Справа №766/31/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2026 року м. Херсон

Слідчий суддя Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах власника майна ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000012 від 02.01.2026 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

в с т а н о в и в:

Адвокат ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді з клопотанням в інтересах власника майна ОСОБА_4 , в якому просила: скасувати арешт майна, що належить ОСОБА_4 автомобіль загальний легковий універсал, марки FORD ESCAPE, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , 2019 року випуску, білого кольору, накладений ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 08.01.2026 року у кримінальному провадженні № 0000012 від 02.01.2026 року.

В обґрунтування клопотання посилався на те, що арешт на вказане майно було накладено в рамках кримінального провадження № 0000012 від 02.01.2026 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, яке закрито постановою слідчого від 12.02.2026 року за відсутністю складу кримінального правопорушення, тому в арешті майна відпала потреба.

Адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні подане клопотання підтримала, просила його задовольнити з заявлених у ньому підстав.

Слідчий в судове засідання не з`явився, причини неявки не пояснив, про час і місце розгляду клопотання повідомлявся у встановленому законом порядку.

Заслухавши пояснення представника власника майна, дослідивши матеріали, що долучені до клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Слідчим суддею встановлено, що ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 08 січня 2026 року, в рамках кримінального провадження № 0000012 від 02.01.2026 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_4 , шляхом заборони користування, розпоряджання вказаним майном та його відчуження, а саме на: автомобіль загальний легковий універсал, марки FORD ESCAPE, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , 2019 року випуску, білого кольору..

Підставою для арешту майна стало те, що воно є можливим предметом злочину, містить ознаки речових доказів та визнано такими відповідною постановою слідчого.

Постановою слідчого від 12.02.2026 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000012 від 02.01.2026року, було закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК. За змістом статей 173, 174 цього Кодексу під час досудового розслідування, судового розгляду питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд відповідно.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ч. 1 ст. 174 КПК).

Частини 3 та 4 ст. 174 КПК України регулюють порядок вирішення питання про скасування арешту майна у двох випадках: судом - за наслідками розгляду кримінальної справи та прокурором - одночасно з винесенням ним постанови про закриття кримінального провадження.

Натомість у ст. 174 КПК України не йдеться про скасування арешту майна слідчим суддею після закінчення досудового розслідування внаслідок закриття кримінального провадження за постановою слідчого чи дізнавача.

Разом із тим, за приписами частини 4, якою доповнено ст. 132 КПК України Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо закриття кримінального провадження у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння» №2810-ІХ від 01 грудня 2022 року (набрав чинності 29 грудня цього ж року), ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Після закриття кримінального провадження втручання у сферу приватних інтересів (арешт майна) фактично набуває свавільного характеру, з огляду на що приписи ч. 4 ст. 132 КПК України є дієвим засобом реалізації положень ст. 3 Конституції України, ст. 13 Конвенції задля усунення порушення прав власника або володільця майна.

Приписи ч. 4 ст. 132 КПК України є нормою, за якою в КПК встановлено порядок припинення арешту майна після закриття кримінального провадження, застосування якої у взаємозв`язку із положеннями ч. 1 ст. 170 цього Кодексу скасовує обмеження, застосовані під час досудового розслідування.

Імперативні приписи ч. 4 ст. 132 КПК України вимагають поводження з вказаним вище майном з боку прокурора, органу досудового розслідування, державної влади чи місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб та інших суб`єктів суспільних відносин як таким, що не є арештованим в порядку, передбаченому КПК. За відсутності інших законних підстав, позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, стосовно якого арешт припинив свою дію, є протиправним і тягне відповідальність, передбачену законом.

Отже, у разі закриття кримінального провадження постановою слідчого, дізнавача або прокурора, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно (речові докази) припиняє свою дію, з огляду на що припиняє свою дію і застосоване слідчим суддею позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування відповідним майном. Після закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому законом слідчим, дізнавачем, речовий доказ перебуває у володінні органу досудового розслідування за відсутності процесуального рішення про арешт майна.

Кримінальний процесуальний кодекс України як кримінальне процесуальне законодавство є систематизованим зведенням кримінальних процесуальних норм, які регулюють порядок досудового розслідування та судового провадження.

У Рішенні від 03 жовтня 1997 року №4-зп Конституційний Суд України виходив із того, що загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило «lex posterior derogat priori» - «наступний закон скасовує попередній». Таким чином, повноважний орган конституційної юрисдикції визначив порядок подолання правових колізій шляхом застосування принципу, відповідно до якого новий закон скасовує положення закону, прийнятого раніше, якщо обидва ці закони регулюють аналогічні види правовідносин та містять суперечливі між собою положення.

Принцип верховенства права вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori) - «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali) - «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» ( lex posterior generalis non derogat priori speciali ). В Рішенні від 18 червня 2020 року № 5-р(II)/2020 Конституційний Суд України зазначив, що якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права втрачає свою дієвість. Імператив надання дієвості принципові верховенства права вимагає одночасного застосування всіх трьох класичних формул.

Саме із таких настанов виходить слідчий суддя щодо застосування приписів ч. 4 ст. 132 КПК.

У даному випадку кримінальне провадження закрив слідчий на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК, і з цього моменту припинила дію ухвала слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 08.01.2026 року про арешт майна в межах кримінального провадження № 0000012 від 02.01.2026року, наслідком чого є скасування арешту як заходу забезпечення кримінального провадження.

Таким чином, підстави для скасування арешту майна слідчим суддею, накладеного в рамках закритого на даний час кримінального провадження, відсутні.

Вказані висновки повністю узгоджуються з позицією, викладеною у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15.04.2024 року по справі №554/2506/22.

На підставі наведеного та керуючись статтями 174 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах власника майна ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000012 від 02.01.2026 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України відмовити за необґрунтованістю.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддяОСОБА_1