласнення та розтрату бюджетних коштів шляхом безпідставного нарахування і отримання грошового забезпечення без фактичного виконання службових обов`язків. ОСОБА_4 фактично службу не ніс та займався адвокатською діяльністю, при цьому отримуючи грошове забезпечення за рахунок державного бюджету. У свою чергу, зазначені керівники підрозділів, діючи умисно та з корисливих мотивів, використовуючи службове становище, не вживали заходів щодо звільнення ОСОБА_4 , а також забезпечували внесення недостовірних відомостей до табелів обліку робочого часу, що стало підставою для незаконного нарахування та виплати грошового забезпечення. Внаслідок вказаних дій державному бюджету завдано шкоди у великих розмірах.

На підставі ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку 09.03.2026 було проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_4 , а саме у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 ,під час проведення якого було виявлено та вилучено: мобільний телефон «Apple iPhone» в корпусі чорного кольору у вимкненому стані; довідка ІНФОРМАЦІЯ_1 №569/640 від 20.05.2025 про проходження ОСОБА_4 служби цивільного захисту; витяг із наказу № 77 о/с від 12.02.2024 про призначення ОСОБА_4 на посаду; контракт про проходження служби цивільного захисту ОСОБА_4 на 2 арк.; копію інформації в цифровому вигляді (папка ДСНС) з ноутбуку ОСОБА_4 «Asus», відкопійовану на флеш-носій «Micro SD 16 Gb Teamgroup».

Прокурор зазначає, що наразі існують достатні підстави вважати, що вилучені під час обшуку речі та документи можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а в подальшому будуть використані у кримінальному проваджені в якості речових доказів, повернення яких на теперішній час може привести до їх втрати. Арешт майна необхідний для забезпечення збереження речових доказів, позбавлення можливості їх знищення або переховування.

ОСОБА_4 подав заперечення на клопотання про арешт майна, у яких просив відмовити у його задоволенні та повернути тимчасово вилучене під час обшуку майно. У разі якщо слідчий суддя дійде висновку про передчасність повернення майна, просив визначити строк для проведення необхідних слідчих дій, після чого повернути майно на відповідальне зберігання. Зазначив, що клопотання прокурора не відповідає вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України, оскільки не містить належного обґрунтування підстав і мети арешту майна, а також конкретних фактів і доказів, які підтверджують його зв`язок із кримінальним правопорушенням. Вказав, що матеріали клопотання не містять доказів належності вилученого мобільного телефону саме йому, а також його використання у начебто вчиненні кримінального правопорушення. Також відсутнє обґрунтування необхідності арешту вилучених документів та електронної інформації. Крім того, вказав, що додані до клопотання матеріали, у тому числі листи правоохоронних органів, не містять належних доказів його причетності до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, у тому числі у змові з іншими особами.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив його задовольнити з підстав, зазначених у ньому.

ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання з підстав, зазначених у раніше поданих письмових запереченнях.

На уточнюючі запитання головуючого ОСОБА_4 вказав, що здійснюючи адвокатську діяльність працював на посаді пожежника-рятувальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , а у подальшому ІНФОРМАЦІЯ_3 за сумісництвом, що не суперечить положенням ЗУ «Про запобігання корупції». Також зазначив, що, можливо, користувався мобільним телефоном, який був виявлений та вилучений під час обшуку.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, а також заперечення представника, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Слідчими Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000203 від 19.08.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 191 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням. Вказані обставини стороною обвинувачення доведені

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, якою визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Абзацом другим ч.1 ст.170 КПК України визначено, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Дане клопотання було направлено до суду засобами поштового зв`язку 10.03.2026, що свідчить про дотримання прокурором вимог ч.5 ст.171 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати зокрема: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Оцінивши наведені стороною обвинувачення докази слідчий суддя приходить до переконання у необхідності накладення арешту на вилучене майно з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, є достатні підстави вважати, що вилучене майно зберегло у собі сліди вчиненого кримінального правопорушення чи інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у зв`язку з цим, для спростування або підтвердження доводів сторони обвинувачення, необхідним є проведення досудового розслідування, зокрема огляду вилученого майна та проведення відповідних судових експертиз, тощо.

Не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження може у подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки є ризик втрати цих речових доказів, що унеможливить встановленню істини по справі. Арешт майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження, негативних наслідків арешту майна судом не встановлено.

Натомість, відмова у задоволенні клопотання про арешт майна може потягнути його безповоротну втрату.

Слідчий суддя зауважує, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, хоча власник обмежується у реалізації всіх правомочностей права власності, такий захід є тимчасовим, а тому відповідні обмеження є розумними і співмірними, з огляду на завдання кримінального провадження та, з урахуванням досліджених обставин в цьому кримінальному провадженні, потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи з метою виконання завдань кримінального провадження.

Таким чином всі обставини, проаналізовані в сукупності, свідчать про можливість і необхідність накладення арешту на майно у цьому кримінальному провадженні з точки зору наявності передбачених законом підстав.

Разом з цим, щодо накладення арешту на вилучений мобільний телефон слідчий суддя зазначає, що відповідно до абц. 2 ч. 2 ст. 168 КПК України забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Слідчий суддя зауважує, що під час вилучення мобільний телефон був у вимкненому стані, необхідні паролі слідчому надані не були.

Також, на переконання слідчого судді, особливості функціонування мобільних терміналів систем зв`язку, хмарних сховищ операторів стільникового зав`язку, дають підстави вважати, що вилучений мобільний телефон сам по собі є речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Отже, доводи ОСОБА_4 щодо недоцільності вилучення мобільного телефону є необґрунтованими, оскільки його вилучення зумовлено подоланням системи логічного захисту та проведенням експертного дослідження.

Таким чином, зазначене у клопотанні майно вилучене та утримується стороною обвинувачення законно.

При цьому, слідчий суддя зазначає, що однією із загальних засад кримінального провадження, визначених п. 21 ч. 1 ст. 7 КПК України, є розумність строків. Відповідно до ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження визначено захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 159 КПК України тимчасовий доступ до електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку здійснюється шляхом зняття копії інформації, що міститься в таких електронних інформаційних системах або їх частинах, мобільних терміналах систем зв`язку, без їх вилучення.

Відповідно до абз. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

У разі необхідності слідчий чи прокурор здійснює копіювання інформації, що міститься в інформаційних (автоматизованих) системах, телекомунікаційних системах, інформаційно-телекомунікаційних системах, їх невід`ємних частинах. Копіювання такої інформації здійснюється із залученням спеціаліста.

Враховуючи вищевикладене, положення ст. 114, ст. 132, ч. 4 ст. 173 КПК України, керуючись загальними засадами кримінального провадження, викладеними в ст. 7 КПК України, слідчий суддя, для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку, вважає необхідним зобов`язати слідчого, прокурора передати на відповідальне зберігання особі, у якої було вилучено зазначений у клопотанні мобільний телефон після проведення відповідних експертиз, зняття виявленої інформації на електронних носіях експертами в обсязі, необхідному для досягнення мети кримінального провадження та виготовлення копій даних, які містяться на вилученому мобільному телефоні для залучення до матеріалів кримінального провадження до 18.06.2026 включно, та попередити таку особу про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна. Таким чином, слідчий суддя покладає на слідчого, прокурора обов`язок з 19.06.2026 повернути вказаний у клопотанні мобільний телефон його власнику (особі, у якої він був вилучений, відповідно), та у відповідності до цього визначити місце зберігання вказаного майна.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

Одночасно, слідчий суддя зауважує, що визначення місця зберігання арештованого майна не належить до його повноважень.

Керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на тимчасово вилучене 09.03.2026 в ході проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 ,майно, а саме:

- мобільний телефон «Apple iPhone» в корпусі чорного кольору у вимкненому стані;

- довідку ДСНС №569/640 від 20.05.2025 про проходження ОСОБА_4 служби цивільного захисту;

- витяг із наказу №77 о/с від 12.02.2024 про призначення ОСОБА_4 на посаду;

- контракт про проходження служби цивільного захисту ОСОБА_4 на 2 арк.;

- флеш-носій «Micro SD 16 Gb Teamgroup» з копією інформації в цифровому вигляді (папка ДСНС) з ноутбуку ОСОБА_4 «Asus».

Надати стороні обвинувачення строк для проведення відповідних експертиз та необхідних для досягнення мети кримінального провадження слідчих дій, а з 19.06.2026 зобов`язати слідчого передати на відповідальне зберігання вказаний вище мобільний телефон особі, у якої він був вилучений, та попередити таку особу про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду в термін 5 днів з моменту її проголошення. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1