Справа № 733/2377/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/384/26
Категорія - ч.1 ст. 121 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника - адвоката ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові, одночасно в режимі відеоконференції із захисником та потерпілим через Ічнянський районний суд Чернігівської області, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000162 від 07 вересня 2025 року, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Ічнянського районного суду Чернігівської області від 11 лютого 2026 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ічня Чернігівської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_6 залишений тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 визначено рахувати з моменту його фактичного затримання з 07 вересня 2025 року.

Питання про долю речових доказів і документів було вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Судом визнано доведеним, що 06 вересня 2025 року у вечірній час, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації, навідник 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 3 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_6 знаходився у приміщенні літньої кухні на території домогосподарства, розташованого по АДРЕСА_2 , де спільно з ОСОБА_8 розпивав спиртні напої.

Так, у цей день,близько 21 год., між солдатом ОСОБА_6 та ОСОБА_8 раптово виникли неприязні відносини, пов`язані з вживанням алкоголю. Після чого, солдат ОСОБА_6 , знаходячись у приміщенні літньої кухні на території домогосподарства, розташованого по АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, у ході виниклого з ОСОБА_8 конфлікту взяв до правої руки кухонний ніж та завдав останньому не менше п`яти ударів лезом ножа в область грудної клітки справа та зліва, а також в область поперекової ділянки зліва, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки справа, двох проникаючих колото-різаних поранень грудної клітки зліва, двобічного пневмотораксу (наявність повітря в плевральній порожнині), непроникаючого колото-різаного поранення грудної клітки зліва, непроникаючого колото-різаного поранення поперекової ділянки зліва. Тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки справа, двох проникаючих колото-різаних поранень грудної клітки зліва, двобічного пневмотораксу (наявність повітря в плевральній порожнині) відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Тілесні ушкодження у вигляді непроникаючого колото-різаного поранення грудної клітки зліва, непроникаючого колото-різаного поранення поперекової ділянки зліва, як у сукупності, так і кожне окремо, відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини та доведеність вини ОСОБА_6 , просить змінити вирок суду через суворість призначеного покарання та його невідповідність принципам достатності покарання для виправлення засудженого. Просить призначити ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років та звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України.

Мотивує тим, що вирок суду не відповідає вимогам ст. 65 КК України, якою визначено, що призначене покарання повинно бути достатнім і необхідним для виправлення та перевиховання особи і повинне відповідати принципам індивідуалізації, обґрунтованості, гуманності, законності та справедливості.

Вказує на те, що обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому є визнання вини в повному обсязі, його щиросердне каяття, активне сприяння слідству у розкритті злочину. За час проведення досудового розслідування та судового розгляду ОСОБА_6 багаторазово пошкодував про скоєне ним кримінальне правопорушення.

Звертає увагу на поведінку ОСОБА_6 після вчинення злочину, а саме те, що саме він надав першу медичну допомогу потерпілому, самостійно викликав швидку допомогу, що у сукупності із пом`якшуючими обставинами є підставою для застосування ст. 75 КК України.

Вважає, що важливе значення у даному випадку має й позиція потерпілого, який просив суд не позбавляти волі обвинуваченого, та зазначив, що можливо він і сам винний у початку конфлікту, адже достеменно не пам`ятає, так як перебував у стані сп`яніння, за що попросив вибачення перед обвинуваченим.

На думку захисника, така позиція потерпілого не в повній мірі була врахована судом.

Звертає також увагу й на відомості, які характеризують особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, має стійки соціальні зв`язки, більше десяти років проживає з тіткою ОСОБА_10 , яка постійно хворіє, та під час допиту повідомила, що їй дуже тяжко без племінника, бо самостійно вона не може викликати навіть швидку, просила не позбавляти його волі. При цьому, ОСОБА_6 є військовослужбовцем та має намір продовжувати військову службу.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили про призначення покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, яке не буде пов`язано із позбавленням волі, потерпілого ОСОБА_8 , який підтримав доводи сторони захисту та просив призначити покарання, непов`язане з позбавленням волі, прокурора, який заперечував проти доводів сторони захисту, вказавши на те, що всі ці обставини були враховані судом, що й дало підстави для призначення покарання нижчого від найнижчої межі санкції частини статті, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 , небезпечних для життя в момент заподіяння, відповідають фактичним обставинам справи, зібраним та перевіреним у судовому засіданні доказам, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому в цій частині вирок суду не перевіряється.

Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Отже, кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, яке застосоване до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, тобто таким, що відповідає як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення так і конкретним обставинам його вчинення, а також особливостям особистості злочинця.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити з їх класифікації, що передбачена норами ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного кримінального правопорушення й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета,спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо кримінальне правопорушення вчинене групою осіб характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Отже, справедливість розглядається як рівновага між вчиненим кримінальним правопорушенням і наслідками для особи, яка його вчинила, тобто між вчинком і покаранням.

На несправедливість призначеного вироком суду першої інстанції покарання має вказувати істотна (очевидна) диспропорція (порушення рівноваги) між визначеним судом видом та розміром покарання, і видом та розміром покарання, яке б мало бути призначено, з урахуванням усіх обставин, що повинні враховуватись при призначенні покарання.

Положеннями ст. 75 КК України передбачено, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Разом з тим, питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання, при цьому, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, обставин, які б давали підстави для застосування положень ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного строку покарання з випробуванням, встановлено не було. Не наведено таких обставин і в апеляційній скарзі захисника, яка просить збільшити покарання з 2 до 5 років позбавленя волі, звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Так, призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу обвинуваченого, який посередньо характеризується за місцем проживання, не працює, не одружений, не має на утриманні дітей чи інших непрацездатних осіб, в силу ст. 89 КК України не судимий, прийняв до уваги обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, надання першої медичної допомоги потерпілому та відсутність будь-яких претензій з боку останнього, а також наявність обставини, яка його обтяжує вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння, що й дало обґрунтовані підстави для застосування положень ст. 69 КК України та призначення ОСОБА_6 покарання, хоч і у виді позбавлення волі, нижчого від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 1 ст. 121 КК України.

Прохання в апеляційній сторони захисту про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, не пов`язаного із позбавленням волі, шляхом застосування положень ст. 75 КК України, не може бути задоволене, виходячи із загальних положень кримінального закону про призначення покарання.

Так, в апеляційній скарзі захисник просить врахувати всі ті обставини, які вже були враховані судом першої інстанції, яких достатньо для застосування положень ст. 69 КК України, але вони не є такими, що настільки знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення аж настільки, щоб він був звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Суд першої інстанції врахував навіть більше пом`якшуючих обставин, ніж про це вказує сторона захисту, однак, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, при цьому, вчинив його по відношенню до особи, з якою спільно розпивав алкогольні напої, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Більш того, не може залишитися поза увагою й кількість нанесених обвинуваченим потерпілому тілесних ушкоджень (не менше п`яти), а також область нанесення цих ушкоджень (область грудної клітки справа та зліва), в якій розташовуються життєво важливі органи, а також нікчемний привід для такого конфлікту, що не дає підстав для прийняття рішення про звільнення винного від відбування покарання з випробуванням, як про це просить сторона захисту.

За таких обставин, коли рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та відповідає вимогам кримінального та кримінального процесуального законів, підстав для його зміни чи скасування, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ічнянського районного суду Чернігівської області від 11 лютого 2026 року щодо ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а для засудженого, який перебуває під вартою в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13