Справа № 521/1844/26
Номер провадження:1-кс/521/811/26
УХВАЛА

20 лютого 2026 року м. Одеса

Слідчий суддя Хаджибейського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , розглянувши клопотання слідчого СВ відділення поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000333 від 12.09.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання слідчого, у ході досудового розслідування за матеріалами кримінального провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000260 від 07.07.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, було встановлено, що невстановлена особа збула ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наркотичний засіб, а саме канабіс.

12.09.2025 року прокурором Хаджибейської окружної прокуратури м. Одеси винесено постанову про виділення матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000260 від 07.07.2025 року, про що внесено відповідні відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування кримінального провадження №0000333 від 12.09.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, за фактом незаконного збуту наркотичного засобу, обіг якого обмежено канабісу, невстановленою особою ОСОБА_4 .

Із метою встановлення осіб, причетних до вчинення вказаного кримінального правопорушення слідчим СВ ВнП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області було надано доручення оперуповноваженим УБН Головного управління Національної поліції в Одеській області про проведення слідчих (розшукових) дій в порядку ст.ст. 40, 41 КПК України.

За результатами виконання вказаного доручення оперуповноваженими УБН Головного управління Національної поліції в Одеській області встановлено, що до вказаного факту може бути причетний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який з метою особистої наживи та уникнення викриття з боку правоохоронних органів, з метою здійснення протиправної діяльності, вирішив збувати наркотичні засоби та психотропні речовини.

Досудовим розслідування встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

16.02.2026 року проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_5 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , у ході якого виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Xiomi Redmi Note 13», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , із сім-картою оператора мобільного зв`язку із номером НОМЕР_3 .

16.02.2026 року постановою слідчого вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Слідчий у судовому засіданні клопотання підтримала та просила його задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, розгляд клопотання слідчого здійснювався у відсутність осіб у володінні яких знаходиться майно, із метою забезпечення арешту майна.

Вивчивши клопотання та матеріали надані до нього, вислухавши думку слідчого, слідчий суддя вважає, що клопотання необхідно задовольнити, оскільки слідчим доведена необхідність застосування арешту майна, з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 131 КПК України встановлено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, який застосовується на підставі ухвали слідчого судді.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Частина 2 ст. 167 КПК України закріплює, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 статті 170 КПК України, встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Так, слідчим у клопотанні зазначено, що метою накладення арешту на майно, яке вилучено під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 є забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України).

Частиною 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Пункт 2 ч. 2 ст. 173 КПК України закріплює, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею на даний час встановлено, що майно на яке накладається арешт відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Слідчим у клопотанні доведено, що існують підстави ризику, що майно, яке 16.02.2026 року було вилучено під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , може бути зіпсовано, знищено, перетворено, втрачено особою, яка ним володіє, та вказане майно має доказове значення у вказаному кримінальному провадженні.

Накладення арешту на вилучений під час обшуку мобільний телефон є необхідним для забезпечення та збереження речового доказу, також потрібно для проведення його детального огляду, проведення судових експертиз, з метою встановлення наявності доказів, що можуть мати суттєве значення для кримінального провадження.

Крім того, слідчим суддею з матеріалів клопотання встановлено, що вказані речі та предмети є предметом кримінального правопорушення, можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні, відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а накладення арешту є необхідним з метою забезпечення збереження речових доказів.

При вирішені питання про арешт майна слідчий суддя враховує: правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та можливого цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

На думку слідчого судді, накладення арешту в даному випадку є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження, враховуючи суспільну небезпеку вчинених кримінальних правопорушень, їх специфіку і тяжкість. За таких обставин, слідчий суддя вважає, що пов`язані із накладенням арешту обмеження є виправданими, співмірними із завданнями кримінального провадження та пропорційними меті, з якою такі обмеження застосовуються.

Керуючись ст.ст. 132, 170, 172, 173, 175, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ відділення поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000333 від 12.09.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке вилучене під час проведення 16.02.2026 року обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на мобільний телефон марки «Xiomi Redmi Note 13», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , із сім-картою оператора мобільного зв`язку із номером НОМЕР_3 .

Заборонити користуватись, розпоряджатись та відчужувати майно, на яке накладено арешт, до прийняття рішення, щодо зняття раніше накладеного арешту у встановленому законом порядку.

Виконання ухвали про арешт майна негайно доручити слідчому та прокурору, в порядку передбаченому Постановою КМ України №1104 від 19.11.2012 року.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_6