Справа № 565/361/26
Провадження № 1-кс/565/207/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року м.Вараш

Вараський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

особи, щодо майна якої

вирішується питання про арешт ОСОБА_3 ,

представників - адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Вараського міського суду Рівненської області заяву особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, - ОСОБА_3 про відвід слідчого судді ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000013 від 19.02.2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.161 КК України,

в с т а н о в и в:

Слідчим суддею Вараського міського суду Рівненської області ОСОБА_6 здійснюється розгляд клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000013 від 19.02.2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.161 КК України.

26.03.2026 року за вх.ЕП-693 від особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_3 до суду надійшла заява про відвід слідчого судді ОСОБА_6 .

Заява мотивована наявністю інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді. Зокрема ОСОБА_3 вказує, що слідчий суддя ОСОБА_6 ухвалою від 19.03.2026 року відмовила у задоволенні скарги, поданої представником - адвокатом ОСОБА_4 , на бездіяльність слідчого, яка полягала у неповерненні тимчасово вилученого майна, таким чином, на думку заявника, надавши перевагу позиції сторони обвинувачення та фактично сформулювавши свою правову позицію щодо правомірності утримання вилученого майна, ще до вирішення питання про накладення арешту на нього, що об`єктивно створює враження про наперед визначене ставлення до результатів розгляду відповідного клопотання.

Згідно з вимогами ч.1 ст.94 КПК України, слідчий суддя повинен оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин.

На переконання ОСОБА_3 , така процесуальна поведінка слідчого судді ОСОБА_6 свідчить про відсутність належної дистанції суду від позиції сторони обвинувачення та породжує обгрунтовані сумніви у здатності здійснювати подальший розгляд клопотання про арешт майна неупереджено та об`єктивно.

У судовому засіданні особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_3 вимоги заяви про відвід підтримав, із викладених у заяві підстав, просив заяву про відвід слідчого судді ОСОБА_6 задовольнити. Додатково зазначив, що слідчий суддя ОСОБА_6 порушила, визначені КПК України, терміни розгляду клопотання про арешт майна, при цьому, ухвалою від 19.03.2026 року відмовила у поверненні тимчасово вилученого майна, що, на його думку, свідчить про її упередженість та заінтересованість.

У судовому засіданні представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 заяву ОСОБА_3 про відвід слідчого судді ОСОБА_6 підтримав з підстав, викладених у заяві, окрім того, зазначив, що слідчий суддя ОСОБА_6 при постановленні ухвали від 19.03.2026 року, у справі №565/361/26, провадження №1-кс/565/189/26, послалась на докази, які, на думку представника, отримала у позапроцесуальний спосіб, оскільки такі докази відсутні у матеріалах вказаної справи, при цьому, навів перелік документів відповідно до внутрішнього опису справи, що містяться у провадженні №1-кс/565/189/26 на 41 аркуші. На переконання представника, обгрунтовання відводу, викладені у заяві ОСОБА_3 , та озвучені ним у судовому засіданні, свідчать про упередженість і заінтересованість слідчого судді ОСОБА_6 у розгляді клопотання про арешт майна. Просив заяву задовольнити.

У судовому засіданні представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_7 вимоги заяви про відвід слідчого судді ОСОБА_6 підтримала з підстав, викладених у заяві, також підтримала позицію представника - адвоката ОСОБА_4 . Просила заяву задовольнити.

Заслухавши пояснення заявника ОСОБА_3 , представників ОСОБА_3 - адвокатів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про відвід слідчого судді ОСОБА_6 .

Така позиція суду грунтується на наступному.

Згідно із нормами ч.1 ст.75 КПК України, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід. За цими ж підставами йому може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Згідно з ч.5 ст.80 КПК України, відвід повинен бути вмотивованим.

Ухвалою слідчого судді ОСОБА_6 від 19.03.2026 року відмовлено у задоволенні скарги представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст.169 КПК України.

У заяві про відвід, особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, - ОСОБА_3 посилається на те, що є інші обставини, які викликають сумнів в упередженості судді (п.4 ч.1 ст.75 КПК України), а саме - на наданні слідчим суддею ОСОБА_6 переваги позиції сторони обвинувачення та фактично сформулюваній нею правовій позиції щодо правомірності утримання вилученого майна, ще до вирішення питання про накладення арешту на нього, про що, на думку заявника, свідчить зміст ухвали слідчого судді ОСОБА_6 від 19.03.2026 року.

На переконання заявника, така сформульована позиція слідчого судді ОСОБА_6 у зазначеній справі, породжує обгрунтовані сумніви у здатності здійснювати подальший розгляд слідчим суддею ОСОБА_6 клопотання про арешт майна неупереджено та об`єктивно.

Що ж стосується інших обставин, які можуть викликати сумніви у безсторонності судді, то в даному випадку суд зауважує, що відповідні положення національного законодавства слід тлумачити через призму практики Європейського Суду з прав людини.

Так, в силу пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню на підставі ч.2 ст.1, ч.2 ст.8 КПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», закріплено принцип, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.66 рішення Європейського суду з прав людини від 03.05.2007 року у справі «Бочан проти України», суд вказує, що «безсторонність», в сенсі п.1 ст.6, має визначатись відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу.

Відповідно до п.50 рішення Європейського Суду з прав людини від 09.11.2006 року у справі «Білуха проти України», суд стосовно суб`єктивного критерію вказав, що особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Оскільки у судовому засіданні не встановлено належних та допустимих доказів будь-якої заінтересованості слідчого судді ОСОБА_6 у розгляді клопотання про арешт майна та зводиться лише до незгоди заявника із судовим рішенням та із викладеним у ньому обгрунтуванням, тому логічним є висновок про відсутність суб`єктивного критерію, як підстави існування безсторонності суду.

Стосовно об`єктивного критерію, Європейський суд рекомендує визначити чи існували переконливі факти, які б могли свідчити про його безсторонність. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватись, що певний суддя був не безсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (п.31 рішення ЄСПЛ у справі «Газета Україна-Центр проти України» від 15.07.2010 року).

Вирішуючи питання наявності об`єктивного критерію безсторонності суду, суд враховує наступне.

З аналізу змісту заяви про відвід випливає, що фактично підставами для відводу є те, що особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, не згодна з винесеною слідчим суддею ОСОБА_6 ухвалою від 19.03.2026 року, якою відмовлено у задоволенні скарги представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого, яка полягала у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст.169 КПК України, вважаючи, що у ній сформульована правова позиція щодо правомірності утримання вилученого майна, ще до вирішення питання про накладення арешту на нього, що об`єктивно створює враження про наперед визначене ставлення слідчого судді ОСОБА_6 до результатів розгляду відповідного клопотання.

Суд, вважає, що незгода сторони із процесуальним рішенням судді та із викладеним у ньому обгрунтуванням, не може бути підставою для його відводу.

Суд, розглядаючи заяву про відвід, не може робити висновки щодо відповідності рішень суду вимогам матеріального або процесуального права, оскільки законодавством передбачений окремий порядок оскарження рішень суду у кримінальному провадженні. Так, порядок оскарження ухвал слідчого судді, визначений ст.309 КПК України.

Суд також врахував, що відповідно до ч.1 ст.321 КПК України, головуючий у судовому засіданні керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності та порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками кримінального провадження їхніх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення з`ясування всіх обставин кримінального провадження, усуваючи з судового розгляду все, що не має значення для кримінального провадження. Таким чином, визначення обсягу та порядку дослідження доказів є дискреційними повноваженнями слідчого судді, який здійснює розгляд клопотання.

Таким чином, обставини, викладені особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_3 у заяві про відвід слідчого судді ОСОБА_6 не дають підстав для сумніву у її неупередженості.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_3 про відвід слідчого судді ОСОБА_6 .

Керуючись ч.1 ст.75, ст.ст. 76, 80, 81, 372 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Вараського міського суду Рівненської області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000013 від 19.02.2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.161 КК України, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Головуючий суддя ОСОБА_1