У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника заявниці ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вітовського районного суду Миколаївської області від 28 січня 2026 року про відмову в задоволенні скарги представника ОСОБА_6 на постанову дізнавача сектору дізнання відділення поліції № 4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області від 27 грудня 2025 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР № 0000083.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

представник заявниці ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Вітовського районного суду Миколаївської області від 28 січня 2026 року відмовлено в задоволенні скарги представника ОСОБА_6 на постанову дізнавача сектору дізнання відділення поліції № 4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області від 27 грудня 2025 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР № 0000083.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі представник просить поновити строк на оскарження ухвали слідчого судді, скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою скасувати постанову дізнавача сектору дізнання відділення поліції № 4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області від 27 грудня 2025 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР № 0000083.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

На обґрунтування поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження представник ОСОБА_6 вказує на те, що розгляд скарги відбувся 28.01.2026 р., проте повний текст ухвали отримано ним лише 06.02.2026 р., до цього ухвали не була оприлюднена, ані в системі «Електронний суд», ані в ЄДРСР, тому вважає, що строк на апеляційне оскарження не пропущений.

Представник зазначає, що в ході досудового розслідування дізнавачем допитано як свідків лише 2 осіб, один з яких на переконання ОСОБА_5 , і підробив підпис, і за цих обставин дізнавач дійшла висновку про можливість закриття кримінального провадження.

Апелянт зауважує, що дізнавач не надав оцінки показанням потерпілої стосовно підробки її підпису, хоча з показань свідка ОСОБА_8 вбачається, що документ вже з підписом потерпілої йому приніс ОСОБА_9 , та він не знає хто цей підпис ставив на документі. Для повного всебічного розслідування справи дізнавач повинна була призначити і провести почеркознавчу експертизу, чого умисно не зробила, хоча він заявляв клопотання про її проведення. Дізнавач повідомила, що лише після допитів і отримання оригіналу документів вона запросить потерпілу для надання зразків підпису.

Представник звертає увагу на те, що позиція судді зводиться до того що дізнавач дійсно помилково визначила кваліфікацію подій за ст. 358 КК України, однак підстав для перекваліфікації на ст. 190 КК не має. В даному випадку слідчий суддя не відобразила вимоги ст. 15 КК України, і подій повинні були бути кваліфіковані за ст. 15 ч. 3 ст. 190 КК України, оскільки мета особи була заволодіти коштами шляхом обману, проте гроші не отримані. На переконання апелянта слідчий суддя фактично легалізувала право підробляти підписи в боргових розписках і подальшому породжувати судові справи про стягнення 20 000 доларів США з безробітної пенсіонерки.

Апелянт вважає безпідставними висновки щодо відсутності підстав для проведення експертизи, оскільки злочин не доведено до кінця, лише через те що ОСОБА_5 дізналась про поданий до суду позов ОСОБА_8 до ОСОБА_9 та ОСОБА_5 про стягнення боргу, і намагається не допустити закінчення злочинного наміру.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

До Вітовського районного суду Миколаївської області надійшла скарга представника заявниці ОСОБА_5 ОСОБА_6 на постанову дізнавача сектору дізнання відділення поліції № 4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області від 27.12.2025 р. про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР № 0000083. Скарга обґрунтована, тим, що в ході досудового розслідування дізнавачем не вчинено всіх необхідних слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні, зокрема, не вирішено поданих ОСОБА_5 клопотань, не вирішено питання щодо призначення та проведення почеркознавчої експертизи та перекваліфікації кримінального правопорушення.

Слідчим суддею встановлено, що дізнавачем в ході досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000083, за ч. 1 ст. 358 КК України, за фактом можливого підроблення підпису ОСОБА_5 у борговому документі, на підставі якого в неї виникли зобов`язання фінансового характеру перед третіми особами не встановлено наявності у діях третіх осіб складу кримінального правопорушення, пов`язаного з підробленням документів, печаток, штампів та бланків, збуту чи використання підроблених документів, печаток, штампів. Також дізнавачем встановлено відсутність підстав для перекваліфікації кримінального правопорушення з огляду на цивільно-правову природу правовідносин.

Слідчий суддя врахував, що в провадженні Вітовського районного суду Миколаївської області перебуває цивільна справа № 477/1841/25 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9 та ОСОБА_5 про стягнення боргу, де одним із засобів доказування є боргова розписка на якій наявний її підпис та, на підставі якої, в неї виникли зобов`язання фінансового характеру перед третіми особами. В межах розгляду вказаної справи ОСОБА_5 не позбавлена можливості подавати свої заперечення щодо позовних вимог та надавати відповідні докази на підтвердження відсутності у неї таких зобов`язань.

Стосовно питання призначення почеркознавчої експертизи то слідчий суддя зазначив, що в даному випадку, наявність підпису від імені ОСОБА_5 на борговому документі не призвело до заволодіння її майном чи придбання права на її майно, тому відсутні підстави стверджувати що має місце кримінальне правопорушення.

Слідчий суддя дійшов висновку, що в межах кримінального провадження дізнавач дійшов обґрунтованого висновку про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, а також відсутність підстав для перекваліфікації кримінального правопорушення, оскільки наявні правовідносини між сторонами мають приватний майновий характер, для вирішення якого передбачено інший порядок.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, матеріали надані судом та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Апеляційний суд не вбачає підстав для вирішення питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, оскільки відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення.

У даному випадку ухвалу слідчим суддею постановлено 17.10.2025 р., тоді як і захисник, і заявниця подали апеляційні скарги 22.10.2025 р., тобто в межах установленого п`ятиденного строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді.

За таких обставин, підстав для поновлення апелянтам строку, який не пропущений не має.

У ч. 2 ст. 9 КПК України передбачено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених рішень.

Крім того, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ч. 1 ст. 94 КПК України).

Доказуванню у кримінальному провадженні згідно ч. 1 ст. 91 КПК України підлягають, зокрема, подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Процесуальними джерелами доказів відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України є показання, речові докази, документи та висновки експертів.

В ст. 284 КПК України, визначені підстави та порядок закриття кримінального провадження, а також оскарження такого рішення.

Зокрема, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження у їх сукупності.

Як вбачається з аналізу норм кримінального процесуального закону, під час досудового розслідування обов`язково повинні бути дотриманні принципи повноти та об`єктивності, що є оціночними поняттями. Надаючи складові оцінки доказів у провадженні, законодавець, між тим, залишає за слідчим (прокурором або суддею) можливість прийняття (або неприйняття) рішення про наявність підстав для закриття кримінального провадження.

Положеннями ч. 1 ст. 2 КК України передбачено, що підставою для настання кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Складом кримінального правопорушення визнається сукупність закріплених у законі України про кримінальну відповідальність ознак, за наявності яких, реально вчинене суспільно небезпечне діяння визнається кримінальним правопорушенням.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження № 0000083 встановлено, що на виконання ухвали слідчого судді Вітовського районного суду Миколаївської області від 03.10.2025 р. до ЄРДР за заявою ОСОБА_5 від 20.09.2025 р. 10.10.2025 р. внесено відомості щодо можливого підроблення її підпису у розписці від 03.05.2021 р. за правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 358 КК України. У заяві йшлося про те, що заявниця пов`язує наявність спірної розписки з виникненням фінансових зобов`язань та подальшим зверненням до суду з вимогою про стягнення боргу.

Під час досудового розслідування дізнавачем з`ясовано зміст заявлених обставин і їх зв`язок із судовим спором, оскільки ОСОБА_5 повідомляла, що про існування розписки дізналася після отримання 18.09.2025 р. повідомлення суду про відкриття провадження за позовом ОСОБА_8 про стягнення боргу у сумі 40 000 доларів США. ОСОБА_5 допитано як потерпілу, вона виклала ознаки, за якими, на її переконання, підпис у розписці виконаний не нею, та зазначила, що під час складення/підписання розписки вона не була присутня і документ бачить уперше.

Як свідків допитано ОСОБА_9 та ОСОБА_8 ОСОБА_9 повідомив обставини отримання позики у ОСОБА_8 на придбання транспортного засобу для сина, зазначив, що розписку він привіз додому, де ОСОБА_5 , за його твердженням, підписала її особисто, після чого документ було повернуто позикодавцю, а кошти отримано готівкою, надалі за ці кошти придбано автомобіль і згодом передано сину. ОСОБА_8 підтвердив факт передачі грошових коштів ОСОБА_9 , обставини складання розписки та її повернення з підписами, а також повідомив про звернення до суду у зв`язку з неповерненням боргу та спливом строку позовної давності.

Крім того, дізнавачем проведено додатковий допит потерпілої з метою уточнення способу й обставин можливого вчинення кримінального правопорушення, однак отримати відомості, які б дозволяли встановити конкретну особу, що виконала підпис, спосіб можливого підроблення та інші об`єктивні дані, не вдалося.

За результатами перевірки зібраних пояснень і документів дізнавач дійшла висновку, що боргова розписка, складена між фізичними особами у межах приватноправових відносин позики, не є офіційним документом у розумінні ст. 358 КК України, у зв`язку з чим відсутні обов`язкові ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України. Водночас спір щодо дійсності підпису та наслідків розписки пов`язаний із цивільним провадженням про стягнення боргу та підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, у тому числі шляхом заявлення відповідних клопотань про дослідження доказів і проведення експертизи.

Посилання апелянта на необхідність призначення почеркознавчої експертизи саме в межах цього кримінального провадження не спростовують висновків слідчого судді. Проведення такої експертизи можливе за наявності оригіналу документа та достатніх зразків підпису, а в даній ситуації боргова розписка використовується як доказ у цивільній справі № 477/1841/25, що об`єктивно пов`язує перевірку її справжності з предметом доказування у цивільному судочинстві. Сама по собі незгода заявниці з підписом на документі та посилання на те, що свідок бачив документ уже з підписом, не встановлюють ані особу, яка виконала цей підпис, ані спосіб і обставини можливого підроблення, а отже не усувають невизначеності щодо події та суб`єкта кримінального правопорушення. За таких обставин вимога про призначення експертизи не є підставою для висновку про незаконність постанови про закриття кримінального провадження.

Не дають підстав для скасування ухвали слідчого судді й доводи представника про необхідність перекваліфікації кримінального правопорушення на ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 190 КК України, оскільки кваліфікація за ознаками шахрайства (у тому числі замаху) потребує встановлення прямого умислу на заволодіння чужим майном шляхом обману, спрямованості дій саме на незаконне отримання грошових коштів та причинно-наслідкового зв`язку між обманом і майновим результатом. Наявність цивільного спору про борг та подання позову про його стягнення, за відсутності об`єктивних даних про злочинний спосіб формування документа і про конкретну особу, яка діяла з метою заволодіння коштами, сама по собі не свідчить про наявність складу злочину. Питання достовірності боргової розписки та існування зобов`язання підлягають перевірці в межах цивільної справи, де сторони не позбавлені можливості заявляти заперечення, подавати докази та клопотати про проведення експертизи.

Твердження апелянта про те, що слідчий суддя легалізував підроблення підписів у боргових документах, має оціночний характер і не відповідає предмету судового контролю у порядку ст. ст. 303-307 КПК України. Перевірка зводиться до встановлення, чи відповідає постанова про закриття кримінального провадження вимогам закону та матеріалам провадження, а не до вирішення по суті цивільного спору про борг або наперед визначення достовірності конкретного документа.

Отже, доводи представника про те, що органом досудового розслідування не здійснено жодних дій та розслідування мало формальний характер, спростовуються відомостями, викладеними у постанові: відомості внесено до ЄРДР на виконання ухвали слідчого судді; допитано потерпілу та двох свідків; уточнено заявлені обставини й надано їм правову оцінку. Незгода заявниці та її представника з такою оцінкою, так само як і наполягання на проведенні експертизи, не свідчать про незаконність постанови про закриття кримінального провадження за відсутності даних, які підтверджують обов`язкові ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

На переконання апеляційного суду, слідчий суддя, дослідивши матеріали провадження, дійшов обґрунтованого висновку, що дізнавач у межах повноважень перевірила доводи заявниці та, за відсутності даних, які б об`єктивно підтверджували наявність у діях конкретних осіб складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, обґрунтовано прийняла рішення про закриття кримінального провадження. Доводи апеляційної скарги у цій частині зводяться до незгоди з правовою оцінкою органу досудового розслідування та до іншого бачення правової природи спірних відносин, однак не спростовують висновків слідчого судді про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Вітовського районного суду Миколаївської області від 28 січня 2026 року про відмову в задоволенні скарги представника ОСОБА_6 на постанову дізнавача сектору дізнання відділення поліції № 4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області від 27.12.2025 р. про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР № 0000083, залишити без змін, апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3