ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2026 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівців від 27.02.2026 р. в кримінальному провадженні №0000710 щодо підозрюваного ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівців від 27 лютого 2026 року задоволено клопотання старшого слідчого відділу розслідування кримінальних проваджень за участю дітей СУ ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_8 та застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Бабин, Кельменецького району Чернівецької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця за мобілізацією, раніше не судимого, який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 152 ч.4, 263 ч.1 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор» до 26 квітня 2026 року, без визначення розміру застави.

На вказану ухвалу слідчого судді захисник ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та постановити нову ухвалу,

якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого ОСОБА_8 про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Вказувала, що пред`явлена підозра ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 152 КК України є необґрунтованою та ґрунтується лише на показаннях неповнолітньої ОСОБА_9 та її матері. З дня внесення відомостей в ЄРДР 07.11.2025 р. майже 4 місяці нікому не було пред`явлено підозри. Жодних експертиз, які б вказували на причетність ОСОБА_7 до цих діянь, в матеріалах провадження немає. Вважає, що підозра носить абстрактний характер та жодними доказами не

ЄУНСС 727/2883/26 НП 11сс/822/94/26 головуючий у 1 інстанції ОСОБА_10

підтверджена.

Зазначала, що її підзахисний визнає свою провину за ч.1 ст. 263 КК України, бажає давати покази та активно сприяти досудовому розслідуванню.

Вважає, що обираючи підозрюваному запобіжний захід, слідчий суддя прийшов до передчасного та необґрунтованого висновку про наявність ризиків,

передбачених ст. 177 КПК України. Також ОСОБА_7 є діючим військовослужбовцем, учасник бойових дій, отримав поранення, має міцні соціальні зв`язки з побратимами та стабільне грошове забезпечення, по місцю проживання характеризується позитивно. На думку апелянта, є підстави для застосування до підозрюваного запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі.

На думку апелянта, застосований запобіжний захід ОСОБА_7 обрано помилково, без з`ясування усіх обставин справи та належного дослідження документів, доданих адвокатом.

Заслухавши доповідь судді, захисника, яка просила задовольнити подану апеляційну скаргу, посилаючись на обставини, що наведені в ній, прокурора, яка просила відмовити в задоволенні заявлених вимог, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апелянта, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Апеляційним судом встановлено, що 07.11.2025 року внесено відомості до ЄРДР за №0000710 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України.

27.02.2026 року внесено відомості до ЄРДР за №0000066 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.

Постановою начальника відділу захисту інтересів дітей та протидії домашньому насильству Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_5 від 27.02.2025 року вказані кримінальні провадження об`єднані в одне під №0000710.

26.02.2026 року ОСОБА_7 було затримано в порядку ст.208 КПК України.

27.02.2026 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів,

передбачених ч.4 ст. 152, ч.1 ст. 263 КК України, а саме: у зґвалтуванні, тобто вчиненні дій сексуального характеру пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, за кваліфікуючими ознаками: вчиненому щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди та незаконному придбанні, зберіганні бойових припасів без передбаченої законом дозволу.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема: даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 07.11.2025 року; показаннями свідка від 07.11.2025 року, показаннями свідка лікаря-психолога відділення реабілітації та дитячої неврології ОСОБА_11 від 07.11.2025 р.; даними протоколу огляду речей, а саме мобільного телефону РОСО від 12.11.2025 р. висновком експерта №808 ст, показаннями неповнолітньої потерпілої від 28.11.2025 року; даними протоколу обшуку, проведеного по АДРЕСА_1 від 26.02.2026, довідками про категорію небезпечності виявлених вибухових матеріалів №53, 54, 55 від 26.02.2026 та іншими матеріалами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунуте звинувачення.

Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

На думку колегії суддів, слідчий суддя, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов правильного висновку про наявність сукупності вагомих доказів причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Всупереч доводам апелянта, апеляційний суд вважає, що підозра, яка повідомлена ОСОБА_7 , є обґрунтованою, а долучені до клопотання матеріали є такими, що переконують неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила дані кримінальні правопорушення та на даній стадії кримінального провадження, при вирішенні питання про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, стандарт доказування «обґрунтована підозра» дотримано.

Відповідно до вимог ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177 КПК України.

Метою застосування того чи іншого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим в ході розгляду клопотання ризикам (ч.1 ст.177 КПК України).

При цьому, ризик, це, зокрема, невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового розслідування подій, визначених у ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

З даних про особу підозрюваного встановлено, що останній не одружений, є військовослужбовцем, приймав участь в бойових діях, раніше не судимий, піжозр.єтьмя у вчиненні злочину щодо малолітньої дитини своєї співмешканки.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, санкція статті якого передбачає позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, та у вчиненні тяжкого злочину проти громадської безпеки, санкція статті якого передбачає позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, а також обставини вчинення кримінальних правопорушень та їх суспільної небезпеки, те, що він знайомий з потерпілою та свідками, слідчий суддя прийшов до правильного висновку що, перебуваючи на волі, ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Слідчий суддя з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та прийняв законне і обґрунтоване рішення, застосувавши щодо підозрюваного ОСОБА_7 саме такий запобіжний захід.

Доводи, які наведені в апеляційній скарзі, з урахуванням особи підозрюваного, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, не дають підстав для скасування ухвали слідчого судді та обрання підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу.

А тому в задоволенні апеляційної скарги захисника необхідно відмовити.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А :

В задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 відмовити, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівців від 27 лютого 2026 року, якою до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

Копія. Згідно з оригіналом: суддя