Справа №760/5620/26
УХВАЛА

СЛІДЧОГО СУДДІ

(повний текст)

02 березня 2026 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

законного представника ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6

розглянувши в закритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Солом`янського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 , погоджене прокурором Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 в кримінальному провадженні № 0000498, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 28.02.2026 року, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, разом з тим відносно ОСОБА_6 - 20.02.2026 до Святошинського районного суду міста Києва скеровано обвинувальний акт за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.2 ст. 289 КК України,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 Кримінального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:

Виходячи із змісту поданого клопотання, слідчим відділом Солом`янського УП ГУНП у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000498 від 28.02.2026 за підозрою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України. За даними сторони обвинувачення, 27.02.2026 року близько 21 год. 40 хв. неповнолітній ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_9 , діючи з корисливих мотивів, за попередньою змовою між собою, з метою заволодіння належним потерпілому ОСОБА_10 майном, зокрема грошовими коштами та мобільним телефоном, шляхом вчинення нападу, поєднаного із погрозою застосуванням насильства, яке є небезпечним для здоров`я потерпілого, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, реалізували спільний злочинний умисел поблизу будинку № 83-А по вул. Вацлава Гавела у м. Києві. Згідно з викладеними у клопотанні обставинами, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшли ззаду до потерпілого ОСОБА_10 . У подальшому ОСОБА_6 з метою демонстрації реальності своїх злочинних намірів використав предмет, зовні схожий на пістолет, як засіб психологічного впливу та погрожував ним потерпілому, який, сприймаючи таку погрозу як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, не чинив опору. Після цього, продовжуючи спільні злочинні дії, ОСОБА_9 наніс потерпілому не менше одного удару в область грудної клітини, від якого останній упав на землю, а ОСОБА_6 підбіг та наніс не менше одного удару ногою в область голови потерпілого. Надалі ОСОБА_9 зняв з потерпілого нагрудну сумку, в якій знаходилися особисті речі, а саме мобільний телефон, грошові кошти в сумі 380 грн та картка киянина на ім`я ОСОБА_10 , а також вихопив із рук потерпілого пакет із продуктами харчування, після чого ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , заволодівши майном потерпілого, з місця вчинення кримінального правопорушення зникли та розпорядилися викраденим на власний розсуд. 28.02.2026 о 23 год. 30 хв. ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України. Обґрунтованість підозри, за наведеними у клопотанні даними, підтверджується даними прийняття заяви про кримінальне правопорушення, даними огляду місця події, даними допиту потерпілого, даними пред`явлення особи для впізнання за участю потерпілого, даними допитів свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , даними проведеного обшуку, даними затримання ОСОБА_9 і ОСОБА_6 як осіб, підозрюваних у вчиненні кримінального правопорушення, даними допиту законного представника ОСОБА_5 , а також іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності. Структура викладу та фактичні дані адаптовані за наданими матеріалами і зразками.

Дослідивши зміст наведених стороною обвинувачення даних у їх сукупності, слідчий суддя виходить з того, що на цій стадії кримінального провадження не вирішується питання доведеності вини підозрюваного у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, правильності остаточної правової кваліфікації його дій чи достатності доказів для постановлення обвинувального вироку, оскільки предметом судового контролю є наявність обґрунтованої підозри та перевірка існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Наведені стороною обвинувачення дані на даному етапі досудового розслідування є достатніми для висновку про те, що підозра не є абстрактною чи формальною, а ґрунтується на конкретних відомостях про обставини події, спосіб її вчинення, роль підозрюваного, характер насильницьких дій, спрямованих проти потерпілого, а також на даних, що безпосередньо вказують на причетність ОСОБА_6 до інкримінованого діяння. Сам по собі характер підозрюваного злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких, його спосіб вчинення, попередня змова групи осіб, використання предмета, зовні схожого на пістолет, та фактичне застосування насильства до потерпілого свідчать про підвищений ступінь суспільної небезпечності інкримінованого діяння.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, підтверджується даними прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, у якій викладено обставини нападу та перелік майна, яким заволоділи нападники; даними огляду місця події, якими зафіксовано місце вчинення кримінального правопорушення та обстановку після нападу; даними допиту потерпілого ОСОБА_10 , який повідомив про обставини нападу, кількість нападників, характер погроз, застосоване до нього насильство, перелік викраденого майна та зовнішні ознаки осіб, які вчинили напад; даними пред`явлення особи для впізнання за участю потерпілого, за результатами якого останній упізнав ОСОБА_6 як одного з нападників; даними допитів свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , яким відомі обставини, що мають значення для кримінального провадження; даними проведеного обшуку, під час якого виявлено та вилучено речі і предмети, що мають значення для досудового розслідування; даними затримання ОСОБА_9 і ОСОБА_6 як осіб, підозрюваних у вчиненні цього кримінального правопорушення; даними допиту законного представника ОСОБА_5 ; а також іншими даними матеріалів кримінального провадження у їх сукупності.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя також враховує вимоги ст. 492 КПК України, відповідно до яких до неповнолітнього підозрюваного тримання під вартою може бути застосовано лише у разі, якщо він підозрюється у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину та якщо прокурором доведено, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, передбаченим кримінальним процесуальним законом. У даному випадку інкриміноване ОСОБА_6 кримінальне правопорушення за ч. 4 ст. 187 КК України є особливо тяжким злочином, а наведені у клопотанні обставини в сукупності свідчать про реальність відповідних ризиків та недостатність більш м`яких заходів.

Оцінюючи ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя виходить з того, що він є реальним і підтверджується не лише тяжкістю можливого покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим, а й сукупністю конкретних даних про особу підозрюваного та обставини вчинення кримінального правопорушення. ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого корисливого насильницького злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк. Усвідомлення неповнолітнім підозрюваним тяжкості інкримінованого діяння, обсягу викривальних даних та реальної перспективи суворого кримінального покарання об`єктивно підвищує ймовірність його намірів ухилятися від органу досудового розслідування та суду. Додатково цей ризик підсилюється даними про те, що відносно ОСОБА_6 ще 20.02.2026 до Святошинського районного суду м. Києва був скерований обвинувальний акт за ч. 2 ст. 289 КК України, тобто на момент розгляду питання про запобіжний захід підозрюваний уже перебував у сфері кримінального переслідування, що не стало для нього стримуючим фактором. Така процесуальна поведінка, у поєднанні з новою підозрою у вчиненні особливо тяжкого злочину, свідчить про істотне зниження стримуючого впливу попередніх кримінально-процесуальних заходів та про реальну можливість того, що підозрюваний, залишаючись на волі, намагатиметься уникнути кримінальної відповідальності шляхом зміни місця перебування, невиконання процесуальних обов`язків та неявки за викликами слідчого, прокурора чи суду.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконного впливу на потерпілого та свідків, також є доведеним наявними на цій стадії даними. Із матеріалів вбачається, що у кримінальному провадженні вже наявні дані допиту потерпілого, дані впізнання, а також дані допитів низки свідків, однак на цій стадії досудового розслідування процес формування доказової бази ще не є завершеним, а тому показання таких осіб мають суттєве значення для встановлення усіх обставин події, ролей співучасників, механізму нападу та подальшого розпорядження викраденим майном. Враховуючи насильницький характер інкримінованого діяння, спосіб його вчинення, попередню змову з іншим учасником, а також характер погрози, яка вже була використана під час нападу як інструмент підкорення волі потерпілого, є обґрунтовані підстави вважати, що, перебуваючи на волі, підозрюваний може вчиняти дії, спрямовані на схилення потерпілого чи свідків до зміни показань, відмови від них або викривлення фактичних обставин. Окремо слід урахувати й те, що, за даними клопотання, особа одного з основних свідків на даний час ще не встановлена, а отже, не завершено увесь комплекс слідчих дій, спрямованих на повне з`ясування обставин кримінального правопорушення. За таких умов навіть потенційна можливість безконтрольного спілкування підозрюваного з колом осіб, які можуть бути обізнаними щодо події, створює реальну загрозу належному здійсненню досудового розслідування.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, також є реальним та підтверджується конкретними даними про особу підозрюваного і його попередню процесуальну поведінку. Так, із наведених стороною обвинувачення відомостей убачається, що 20.02.2026 до Святошинського районного суду м. Києва вже скеровано обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289 КК України. Крім того, до нього вже було застосовано запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту, проте, як зазначено у клопотанні, саме під час дії цього запобіжного заходу він, за версією сторони обвинувачення, вчинив новий умисний особливо тяжкий злочин. Ця обставина має принципове значення для оцінки реальності ризику, оскільки вона свідчить не про гіпотетичну, а про підтверджену поведінкою підозрюваного неспроможність дотримуватися вже покладених на нього процесуальних обов`язків та про відсутність належного превентивного впливу менш суворого запобіжного заходу. З огляду на це, висновок про існування високої ймовірності вчинення нових кримінальних правопорушень у разі перебування підозрюваного на волі є обґрунтованим.

При цьому слідчий суддя враховує й обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме вагомість наявних даних про причетність підозрюваного до інкримінованого діяння, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим, вік підозрюваного, дані про його особу, стан здоров`я, сімейні та соціальні зв`язки, а також репутацію і попередню процесуальну поведінку. Сам по собі неповнолітній вік особи не виключає можливості застосування тримання під вартою, якщо встановлено, що інші заходи не здатні належним чином нейтралізувати передбачені законом ризики. У даному випадку, навпаки, саме сукупність наведених обставин свідчить про те, що залишення ОСОБА_6 поза умовами ізоляції не забезпечить досягнення мети запобіжного заходу.

Слідчий суддя доходить висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатний забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного. Особисте зобов`язання та особиста порука за наведених обставин є очевидно недостатніми, оскільки такі заходи ґрунтуються переважно на добровільному виконанні покладених обов`язків та на самоконтролі особи, тоді як наявні дані вже свідчать про зворотне: попередній запобіжний захід не запобіг, за даними сторони обвинувачення, вчиненню нового особливо тяжкого насильницького злочину. Домашній арешт, у тому числі цілодобовий або нічний, також не може бути визнаний достатнім, оскільки такий захід уже застосовувався до підозрюваного та не забезпечив належної процесуальної поведінки, а отже його повторне застосування не відповідатиме завданню кримінального провадження і не буде ефективним запобіжником існуючих ризиків. Більше того, перебуваючи за місцем проживання, підозрюваний зберігатиме реальну можливість комунікувати із потерпілим, свідками чи іншими особами, які мають значення для встановлення істини у провадженні, а також вчиняти дії, спрямовані на уникнення відповідальності чи продовження протиправної поведінки. Застосування застави як альтернативи триманню під вартою за наведених фактичних обставин також не може бути визнано достатнім запобіжником, оскільки сама по собі майнова гарантія не усуває ризики незаконного впливу на учасників провадження, не нейтралізує ризик повторного вчинення кримінального правопорушення та не нівелює обставину того, що попередній більш м`який запобіжний захід уже виявився неефективним.

За змістом ч. 3 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, крім випадків, визначених ч. 4 цієї статті. Водночас відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування. Інкриміноване ОСОБА_6 кримінальне правопорушення за своїм змістом і способом вчинення, як це випливає з наведених даних, пов`язане як із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, так і з фактичним застосуванням фізичного насильства щодо нього.

За таких обставин слідчий суддя приходить до висновку, що у даному кримінальному провадженні відсутні підстави для визначення розміру застави, оскільки характер інкримінованого діяння, конкретний спосіб його вчинення, наявність реальних ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також встановлена неефективність більш м`якого запобіжного заходу виключають можливість досягнення мети запобіжного заходу шляхом застосування застави.

З огляду на викладене, слідчий суддя доходить висновку, що на цей час наявна обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, а встановлені ризики є реальними, конкретними та такими, що не можуть бути усунуті шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, у зв`язку з чим саме тримання під вартою є необхідним, співмірним та єдиним запобіжним заходом, здатним забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, дієвість досудового розслідування та досягнення завдань кримінального провадження.

Виходячи із зазначеного, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» без визначення розміру застави строком на 60 діб.

Строк дії ухвали до 30 квітня 2026 року включно.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Виконання ухвали доручити Солом`янському УП ГУНП у м. Києві.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти діб з моменту оголошення.

Повний текст ухвали оголошується 09 березня 2026 р.

Слідчий суддя ОСОБА_1