31 березня 2026 року м. Запоріжжя
Під час допиту в якості підозрюваного, ОСОБА_5 відмовився від надання показів на підставі ст. 63 Конституції України. Під час досудового розслідування зроблено запит до Комунального некомерційного підприємства «Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб» Запорізької обласної ради, на що отримано відповідь про те, що ОСОБА_5 під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває. З 1996 по 2005 роки неодноразово оглядався лікарем-психіатром, діагноз: хронічний тикозний розлад. З 18.03.2008 по 02.04.2008 перебував на стаціонарному обстеженні. Висновок: акцентуйовані риси характеру по нестійкому типу, хронічний тикозний розлад.
На підставі чого, слідчим винесено постанову про доручення проведення амбулаторної судово-психіатричної експертизи відносно підозрюваного ОСОБА_5 . Вказану постанову направлено на виконання експертам Запорізької філії судових експертиз ДУІСП МОЗ України. У подальшому, підозрюваний ОСОБА_5 відмовився від проходження вказаної експертизи.
Враховуючи, що для проведення амбулаторної судово-психіатричної експертизи необхідна явка та присутність підозрюваного, слідчий просить направити на примусове проведення амбулаторної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Запорізької філії судових експертиз ДУІСП МОЗ України за адресою: м. Запоріжжя, вул. Оріхівське шосе, 10а.
У судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 та прокурор ОСОБА_4 підтримали клопотання слідчого та просили його задовольнити, за підстав викладених у ньому.
Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання слідчого, просили відмовити у його задоволенні. Адвокат зазначила, що клопотання слідчого є необґрунтованим, та таким, що не відповідає вимогам ст. 242, 509 КПК України. Слідчим у клопотанні не наведено жодної підстави, передбаченої ч.1 ст.509 КПК України. Посилання сторони обвинувачення на наявність у підозрюваного хронічного тикозного розладу є юридично неспроможним, оскільки вказаний стан не належить до психічних розладів, що впливають на здатність особи усвідомлювати свої дії чи керувати ними. Такий розлад має неврологічний характер та не є підставою для висновку про неосудність або обмежену осудність особи, а відтак не може бути підставою для застосування положень ст. 509 КПК України. Більше того, посилання на зазначений діагноз, встановлений понад 20 років тому, без будь- яких актуальних медичних підтверджень, свідчить про формальний характер доводів сторони обвинувачення та їх спрямованість на створення штучних підстав для проведення експертизи. Також зазначила, що вказаний стан ОСОБА_5 характеризується наявністю мимовільних рухів або вокалізацій (тиків), не супроводжується порушенням свідомості, мислення чи критичної оцінки реальності, не впливає на інтелектуальні функції особи. Згідно з міжнародною класифікацією хвороб психотичних розладів - тикозний розлад відсутній у даній класифікації, а слідчим не наведено зворотного. Крім того, слідчим не наведено ознак неадекватної поведінки ОСОБА_5 . Відмова ОСОБА_5 від дачі показань у вказаному кримінальному провадженні не є підставою для призначення такої експертизи, оскільки підозрюваний реалізував право закріплене ст.63 Конституції України. Таким чином, слідчим не доведено жодним належним доказом, який би свідчив про неосудність чи сумніви в осудності підозрюваного.
Дослідивши матеріали долучені до клопотання, заслухавши думку та пояснення учасників, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Під час допиту в якості підозрюваного, ОСОБА_5 відмовився від надання показів на підставі ст. 63 Конституції України.
Відповідно до відповіді КНП «Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб» Запорізької обласної ради від 06.02.2026, наданої на запит слідчого, повідомлено, що ОСОБА_5 під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває. З 1996 по 2005 роки неодноразово оглядався лікарем-психіатром, діагноз: хронічний тикозний розлад. З 18.03.2008 по 02.04.2008 перебував на стаціонарному обстеженні. Висновок: акцентуйовані риси характеру по нестійкому типу, хронічний тикозний розлад.
20.02.2026, на підставі вищезазначеного, слідчим винесено постанову про доручення проведення амбулаторної судово-психіатричної експертизи відносно підозрюваного ОСОБА_5 .
Згідно копії заяви від 26.03.2026, підозрюваний ОСОБА_5 зазначив, що відмовляється від проходження вказаної експертизи.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 242 КПК України, підставою для проведення експертизи є визначення психічного стану підозрюваного) за наявності відомостей, які викликають сумніви щодо його осудності, обмеженої осудності.
Частиною 3 цієї норми, передбачена можливість примусового залучення особи для проведення такого спеціального дослідження.
За змістом п. 6 Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 травня 2018 року № 865, за формою проведення судово-психіатрична експертиза може бути амбулаторною, стаціонарною, посмертною.
Відповідно до ст. 509 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані залучити експерта (експертів) для проведення психіатричної експертизи у разі, якщо під час кримінального провадження будуть встановлені обставини, які дають підстави вважати, що особа під час вчинення суспільно небезпечного діяння була в неосудному або обмежено осудному стані або вчинила кримінальне правопорушення в осудному стані, але після його вчинення захворіла на психічну хворобу, яка позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними.
Такими обставинами, зокрема, є: 1) наявність згідно з медичним документом у особи розладу психічної діяльності або психічного захворювання; 2) поведінка особи під час вчинення суспільно небезпечного діяння або після нього була або є неадекватною (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті тощо).
У разі необхідності тривалого спостереження та дослідження особи може бути проведена стаціонарна психіатрична експертиза, для чого така особа направляється до відповідного медичного закладу на строк не більше двох місяців на підставі рішення слідчого судді. Питання про направлення особи до медичного закладу для проведення психіатричної експертизи вирішується під час досудового розслідування - ухвалою слідчого судді за клопотанням сторони кримінального провадження в порядку, передбаченому для подання та розгляду клопотань щодо обрання запобіжного заходу, а під час судового провадження - ухвалою суду.
Як роз`яснено у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 30.05.1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» судово-психіатрична експертиза призначається, коли вирішення кримінальної або цивільної справи залежить від визначення психічного стану особи на час вчинення нею певного діяння (бездіяльності) чи укладення угоди за наявності сумнівів щодо її спроможності усвідомлювати значення своєї поведінки в наслідок психічної хвороби або тимчасового розладу душевної діяльності.
Ознаками такої поведінки можуть бути невмотивовані, неадекватні чи неконтрольовані дії особи в момент вчинення протиправного діяння або в процесі провадження у справі, а так само при укладенні цивільно-правової угоди. Судово-психіатрична експертиза обов`язково призначається: для визначення психічного стану обвинуваченого за наявності у справі даних, які викликають сумнів щодо його осудності; щодо особи, яка у зв`язку зі своїми психічними вадами не здатна правильно сприймати обставини, що мають значення для справи, і давати показання про них.
Під час розгляду клопотання про направлення підозрюваного на амбулаторну психіатричну експертизу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованих сумнівів щодо осудності або обмеженої осудності підозрюваного.
При цьому, відповідно до ст. 28 Конституції України, кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводження чи покаранню. Жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам.
Отже, проаналізувавши потребу досудового розслідування у цьому провадженні, як і обставини, на яких базуються висновки слідчого у постанові про призначення амбулаторної судово-психіатричної експертизи відносно підозрюваного ОСОБА_5 , слідчий суддя вважає, що необхідність в проведенні експертизи в цьому провадженні, як і надання дозволу на примусове залучення підозрюваного для проведення цієї експертизи, є належно не обґрунтована слідчим/прокурором, а висновки слідчого та прокурора є безпідставними та такими, що зроблені в порушення вимог КПК України, оскільки не доведено належними доказами достатніх обставин вважати, що у підозрюваного наявні ознаки психічного захворювання та його поведінка була або є неадекватною.
Таким чином, матеріали клопотання не містять будь-яких відомостей, що викликають сумнів щодо осудності особи або його обмеженої осудності, та враховуючи відмову підозрюваного від проведення даної амбулаторної судово-психіатричної експертизи, приходжу висновку про відсутність законних підстав для його примусового залучення до амбулаторної судово-психіатричної експертизи, а відтак у задоволенні клопотання слідчого слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 242, 309 КПК України, слідчий суддя,-
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1