Справа № 209/8299/24
Провадження № 1-кп/209/107/26
У Х В А Л А

про продовження строку дії запобіжного заходу

01 квітня 2026 року м. Камянське

Дніпровський районний суд міста Кам`янського у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого- адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське кримінальне провадження, внесене 20.07.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000610 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться дане кримінальне провадження.

Кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 10.02.2026 продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з утриманням у Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», строком на 60 (шістдесят) днів, а саме до 10.04.2026 включно, без визначення розміру застави.

26.03.2026 прокурором подано клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Обґрунтування клопотання.

В обґрунтування поданого клопотання прокурор зазначила про обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення та продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме: (1) переховуватися від суду; (3) незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Обґрунтовуючи існування ризику переховування обвинуваченого від суду, прокурор вказує про те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке віднесене Кримінальним кодексом України до категорії тяжких злочинів, та за який законом передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, загроза реального відбуття якого з високою ймовірністю може спонукати обвинуваченого до переховування від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності. Обвинувачений усвідомлює можливість застосування до нього такого покарання у разі визнання судом його винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Тому обвинувачений не маючи місця роботи, постійного джерела доходу, утриманців, тобто сталих соціальних зв`язків, які б могли утримувати його в межах міста, у будь який час, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, може залишити межі міста та області.

Щодо актуальності ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вказала, що відповідно до матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_4 раніше знайомий зі свідками. Усвідомлюючи загрозу реального відбуття покарання, а також враховуючи, що свідки не давали показання суду, оскільки свідки допитуються судом безпосередньо, існує ризик того, що ОСОБА_4 перебуваючи під дією іншого, більш м`якого запобіжного заходу, зможе вчинити спроби незаконного впливу на свідків, з метою спонукання їх до зміни показань у суді.

Також просить врахувати, що інші, більш м`які запобіжні заходи не забезпечать запобігання вищенаведеним ризикам. Таким чином запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків і виконання процесуальних рішень.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні надала суду пояснення, які вказані у клопотанні, просила суд продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечив проти поданого прокурором клопотання та просив суд змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за місцем проживання та покласти на нього процесуальні обов`язки.

Зазначив, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, не наведено посилань на матеріали, що підтверджують обставини, на підставі яких зроблено висновок про наявність таких ризиків, тобто не надано фактично обґрунтованих, доведених та достатніх доказів, які б давали підстави вважати, що обвинувачений вчинить дії, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також зазначив, що сама по собі тяжкість обвинувачення та загроза суворого покарання не можуть бути єдиною та достатньою підставою для тримання під вартою. Вказав, що має сім`ю, сталі соціальні зв`язки та місце постійного проживання. Крім того, зазначив, що має важке хронічне психічне захворювання, яке потребує відповідного лікування, що може бути належним чином забезпечене в умовах домашнього арешту. Подальше утримання під вартою без належного врахування стану здоров`я та без аналізу можливості застосування домашнього арешту є непропорційним обмеженням його права на свободу та суперечить стандартам, сформульованим ЄСПЛ. Зазначив про надмірне тримання під вартою та вважає, що цілодобовий домашній арешт відповідатиме вимогам гуманності та пропорційності.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 підтримала клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. Зазначила, що ризики, на які посилається прокурор, станом на день розгляду клопотання не доведені, а докази, які б підтверджували їх наявність, відсутні.

Прокурор щодо клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника про зміну запобіжного заходу на домашній арешт заперечила, вважає доводи обвинуваченого та його захисника необґрунтованими. З приводу посилань обвинуваченого на погіршення стану здоров`я зазначила, що будь-яких медичних документів, які б це підтверджували, до суду не надано. Також вказала, що обвинувачений не звертався до суду з клопотаннями про проведення медичного обстеження чи з іншими відповідними клопотаннями, у зв`язку з чим такі твердження не підтверджені належними доказами.

Оцінка та висновки суду.

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, яке відносяться згідно ст. 12 КК України до тяжкого злочину, санкцією якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Частиною 1 статті 197 КПК України передбачено, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Строк тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою відповідно до ухвали суду завершується 10.04.2026.

Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. При цьому вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно змісту ст.ст.131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду з метою досягнення дієвості цього провадження.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Мета і підстави застосування запобіжних заходів, обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, визначені ст.ст. 177, 178 КПК України.

У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований, у тому числі, до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»). Крім того, суд враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного/обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що на теперішній час продовжують існувати ризики, визначені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд відповідно до приписів ст.178 КПК України враховує тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, вік, стан його здоров`я, а також наявність соціальних звязків.

В ході розгляду клопотання судом встановлено, що з моменту обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та до моменту вирішення вказаного клопотання, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Наявність ризику переховування від суду у відповідності до КПК України не означає, що обвинувачений обов`язково здійснюватиме переховування, однак достатньо встановити, що він має реальну можливість здійснити такі дії у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

На думку суду, тяжкість інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення та суворість покарання за його вчинення може свідчити про наявність ризику переховування від суду.

Це твердження узгоджується із позицією ЄСПЛ, викладеною у рішенні по справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.06.2001 (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника дає уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений, та у рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» № 31315/96 від 25.04.2000, § 76, відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Варто також зазначити, що у рішенні ЄСПЛ по справі «Бессієв проти Молдови» суд вказав, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність же покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний/обвинувачений може втекти.

Враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за яке в разі доведеності вини, передбачене максимальне покарання у виді позбавлення волі строком до 10 років, наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме ризик того, що обвинувачений, враховуючи тяжкість покарання, що йому загрожує у разі встановлення вини, може вдатися спроб переховуватися від суду.

У своєму рішенні у справі «W проти Швейцарії» від 26.01.93 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Тому, на думку суду, ризики переховування обвинуваченого від суду продовжують існувати. Відтак, суд не бере до уваги твердження обвинуваченого та його захисника про те, що ризику, передбаченого п. 1 ч.1 ст.177 КПК України, не існує, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь вірогідності, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків, суд враховує, що не усі свідки по даному кримінальному провадженню судом допитані, а відтак суд приходить до висновку, що також наявні підстави вважати, що продовжує існувати ризик того, що обвинувачений може впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки ризик впливу на вказаних осіб існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом, відповідно в даному випадку існує ризик, передбачений п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Таким чином наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України на які посилається прокурор у своєму клопотанні свідчать про наявність достатніх підстав для продовження обвинуваченому строку дії обраного йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів неможливе, зважаючи на вказані ризики, особу обвинуваченого та характер злочину, у якому він обвинувачується. Більш м`які запобіжні заходи не здатні запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, забезпечити належну поведінку обвинуваченого та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд також виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. На думку суду конкретним суспільним інтересом, який превалює над принципом поваги до свободи особистості є забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні, а саме людини, її життя та здоров`я.

Доводи обвинуваченого та його захисника про наявність у нього сім`ї, сталих соціальних зв`язків та постійного місця проживання суд оцінює, однак зазначені обставини самі по собі не є безумовними та достатніми стримуючими чинниками, які б у повному обсязі виключали або істотно зменшували ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від суду чи можливого покарання та гарантували б запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Стосовно доводів обвинуваченого про наявність у нього психічного захворювання та те, що подальше утримання під вартою без належного врахування стану здоров`я і без аналізу можливості застосування домашнього арешту є непропорційним обмеженням його права на свободу, суд зазначає, що будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження психічного захворювання чи погіршення стану здоров`я обвинуваченого, а також необхідності отримання лікування, яке неможливо забезпечити в умовах тримання під вартою, стороною захисту до суду не надано.

Також не надано відомостей щодо наявності протипоказань до перебування обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора у зв`язку з погіршенням стану його здоров`я.

Окрім цього суд зазначає, що сам по собі факт тривалого розгляду кримінального провадження не є безумовною підставою для зміни запобіжного заходу, якщо наявні ризики, передбачені кримінальним процесуальним законом, не зменшилися та продовжують існувати.

Тривалість судового розгляду зумовлена об`єктивними обставинами кримінального провадження, зокрема необхідністю дослідження доказів, забезпечення участі учасників судового процесу, а також дотриманням принципів змагальності та безпосередності судового розгляду. При цьому судом здійснюються всі необхідні процесуальні дії, спрямовані на забезпечення розгляду справи у розумні строки.

За таких обставин клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт задоволенню не підлягає.

З урахуванням викладеного, зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, характер та ступінь суспільної небезпеки інкримінованого йому діяння, фактичні обставини провадження та дані про особу обвинуваченого, а також з огляду на невідворотність та тяжкість покарання та суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.

Суд вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного зменшення визначених ризиків.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Даних про те, що ОСОБА_4 не може утримуватися в умовах Державна установа «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», суду не надано.

Керуючись ст. ст. 131-132, 176-178, 180-184, 184, 194, 196, 197, 199, 331, 369-372, 376, 392 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника - адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з утриманням у Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», строком на 60 (шістдесят) днів, а саме до 30.05.2026 включно, без визначення розміру застави.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурора Кам`янської окружної прокуратури.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а особою, що перебуває під вартою, у той самий строк з моменту вручення йому ухвали.

Повний текст ухвали складено 01.04.2026.

Суддя ОСОБА_6