справа № 208/5008/26
провадження № 1-кс/208/1753/26
УХВАЛА

05 травня 2026 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Кам`янського ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 (в режимі ВКЗ), підозрюваного ОСОБА_4 (в режимі ВКЗ), захисника ОСОБА_5 (в режимі ВКЗ),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання слідчого СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погодженого прокурором Дніпровської спеціалізовної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста м. Южноукраїнськ, Миколаївської області, українця, громадянина України, маючого середню-спеціальну освіту, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, в порядку ст. 89 КК України раніше не судимого, відносно якого 27.01.2026 направлено обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000009 від 15.01.2026 за ч. 1 ст. 309 КК України, -

в с т а н о в и в:

Слідчий СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 звернувся з клопотанням погодженим прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за № 0000124 від 03.02.2026 за ч.1 ст.263 КК України.

ОСОБА_4 підозрюється у тому, що будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, та проходячи її на посаді розвідника-радіотелефоніста 1 розвідувального відділення розвідувального взводу розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , під час воєнного стану перебуваючи у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , у званні солдат, в невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 05.03.2026, ОСОБА_4 , перебуваючи в невстановленому досудовим розслідуванням місці, реалізуючи свій умисел, спрямований на незаконне придбання, і зберігання вибухових речовин та вибухових пристроїв, без передбаченого законом дозволу, усвідомлюючи наслідки своїх суспільно-небезпечних дій направлених проти громадської безпеки в частині захисту життя та здоров`я людей від негативного впливу руйнуючого характеру вибухових речовин та вибухових пристроїв в результаті їх неконтрольованого обігу, діючи умисно, протиправно, в порушення вимог положень чинного законодавства, а саме: Положення про дозвільну систему, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 за № 576, та Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ України № 622 від 21 серпня 1998 року, а також ст. 39 Закону України «Про Національну поліцію», отримав із невстановленого органом досудового розслідування джерела вибухові речовини та вибухові пристрої, які визначив для себе як вибухові речовини та вибухові пристрої, тим самим придбав їх з метою подальшого збуту.

Надалі, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне зберігання вибухових речовин та вибухових пристроїв ОСОБА_4 , в невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, але не пізніше 05.03.2026, утримуючи при собі раніше незаконно придбані ним два корпуси гранати Ф1 із двома запалами УЗРГМ, які є конструктивно оформленим зарядом вибухової речовини, а саме спорядженим корпусом ручної, осколкової, оборонної гранати Ф-1 промислового виготовлення, який відноситься до категорії вибухових речовин; запалом типу УЗРГМ, який відноситься до категорії вибухових пристроїв промислового виготовлення, які придатні для здійснення вибуху, умисно, протиправно, діючи в порушення вимог положень чинного законодавства, а саме: постанови Верховної Ради України від 17.06.1992 №2471-ХІІ «Про право власності на окремі види майна», якою затверджено Перелік видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України (додаток №1), а також ст. 39 Закону України «Про Національну поліцію», Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і холощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої Наказом МВС України №622 від 21.08.1998, Постанови Кабінету Міністрів України №576 від 12.10.1992, Закону України «Про дозвільну систему», переніс вищевказані вибухові речовини та вибухові пристрої до місця свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де почав незаконно зберігати вищевказану вибухові речовини та вибухові пристрої без передбаченого законом дозволу з метою подальшого збуту.

В подальшому, ОСОБА_4 05.03.2026 приблизно о 14:27 годині, перебуваючи поблизу буд. 135 по вул. Широкій у Південному районі м. Кам`янське, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді неконтрольованого обіг бойових припасів серед населення, незаконно, тобто без передбаченого законом дозволу, з корисливих мотивів, за грошові кошти в сумі 1200 грн., збув ОСОБА_7 (особі із зміненими анкетними даними) вибухові пристрої та вибухові речовини, а саме: два корпуси гранати Ф1, які відносяться до категорії вибухових речовин та придатні для здійснення вибуху та два запали УЗРГМ, які відносяться до категорії вибухових пристроїв та придатні для здійснення вибуху, після чого дії ОСОБА_4 були припинені працівниками поліції.

При цьому в ході проведення досудового розслідування отримано інформацію, яка може свідчити про те, що гр. ОСОБА_4 може бути непричетний до інкримінованого йому раніше правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. Вказана інформація потребує додаткової перевірки, для чого необхідний певний час. Також під час проведення досудового розслідування отримано інформацію, щодо вчинення гр. ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 КК України, що також потребує певного часу для проведення додаткової перевірки.

В судовому засіданні прокурором підтримано клопотання за його змістом та обґрунтуванням та зазначено, що підставами продовження запобіжного заходу у відношенні підозрюваного ОСОБА_4 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, на підставі зібраних в ході досудового розслідування доказів, а також наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на його необґрунтованість та недоведеність наявності ризиків, передбачених кримінальним процесуальним законом, у зв`язку з чим просив суд відмовити у його задоволенні, та обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні також заперечував проти задоволення клопотання.

Вислухавши сторони, дослідив клопотання, матеріали кримінального провадження, підстави та обґрунтування покладені в його обґрунтування, приходжу до наступного:

Згідно ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

06.03.2026 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України повідомлений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

06.03.2026 на підставі ухвали слідчого судді Південного районного суду міста Кам`янського відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 30.04.2026 року.

Як вбачається з досліджених судом матеріалів клопотання, наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами:

- протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 02.02.2026;

- протоколами допитів свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13

- протоколами пред`явлення особи ( ОСОБА_4 ) для впізнання за фотознімками свідкам ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7

- протоколом огляду місця події від 05.03.2026 в ході якого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 добровільно видав працівникам поліції куплені 05.03.2026 у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 два предмети візуально схожі на корпуси гранат Ф1, які було опечатано до спец. пакету НПУ RAW0058374; два предмети візуально схожі на запали УЗРГМ, які було опечатано до спец. пакету НПУ RAW0058375. Вказані предмети після огляду вилучено до ВП № 2 Кам`янського РУП.

- протоколом огляду місця події від 05.03.2026 в ході якого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 добровільно показав працівникам поліції схованку із належними йому корпусом гранати (опечатано до спец. пакету НПУ WAR1598405) та запалом до неї (опечатано до спец. пакету НПУ PSP1118022). Вказані предмети після огляду вилучено до ВП № 2 Кам`янського РУП.

- протоколом огляду покупця та вручення грошових коштів від 05.03.2026, в ході якого ОСОБА_7 видані грошові кошти на загальну суму 1200 (одна тисяча двісті) гривень: 2 купюри номіналом 500 гривень, із серіями та номерами: ЗБ8515588, УИ2473554 та одна купюра номіналом 200 гривень із серією та номером ЕБ6461700, які в подальшому призначені для проведення оперативної закупки вибухових речовин та вибухових пристроїв у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

- протоколом затримання ОСОБА_4 в порядку ст. 208 КПК України за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України в ході якого було виявлено та вилучено грошові кошти на загальну суму 1000 (одна тисяча) гривень, а саме: 2 купюри номіналом 500 гривень, із серіями та номерами: ЗБ8515588, УИ2473554, які було опечатано до спец. пакету НПУ PSP1326643.

- постановами про визнання речовими доказами від 05.03.2026;

- постановами про призначення експертизи вибухових речовин від 05.03.2026;

- іншими доказами, зібраними у встановленому законом порядку, які в сукупності є належними, допустимими, достовірними та достатніми для висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Практика ЄСПЛ послідовна в підкреслюванні початку розслідування як етапу, коли цей ризик перешкоджання досудовому розслідування або впливу на свідків чи потерпілих може виправдовувати тримання під вартою. Цей підхід випливає з припущення, що розслідування власне і призначене для того, щоб зібрати та зберегти докази. В рішенні ЄСПЛ від 26.01.93 у справі «W. v. Switzerland», § 35 сформульовано правову позицію, що згодом потреби розслідування недостатньо виправдовують тримання підозрюваного під вартою: зазвичай цей ризик зменшується тою мірою, як просувається розслідування, збираються свідчення та здійснюється перевірка. Наразі стадія збору доказів, встановлення дійсних обставин кримінального правопорушення ще триває, що виправдовує використання найсуворішого запобіжного заходу з метою унеможливлення незаконного впливу підозрюваного на хід кримінального провадження у його "вразливій" стадії.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Виходячи із приписів ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У ході досудового розслідування задля об`єктивного його розслідування в розумні строки, виникла необхідність в обранні підозрюваному запобіжного заходу з метою забезпечення виконання ним перед органом досудового розслідування та судом покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та які вказують, що підозрюваний може:

переховуватися від органу досудового розслідування та суду підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до семи років. Усвідомлення можливості призначення реального покарання, а також тяжкості наслідків притягнення до кримінальної відповідальності об`єктивно створює мотивацію для ухилення від слідства та суду. Зазначений ризик є підвищеним також з огляду на дані про особу підозрюваного, зокрема те, що він є військовослужбовцем та, за наявною інформацією, самовільно залишив місце служби, що свідчить про схильність до ухилення від виконання покладених обов`язків та контролю з боку уповноважених органів.

вчинити інше кримінальне правопорушення підтверджується тим, що підозрюваний обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину корисливої спрямованості, пов`язаного з незаконним обігом вибухових речовин та пристроїв. При цьому суд враховує, що відносно нього вже здійснюється судовий розгляд іншого кримінального провадження, що свідчить про наявність стійкої протиправної поведінки. За таких обставин існують обґрунтовані підстави вважати, що перебуваючи на волі, підозрюваний може продовжити злочинну діяльність або вчинити інші кримінальні правопорушення.

незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні підтверджується тим, що підозрюваний обізнаний з колом свідків, їх анкетними даними та змістом наданих ними показань, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Перебуваючи на волі, він може шляхом особистого спілкування або через третіх осіб здійснювати на них вплив, у тому числі шляхом вмовлянь, переконання, погроз чи іншого психологічного тиску з метою зміни або відмови від раніше наданих показань. Вказаний ризик посилюється тим, що підозрюваний перебуває у товариських відносинах із окремими свідками, що створює реальні можливості для такого впливу.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_4 необхідно продовжити запобіжний захід, який дієво забезпечить виконання підозрюваним передбачених кримінальним процесуальним кодексом України обов`язків.

Лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе запобігти усім вищевказаним ризикам, у тому числі вчинення підозрюваним нових кримінальних правопорушень.

Застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, будуть недостатніми для запобігання зазначеним ризикам, так як виходячи зі змісту ст.ст. 179-182 КПК України, вони не позбавляють у повній мірі підозрюваного можливості вільно пересуватися, вчиняти протиправні дії.

Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Щодо посилання підозрюваного на необґрунтованість підозри, слідчий суддя враховує рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», згідно якого, для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 року у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

З досліджених слідчим суддею матеріалів кримінального провадження вбачається, що зібрана доказова база відповідає наведеним вище критеріям. Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».

Слідчий суддя зазначає, що стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на цей час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного із вчиненням злочину, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

Наявність же будь-яких обставин, що є суперечливими, або свідчать про наявність даних, які підлягають перевірці, є завданням органу досудового розслідування під час розслідування справи з метою підтвердження або спростування підозри, яка стала підставою для затримання, що повинно підтвердити або спростувати підозру.

Відповідно до практики Європейського суду із захисту прав людини, рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Також слідчий суддя бере до уваги, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний поза всяким сумнівом здійснюватиме відповідні незаконні дії, проте вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Доходячи до висновку про наявність ризику, слідчий суддя звертає увагу, що ризик не є фактом, а є ймовірністю вчинення певних дій, а тому має бути доведено в судовому засіданні саме ймовірність того, що підозрюваний може їх вчинити і суд вважає, що така ймовірність є доволі високою.

При цьому слідчий суддя враховує і те, що в судове засідання не було надано доказів того, що застосування будь якого іншого, більш м`якого запобіжного заходу забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Виходячи із приписів ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

З урахуванням наведених обставин, досліджених матеріалів та доводів сторін, слідчий суддя дійшов висновку, що у кримінальному провадженні наявна обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а також існують реальні та достатньо підтверджені ризики, визначені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Беручи до уваги характер і ступінь тяжкості інкримінованого діяння, обставини його вчинення, а також дані про особу підозрюваного, суд вважає, що продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є виправданим та необхідним. Саме цей запобіжний захід здатен належним чином забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та мінімізувати встановлені ризики.

Разом із тим, дотримуючись принципу співмірності та вимог кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя приходить до висновку про доцільність визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, яка буде достатньою гарантією належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Керуючись ст.ст. 176-179, 182, 184, 186, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя-

п о с т а н о в и в:

Клопотання слідчого СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погодженого прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Продовжити у рамках кримінального провадження № 0000124 від 03.02.2026 року до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста м. Южноукраїнськ, Миколаївської області, українця, громадянина України, маючого середню-спеціальну освіту, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, в порядку ст. 89 КК України раніше не судимого, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування з 05.05.2026 року до 06.06.2026 року включно, з визначенням розміру застави.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 182, ч. 4 ст. 183 КПК України, визначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розмір застави 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 66560,00 гривень. У разі внесення застави на депозитний рахунок, вважати, що до підозрюваного ОСОБА_4 , застосовано запобіжний захід у вигляді застави та покласти на нього наступні зобов`язання, які він повинен буде виконувати строком до 06.06.2026 року:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду із встановленою періодичністю;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому проживає: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування із свідками у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 06.05.2026 р. о 16:55 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1