ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 688/1728/25

Провадження № 11-сс/820/106/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Хмельницького апеляційного суду

в складі: судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

з участю: прокурора ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 08 лютого 2026 року,

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою клопотання слідчого задоволено. Застосовано щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с-ща Понінка Шепетівського району Хмельницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, неодруженого, який має двох неповнолітніх дітей, працює у ТОВ «ПКПФ Україна», раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб, до 08 квітня 2026 року включно, із визначенням застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 66 560 грн.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 02 листопада 2024 року ОСОБА_6 , перебуваючи на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи військовозобов`язаним, пройшов медичний огляд та згідно довідки військово-лікарської комісії визнаний придатним до військової служби згідно Наказу Міністерства оборони № 402 від 14.08.2008 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» та № 466 від 01.08.2011 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України».

ОСОБА_6 02 листопада 2024 року власноручно засвідчив своїм підписом отримання повістки про його виклик на 14 год 00 хв 02 листопада 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що розташований по АДРЕСА_2 , для відбуття на проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .

Однак, всупереч ст. 65 Конституції України, п. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Указів Президента України № 65/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію» та № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, ОСОБА_6 , не маючи підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, достовірно знаючи та розуміючи, що йому потрібно з`явитися на 14 год 00 хв 02 листопада 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 для проходження військової служби, у зв`язку із призовом за мобілізацією, без поважних причин, умисно не з`явився за викликом, ухилившись таким чином від призову за мобілізацією в особливий період.

За таких обставин, ОСОБА_6 підозрюється в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України.

Відомості про вчинення вказаного кримінального правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 листопада 2024 року за № 00001874 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України.

29 листопада 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК України.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Посилається на те, що передбачені ст. 177 КПК України ризики, слідчим та прокурором не доведені.

Крім того, прокурор не обґрунтував неможливості застосування до ОСОБА_6 іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Поза увагою слідчого судді залишилося й те, що підозрюваний повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, співпрацював зі слідством.

Також не враховано того, що ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягався, позитивно характеризується за місцем проживання, перебуває у цивільному шлюбі, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, працевлаштований.

Усі вищевказані обставини, на переконання захисника, дають можливість застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із застосуванняи електронного засобу контролю.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника, адвоката ОСОБА_7 , на підтримку поданої апеляційної скарги, з посиланням на зазначені у ній доводи, думку прокурора про законність і обґрунтованість ухвали слідчого судді, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Виходячи з вимог ст. 370 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу має бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого в повній мірі дотримався цих вимог закону.

Так, згідно з ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України (ч. 1 ст. 183 КПК України).

У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, подане до суду першої інстанції клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 відповідає вимогам ст. 184 КПК України, погоджене з прокурором. В обґрунтування клопотання слідчий послався на наявність обґрунтованої підозри, тяжкість кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_6 , яке є нетяжкими, та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КК України.

Наведені в клопотанні слідчого підстави для обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою належним чином перевірялись слідчим суддею. При цьому, був опитаний підозрюваний, вислухана думка його захисника, прокурора, відібрані пояснення у слідчого, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу.

Слідчий суддя правильно врахував обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні нетяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до п`яти років; особу підозрюваного, який є раніше несудимою особою, тривалий час перебував у розшуку та тривалий час переховувався від органу досудового розслідування.

Тому, слідчий суддя прийшов до правильного висновку про існування ризику, передбаченого ст. 177 КК України, а саме переховування від органів досудового розслідування та суду.

Врахувавши наявність наведеного ризику, обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в їх сукупності слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів апеляційного суду, про необхідність обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Як у суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду кримінального провадження прокурор та слідчий довели, що застосування до ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Колегія суддів погоджується із висновком слідчого судді про те, що лише найсуворіший запобіжний захід зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та буде достатнім стримуючим засобом для запобігання ризикам, наявність яких доведена слідчим та прокурором.

Доводи захисника про недоведеність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на увагу апеляційного суду не заслуговують, враховуючи наступне.

Так, слідчим суддею встановлено існування ризику переховування від органів досудового розслідування та суду.

Наявність вищезазначеного ризику ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених слідчим у поданому клопотанні та доведених як в судовому засіданні суду першої інстанції, так і в апеляційному суді.

Зокрема, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні нетяжкого кримінального правопорушення за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 3 до 5 років. Тому, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує у випадку визнання його винуватим, підозрюваний, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватись від органу досудового розслідування чи суду.

Із матеріалів справи вбачається, що підозрюваний ОСОБА_6 переховувався від органів досудового розслідування, у зв`язку із чим 10 грудня 2025 року був оголошений у розшук. Вказане на переконання апеляційного суду свідчить про те, що ризик переховування є високим.

Колегія суддів також враховує, що наразі на території України діє воєнний стан та у зв`язку із тимчасовою окупацією російською федерацією територій України, з метою відсічі російської збройної агресії в певних її регіонах простягається лінія зіткнення - умовна лінія на поверхні землі між тимчасово окупованою територією та іншою територією України, на прилеглих територіях до якої ведуться бойові дії. Наявність блокпостів не виключає обмеження чи унеможливлення контролю в моменти активних бойових дій на певних ділянках лінії зіткнення, що може бути використано підозрюваним для його переховування, враховуючи те, що він є військовослужбовцем.

Введення на території нашої держави воєнного стану також суттєво ускладнює контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою та створює перешкоди для виклику підозрюваного.

До того ж, у рішенні по справі «W проти Швейцарії», Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Таким чином, стороною обвинувачення доведено існування ризику переховування від органу досудового розслідування та суду. В сукупності із обґрунтованою підозрою ОСОБА_6 у вчиненні нетяжкого кримінального правопорушення, вказане є підставою для застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, що відповідає характеру суспільного інтересу в даному випадку.

Твердження апелянта про те, що сторона обвинувачення не обґрунтувала неможливість застосування до підозрюваного інших більш м`яких запобіжних заходів є безпідставними та спростовуються даними клопотання слідчого.

Так, застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту неможливе у зв`язку із тим, що останній вже переховувався від органу досудового розслідування та перебував у розшуку. Крім того, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення в умовах збройної агресії рф проти України, що свідчить підвищену суспільну небезпеку особи.

Запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання та особистої поруки не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного та не зможуть запобігти ризику переховування від органів до судового розслідування та суду.

Що ж стосується посилань адвоката на те, що підозрюваний повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, співпрацює зі слідством, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, позитивно характеризується за місцем проживання, перебуває у цивільному шлюбі, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, працевлаштований, то такі на увагу суду не заслуговують, з огляду на те, що вказані обставини були в повній мірі враховано слідчим суддею під час обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом з тим, наведені обставини не є беззаперечною підставою, відповідно до вимог КПК України, для зміни обраного підозрюваному запобіжного заходу, оскільки такі враховуються в сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні, зокрема: тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення, фактичними обставинами кримінального провадження, суворістю можливого покарання, які й стали підставою для задоволення клопотання слідчого.

Доводи захисника про те, що до підозрюваного слід застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю, апеляційний суд відхиляє, з огляду на наступне.

Так, колегією суддів під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді було досліджено матеріали кримінального провадження та не встановлено підстав для зміни обраного підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Лише найсуворіший запобіжний захід зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, із застосуванням засобів електронного контролю, щодо підозрюваного, на думку колегії суддів, унеможливить запобігання існуючим ризикам, оскільки ОСОБА_6 не перебуватиме під наглядом правоохоронних органів та зможе переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Що стосується застави, то колегія суддів погоджується з її розміром, визначеним слідчим суддею.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

При цьому, ч. 5 ст. 182 КПК України закріплені межі розміру застави залежно від ступеня тяжкості вчиненого особою злочину, зокрема, розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

Так, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні нетяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 5 років.

Враховуючи наведені обставини та наявність ризиків, передбачених передбачені ст. 177 КПК України, зокрема: переховування від органів досудового розслідування та суду; а також те, що ОСОБА_6 переховувався від органу досудового розслідування, колегія суддів вважає, що місцевий суд обґрунтовано призначив підозрюваному заставу у максимальному розмірі. Саме такий розмір буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, з урахуванням ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та не є непомірним для нього, з чим погоджується апеляційний суд.

Таким чином, потреба в обмеженні права на особисту свободу підозрюваного шляхом обрання останньому найсуворішого запобіжного заходу є виправданою. Окрім того, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у справі існують ознаки суспільного інтересу, який, зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя врахував усі обставини провадження, об`єктивно оцінив особу ОСОБА_6 та обґрунтовано прийняв рішення про необхідність ізоляції його від суспільства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів підстав для скасування ухвали слідчого судді не знаходить.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 196, 197, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 08 лютого 2026 року, якою застосовано щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, до 08 квітня 2026 року включно, із визначенням застави, залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника, адвоката ОСОБА_7 , без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_2