БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/2157/23
Провадження № 1-кс/497/76/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про розгляд заяви про відвід судді

27.02.2026 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград, заяву захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про відвід судді ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИВ:

23.02.2026 року на розгляд судді Болградського районного суду Одеської області ОСОБА_1 надійшла заява захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_7 від розгляду обвинувального акту відносно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.310 КК України в кримінальному провадженні №0000362 від 20.06.2023 року.

В обґрунтування заявлено відводу захисник стверджував, що ухвалою суду від 30.10.2025 року стороні захисту було відмовлено в задоволенні заяви про відвід прокурора. В мотивувальній частині цієї ухвали суд дав оцінку допустимості доказів, попри те, що сторона захисту вказувала очевидну недопустимість доказів, що викликає сумнів в об`єктивності позиції головуючого по справі.

Вказана заява була призначена до розгляду на 15:30 годину 23.02.2026 року (а.с.5), про що повідомлено сторін (а.с.6).

В судовому засіданні 23.02.2026 року:

- захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_3 заявив клопотання про витребування матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , в рамках якого заявлено відвід головуючому судді ОСОБА_7 ;

- прокурор не заперечував.

Протокольною ухвалою суду клопотання захисника задоволено, витребувано матеріали кримінального провадження №0000362 від 20.06.2023 року відносно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.310 КК України. Відкладено судовий розгляд на 10:00 годину 27.02.2026 року, повідомлено головуючого по справі суддю ОСОБА_7 про розгляд заяви про відвід (а.с.9-12).

26.02.2026 року судді ОСОБА_1 передано кримінальне провадження для дослідження в судовому засіданні в частині доводів заяви про відвід головуючому судді ОСОБА_7 (а.с.13).

В судовому засіданні 27.02.2026 року:

- обвинувачений ОСОБА_5 не прибув;

- захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_3 підтримав свою заяву про відвід, наполягав на її задоволенні. Пояснив, що під час дослідження письмових доказів в кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 прокурора надав докази, які є очевидно не допустимими, оскільки порушено ч.3 ст.233 КПК України, в зв?язку з чим, двічі було подано заяву про відвід прокурору, в задоволенні якої судом відмовлено. Дана заява про відвід судді подається не через прийняте судом рішення, а в зв`язку з висловленою думкою суддею в самому тексті рішення. Суддя фактично передчасно висловив свою думку, визнавши відсутність порушень вимог КПК України, надавши оцінку діям прокурора та доказам, які надані прокурором і дослідження яких було розпочато судом, хоча ці докази мали бути знищені ще на стадії досудового розслідування в силу вимог ч.3 ст.233 КПК України. Такі дії, на думку захисника демонструють упередженість судді в цьому кримінальному провадженні, а тому підлягає відводу;

- прокурор заперечував доводи сторони захисту. Вважав, що посилання захисника та той абзац рішення, який був ним зачитаний, не міститься оцінки доказів дослідженим доказам, які фактично ще не досліджувалися в зв`язку з заявленим прокурору відводом. Рішення по цьому доказу після його дослідження, буде прийнято судом в нарадчій кімнаті за результатами розглянутого кримінального провадження.

Прокурор процитував положення ст.233, 234, 255 КПК України та вважав, що докази, які подані суду для дослідження мають безпосереднє значення для судового розгляду з метою доведення пред`явленого обвинувачення. В підготовчому засіданні було заявлено заперечення на ухвалу слідчого судді про відмову в наданні дозволу на обшук (легалізацію обшуку). Не можливо дослідити заперечення без дослідження цих доказів та визнання цих доказів допустимими буде вирішуватися судом виключно в нарадчій кімнаті.

Щодо наявності в діях прокурора кримінального правопорушення, стороною захисту заявлено давно, та не позбавлені самостійно звернутися з заявою до правоохоронних органів.

В задоволення заяви сторони захисту про відвід судді просив відмовити.

Розглянувши подану заяву, заслухавши пояснення присутніх сторін кримінального провадження, суд вважає, що заява захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_3 про відвід головуючого судді ОСОБА_7 підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судова влада в Україні відповідно до конституційних засад поділу влади здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними згідно із законом.

Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини 1 статті 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Частиною 2 статті 80 КПК України закріплено право осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, заявляти відвід судді з підстав, передбачених статтею 75 КПК України.

Вичерпний перелік підстав, за наявності яких суддя безумовно підлягає відводу, визначений положеннями статті 75 КПК України.

Завданням кримінального судочинства є захист прав особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини (ст.2 КПК України).

Статтею 6 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначено, що здійснюючи правосуддя суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою впливу на безсторонність суду забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Стандарт безсторонності ґрунтується насамперед на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість» («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості доцільно керуватися джерелами міжнародного права, зокрема, принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Так, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (рішення у справі «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 і 30, Series A, no. 255, і рішення «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000XII).

Таким чином, у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої?Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР?(далі - Конвенція), зазначено, що кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого кримінального обвинувачення має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

В?рішенні ЄСПЛ «Мироненко і Мартенко проти України», зокрема у?п. 66, зазначено, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ наявність безсторонності має визначатися, для цілей?п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах «Фей проти Австрії» та «Веттштайн проти Швейцарії»). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»).

Судом встановлено, що на розгляді судді Болградського районного суду Одеської області ОСОБА_7 перебуває кримінальне провадженні №0000362 від 20.06.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.310 КК України.

29.05.2025 року ОСОБА_5 подано заяву, якою просив:

- постановити ухвалу, якою здійснити повідомлення підрозділу ДБР про обставини, які були виявлені під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , а саме про порушення прокурором Болградської окружної прокуратури ОСОБА_8 закону, які на його думку складають склад кримінального правопорушення;

-відвести прокурора Болградської окружної прокуратури ОСОБА_8 від кримінального провадження №0000362 від 20.06.2023 року, яке розглядається Болградським районним судом, суддя ОСОБА_7 , справа 497/2157/23 відносно ОСОБА_5 за ч.2 ст.310 КК України (а.к.п.138-139).

Ухвалою суду від 29.05.2025 року в задоволенні заяви обвинуваченого ОСОБА_5 про повідомлення про вчинення кримінального провадження та відвід прокурору по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.310 КК України відмовлено (а.к.п.142-143).

30.10.2025 року обвинуваченим ОСОБА_5 вдруге подано заяву, другим пунктом прохальної частини якої заявник просив відвести прокурора Болградської окружної прокуратури ОСОБА_8 від кримінального провадження №0000362 від 20.06.2023 року, яке розглядається Болградським районним судом, суддя ОСОБА_7 , справа 497/2157/23 відносно ОСОБА_5 за ч.2 ст.310 КК України. В обґрунтування заяви захисник посилався на невиконання прокурором вимог ч.3 ст.233 КПК України в частині, що стосується не знищення прокурором інформації в порядку передбаченому ст.255 КПК України, в зв`язку з відмовою слідчим суддею в задоволені клопотання про обшук, оскільки встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими (а.к.п157-158).

Ухвалою від 30.10.2025 року у задоволенні заяви обвинуваченого ОСОБА_5 про повідомлення про вчинення кримінального провадження та відвід прокурору по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.310 КК України відмовлено (а.к.п.181-182).

Відмовляючи в задоволенні заяви сторони захисту у повному обсязі, суд мотивувальній частині даної ухвали зазначив, що « З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що надання прокурором в судовому засіданні інформації, отриманої в результаті проведення обшуку, який не визнаний судом правомірним, разом із поданням в підготовчому судовому засіданні заперечення на увалу суду про відмову у визнанні обшуку правомірним, не порушує вимоги КПК України, оскільки така інформація не використовується для цілей, не пов`язаних з цим кримінальним провадженням», таким чином суд надав оцінку свого роду діям прокурора, пов`язаних зі збиранням доказів на стадії досудового розслідування, що в цілому впливає на процес доказування в даному кримінальному провадженні.

Згідно до пунктів 3, 4 ч.1 ст.75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні, якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження, а також за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

При вирішенні цієї заяви, суд керується положеннями кримінального процесуального законодавства України, а також ураховує практику Європейського суду з прав людини.

Водночас, існування інституту відводу у кримінальному судочинстві України є гарантією справедливого, неупередженого та об`єктивного правосуддя. Він складається із комплексу охоронних заходів, пов`язаних з усуненням зацікавлених осіб від досудового розслідування та судового розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка закріплює право на справедливий суд, кожна людина має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Важливою процесуальною гарантією реалізації права кожної людини на справедливий розгляд незалежним і безстороннім судом у кримінальному провадженні України є інститут відводів (самовідводів) професійних суддів.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді, що узгоджується із висновками, викладеними в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2018 року у справі N 9901/22/17.

При об`єктивному підході до встановлення наявності/відсутності упередженості суді повинно бути визначено чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність, зважаючи на безпосередню поведінку судді.

Разом з тим, надаючи оцінку об`єктивності судді під час вчинення ним процесуальних дій, необхідно виходити з таких критеріїв: чи вільний суддя під час виконання ним своїх обов`язків від будь-яких заходів впливу; чи сприяє його поведінка у судовому процесі та за стінами суду підтримці та зростанню довіри суспільства, представників юридичної професії та сторін у справі; чи вчинялись суддею дії, які можуть стати приводом для позбавлення його права брати участь у судовому засіданні та приймати рішення у справах.

Наявність безсторонності для цілей, передбачених пунктом 1 статті 6 Конвенції, визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаушильд проти Данії" від 24.05.89).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 09.11.2006 у справі "Білуха проти України" зазначено, що "у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду". Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що "особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного". Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але "вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими".

За змістом статті 6 Конвенції суд у межах своїх повноважень має бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ветштайн проти Швейцарії" від 21.12.2000).

Суд також враховує позицію, висловлену Європейським Судом з прав людини у рішенні від 15.07.2020 у справі N 16695/04 "Газета Україна-Центр проти України". У розрізі розгляду вказаної справи Європейський Суд вказав, що суб`єктивний критерій, то презумпція особистої неупередженості судді, який діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного. При цьому важливим залишається також об`єктивний критерій окремо від поведінки суддів та наявність обставин існування переконливих фактів, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Згідно зі статтею 15 Правил суддівської етики, затверджених 22.02.2013 року XI (черговим) З`їздом суддів України, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Ураховуючи, що в сторони захисту склалась думка про упередженість судді, та може у подальшому ускладнити розгляд справи та викликати сумнів в об`єктивності прийнятого кінцевого рішення в даному кримінальному провадженні, що є порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та безумовно підриває довіру, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві, враховуючи практику ЄСПЛ, задля усунення будь-яких сумнівів в неупередженості складу суду, яким розглядається кримінальне провадження, приймаючи до уваги твердження захисника, що у нього є сумніви у неупередженості судді, сукупність обставин, наведених ним в заяві про відвід, що свідчать про його глибоке переконання щодо упередженості судді та незмінність позиції, суд приходить до висновку, що з метою забезпечення достатніх гарантій для того, щоб виключити сумніви за суб`єктивним критерієм з боку стороннього спостерігача у безсторонності і неупередженості судді, приймаючи до уваги положення ст. 3 Європейського статуту судді, яка передбачає, що суддя не тільки повинен бути неупередженим, але й має сприйматися будь-ким як неупереджений, заяву про відвід судді Болградського районного суду Одеської області ОСОБА_7 від участі в розгляді кримінального провадження №0000362 від 20.06.2023 року слід задовольнити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 75, 77, 80-82, 309 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Заяву захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_7 від розгляду обвинувального акту відносно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.310 КК України в кримінальному провадженні №0000362 від 20.06.2023 року.

Кримінальне провадження №0000362 від 20.06.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.310 КК України, ЄУ №497/2157/23, провадження № 1-кп/497/19/26 передати до канцелярії суду для здійснення відповідного авторозподілу іншому судді в порядку встановленому ?КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду складено і проголошено о 16:00 годині 03.03.2026 року.

Суддя: ? ? ? ? ______________ ОСОБА_1