Справа №295/704/26
УХВАЛА

щодо розгляду заяви про незаконне затримання

23.02.2026 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

представника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву, подану представником ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_5 , в порядку ч. 2 ст. 206 КПК України, на незаконне утримування,

в с т а н о в и в:

19.01.2026 адвокат ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з заявою, в якій просить зобов`язати уповноважених осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 , під вартою яких тримається ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , доставити його до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи; за результатами розгляду заяви і встановлення обставин незаконного позбавлення свободи, звільнити його.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_4 з 11:00 год. 15.01.2026 незаконно проти своєї волі утримується під вартою озброєними людьми у військових одностроях у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Адвокат ОСОБА_5 зауважує, що ОСОБА_4 має право на відстрочку від мобілізації на підставі п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Заявник звертає увагу, що ОСОБА_4 будь-яких документів не підписував, його вимога про обов`язкову присутність адвоката під час складення процесуальних документів для надання правничої допомоги відхилена, а відтак адвокат ОСОБА_5 вважає, що існують правові підстави з`ясувати причини, з яких ОСОБА_4 позбавлений свободи, та негайно його звільнити.

На підставі протоколу автоматизованого визначення слідчого судді від 19.02.2026 після апеляційного перегляду скарга передана на новий розгляд слідчій судді ОСОБА_1 .

Відповідно до ухвали слідчого судді від 20.02.2026 відкрито провадження за заявою, розгляд справи призначений на 11-30 год. 23.02.2026; викликано в судове засідання заявника та уповноважену особу ІНФОРМАЦІЯ_1 , який також зобов`язано доставити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення волі.

В судове засіданні 23.02.2026 адвокат ОСОБА_5 не з`явився, з використанням системи «Електронний суд» направив заяву про розгляд скарги без участі ОСОБА_4 та без його участі, заяву, подану в порядку ч. 2 ст. 206 КПК України, підтримав, просив задоволити.

В судове засідання ОСОБА_4 доставлений не був.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечував, зазначив, що ОСОБА_4 не перебуває і не утримується в ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Підтвердив, що 15.01.2026 ОСОБА_4 був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_1 органами Національної поліції України, як такий, що не пройшов військово-лікарську комісію. та на підставі наказу №428 від 15.01.2026 на виконання Указу Президента України про загальну мобілізацію солдат запасу ОСОБА_4 призваний для проходження військової служби по мобілізації та направлений для проходження служби до військової частини НОМЕР_1 .

Представник ОСОБА_3 звертав увагу, що ОСОБА_4 не оформляв відстрочку від мобілізації, яка підлягає реалізації шляхом подання заяви та відповідних документи через органи ЦНАП, які в свою чергу засобами електронного документообігу надходять до ТЦК та СП за місцем перебування особи на обліку. Подані заявником документи розглядається комісією ТЦК та СП, поки не прийняте рішення за заявою про відстрочку особу мобілізувати неможливо. В ІНФОРМАЦІЯ_4 відсутні будь-які відомості, що ОСОБА_4 у встановленому законом порядку звертався за оформленням відстрочки від мобілізації.

Дослідивши заяву та додані до неї матеріали, заслухавши пояснення представника ІНФОРМАЦІЯ_1 , слідчий суддя дійшла висновку, що заява задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до частини 6 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Згідно з Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабміну №560 від 16.05.2024, військово-облікові документи у громадян можуть перевіряти на вулиці, у громадських місцях, за місцем проживання чи роботи.

У зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової та мобілізаційної готовності Збройних сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, Указом Президента України №62/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022, оголошено про проведення загальної мобілізації.

Відповідно до ч.3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти СБ України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує політику у сфері цивільного захисту).

Призов громадян на військову службу під час мобілізації не є позбавленням особи права на свободу та особисту недоторканість, гарантоване Конституцією України, а є обов`язком громадянина України на захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Слідчим суддею встановлено, що на підставі наказів начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 15.02.2026 №428 та № 429 солдат запасу ОСОБА_4 призваний на військову службу, направлений для її проходження до військової частини НОМЕР_1 та з 15.01.2026 знятий з військового обліку (а.с. 80, 81).

Враховуючи положення чинного законодавства, наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про призов на військову службу солдата запасу ОСОБА_4 та зняття його з військового обліку, слідчим суддею не встановлено, що ОСОБА_4 незаконно утримується працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Будь-яких обставин, за наявності яких можливо дійти висновку, що ОСОБА_4 незаконно тримається під вартою, слідчим суддею під час розгляду заяви не встановлено, а відтак підстав для її задоволення та про негайне звільнення ОСОБА_4 не вбачається.

Крім того, в пункті 18 частини 1 статті 3 КПК України зазначено, що слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України передбачено, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 206 КПК України передбачено, що кожен слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Враховуючи обставини, викладені в заяві про незаконне позбавлення свободи, наведені вище правові норми, слідчий суддя доходить висновку, що затримання громадянина працівниками ТЦК та СП, утримання його без відповідного судового рішення, взагалі не підлягає оскарженню до слідчого судді, оскільки такі правовідносини врегульовані чинним законодавством про мобілізацію та мобілізаційну підготовку, а у разі, якщо такі дії мають ознаки кримінального правопорушення - відповідними нормами Закону України «Про Державне бюро розслідувань» та ст. 214 КПК України.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу заявника на те, що у разі порушення прав чи інтересів службовими (посадовими) особами територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, працівниками поліції чи військової частини при здійсненні ними свої повноважень, пов`язаними із мобілізацією, для судового захисту вона вправі звернутись із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо неї (нього) протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень, до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Також предметом в межах розгляду заяви в порядку ст. 206 КПК України не є надання правової оцінки правомірності видачі наказу про призов ОСОБА_4 , як і не підлягають перевірці доводи щодо неправомірності призову у зв`язку з наявністю підтав для відстрочки ОСОБА_4 від мобілізації.

Слідчий суддя враховує правову позицію Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену в постанові від 27 травня 2019 року, справа №766/22242/17, згідно з якою, положення ст. 206 КПК мають на меті забезпечення процесуального механізму звільнення слідчим суддею будь-якої особи, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення, та застосовуються саме в таких випадках. При цьому вказаний механізм не включає процедур оскарження рішень, дій чи бездіяльності працівників правоохоронних органів, пов`язаних із затриманням особи в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, «post factum», оскільки відповідні заперечення особа може висловити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу та/або під час підготовчого судового засідання й судового розгляду кримінального провадження по суті.

Вказана позиція узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27.05.2019 у справі №766/22242/17.

Наведене підтверджує, що не будь-яке затримання фізичної особи підлягає оцінці з урахуванням положень ст. 206 КПК України слідчим суддею, компетенція якого обмежується перевіркою дотриманням прав особи саме в кримінальному провадженні, тобто пов`язане з утриманням особи саме в порядку кримінального переслідування.

З урахуванням наведеного в сукупності, слідчий суддя відмовляє в задоволенні заяви в повному обсязі за її безпідставністю.

Керуючись статтями 206, 309, 376 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в:

У задоволенні заяви, поданої адвокатом ОСОБА_5 , про незаконне затримання та позбавлення свободи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1