ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/9971/23 Номер провадження 11-кп/814/913/26Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0002714, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука від 23 вересня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук, громадянина України, освіта середня спеціальна, не працюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 09.09.2016 Автозаводським районним судом м. Кременчука за ч. 3 ст. 185, , ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі. Звільнений 28.08.2020 по відбуттю строку покарання;

- 27.01.2022 Автозаводським районним судом м. Кременчука за ч. 2 ст. 185, ст.ст. 75, 76 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік, визнано винуватим та засуджено:

- за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 встановлено рахувати з 23 вересня 2025 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 22.10.2024 (момент затримання) до 22.09.2025 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На підставі ч. 1, ч. 7 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк перебування його під цілодобовим домашнім арештом, в період з 30.11.2023 до 29.04.2024 включно, із розрахунку, що три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 38244 (тридцять вісім тисяч двісті сорок чотири) грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 35000 (тридцять п`ять тисяч) грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Скасовано накладений арешт на майно, вирішено порядок стягнення судових витрат та долю речових доказів.

Згідно з вироком суду, 05.11.2023 в нічний час ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на законних підставах у ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , побачив ключі від автомобіля марки «DAEWOO SENS» д.н.з. НОМЕР_1 синього кольору, які належать ОСОБА_9 . Після цього, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом DAEWOO SENS» д.н.з. НОМЕР_1 синього кольору, який належить на праві власності ОСОБА_9 . Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 діючи умисно, повторно, з протиправним умислом, спрямованим на незаконне заволодіння транспортним засобом, розуміючи, що він не мав ані дійсного, ані уявного права на користування транспортним засобом «DAEWOO SENS» д.н.з. НОМЕР_1 синього кольору, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, скориставшись тим, що його дії непомітні, підійшов до вказаного транспортного засобу, який знаходився біля будинку №32 по вул. Володимира Великого у м. Кременчуці, з допомогою ключів відкрив двері та завів двигун вищевказаного автомобіля, після чого поїхав з місця вчинення злочину на вказаному автомобілі, незаконно заволодівши даним транспортним засобом, вартість якого згідно висновку автотоварознавчої експертизи №СЕ-19/117-23/17508-АВ від 14.11.2023 становить 89210 гривні. В подальшому, ОСОБА_7 , розпорядився вказаним автомобілем на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріального збитку на суму 89210 грн.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду змінити та призначити покарання із застосуванням ст.ст. 69 та 75 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що місцевий суд не врахував як обставину, що пом`якшує покарання те, що він не переховувався та сприяв розкриттю злочину.

Вказує, що визнав свою вину частково, тому що в нього не було умислу на вчинення злочину, а речі потерпілого він взяв випадково, коли забирав особисті речі з багажника.

Також при призначенні покарання просить врахувати його стан здоров`я.

Позиції учасників судового провадження.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити. Прокурор ОСОБА_6 та потерпілий ОСОБА_9 заперечили проти доводів апеляційної скарги, просили вирок суду залишити без змін.

Мотиви суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 у повній мірі дотримався вказаних вимог Кримінально-процесуального законодавства.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно - є правильним, оскільки ґрунтується на зібраних під час досудового розслідування та перевірених у суді належних та допустимих доказах, аналіз та оцінка яких наведений у вироку, як того вимагає ст. 370 КПК України.

Фактично ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі не заперечує встановлені судом обставини, не наводить свої доводи на спростування висновків суду з посиланням на досліджені судом докази, хоча і заперечує висновки суду про встановлення в його діях умислу на вчинення злочину.

Суд у вироку належним чином обґрунтував доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину, дослідив показання потерпілого і свідків. Всі вони не підтвердили версію ОСОБА_7 , про те, що ОСОБА_10 дав йому ключі від автомобіля , належного ОСОБА_9 з проханням відвезти речі.

Суд проаналізував письмові докази, протоколи оглядів, пред`явлення особи для впізнання, висновок експерта про ринкову вартість автомобіля та вказав, що докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, є такими, що доповнюють одне одного, є належними допустимими та достатніми, оскільки, у відповідності до ст.ст. 84-86 КПК України прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженню, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також є такими, що отримані у порядку, встановленому Конституцією та КПК України.

Посилання ОСОБА_7 на відсутність у нього корисливого мотиву заволодіння транспортним засобом і, як наслідок, відсутність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 289 КК України, суд вважав неспроможними з огляду на наступне.

Згідно з приміткою до ст. 289 КК України незаконне заволодіння транспортним засобом є вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу власника чи користування всупереч їх волі, а тому наявність чи відсутність корисливого мотиву не може впливати на кваліфікацію дій особи за вказаною статтею кримінального закону.

Крім цього, таке заволодіння може бути вчинене таємно або відкрито, шляхом обману чи зловживання довірою, із застосуванням насильства або погроз. Цей злочин визнається закінченим з моменту, коли транспортний засіб почав рухатись унаслідок запуску двигуна чи буксирування, а якщо заволодіння відбувається під час руху транспортного засобу, - з моменту встановлення контролю над ним. Незаконне заволодіння транспортним засобом означає, що винна особа не має права використовувати транспортний засіб для поїздки на ньому. Суб`єктивна сторона злочину характеризується лише умисною формою вини у вигляді прямого умислу. При незаконному заволодінні транспортним засобом винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння та бажає його вчинити. Мотив і мета цього злочину можуть бути різноманітними і на кваліфікацію не впливають, але підлягають обов`язковому з`ясуванню для визначення способу вчинення злочину та призначення покарання.

Так, допитані у судовому засіданні потерпілий та свідки вказали на обвинуваченого, як на особу, яка керувала автомобілем марки «DAEWOO SENS» д.н.з. НОМЕР_1 синього кольору. Цю обставину не заперечує і сам обвинувачений. Крім того показаннями потерпілого та свідків підтверджується той факт що автомобіль марки «DAEWOO SENS» д.н.з. НОМЕР_1 був протиправно вилучений обвинуваченим всупереч волі його власника.

Такі показання свідків є послідовними та такими, що узгоджуються з іншими дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами.

На думку суду, обвинувачений не визнаючи своєї вини та вказуючи, що не вчиняв злочину, намагається уникнути кримінальної відповідальності за фактично вчинені дії.

За встановленими обставинами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, врахувавши, що жоден доказ не має наперед встановленої сили, суд правильно вважав доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення згідно з критерієм «поза розумним сумнівом».

Колегія суддів повністю з цим погоджується.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 щодо призначення надто суворого покарання, яке не відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення через безпідставне незастосування положень ст.ст. 69, 75 КК України, колегія суддів вважає необгрунтованими виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

За змістом ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо (далі Постанова Пленуму №7).

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення зазначені у Постанові Пленуму №7, врахував обставини вчиненого та особу обвинуваченого, а саме: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який є раніше судимим, за місцем проживання характеризується посередньо, його стан здоров`я та вік.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання судом не встановлено.

Для застосування положень ст. 69 КК України, необхідно встановити декілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, при цьому підлягає врахуванню і особа обвинуваченого. В іншому випадку застосування таких положень неможливе.

Загальною підставою для звільнення від відбування покарання з випробуванням є результат об`єктивної можливості досягнення мети покарання без його реального виконання. Наявність цієї підстави підтверджується сукупністю обставин кримінального провадження, що передусім характеризують вчинений злочин і особу винного.

Ознаками, які характеризують особу винного та впливають на визначення загальної підстави звільнення від відбування покарання з випробуванням, є: вік; соціальний та професійний статус, робота або навчання; сімейний стан, діти; стан здоров`я, зловживання алкогольними напоями; щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, визнання вини; поведінка у побуті і на роботі чи за місцем навчання; відносини винного із потерпілим. також до вказаних обставин провадження, що зумовлюють рішення суду про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, належить: примирення з потерпілим, відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди, тощо.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 раніше судимий за вчинення умисних корисливих тяжких правопорушень, на шлях виправлення не стає. Будучи засудженим за вчинення умисного корисливого злочину у січні 2022 року, вже восени 2023 року повторно вчиняє тяжкий злочин проти власності, збитки не відшкодував, вину не визнав, не розкаявся, з потерпілим не примирився. Колегія суддів не встановила обставин, які б пом`якшували покарання та істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину, як обов`язкову умову для застосування положень ст. 69 КК України.

Враховуючи наявність попередніх судимостей у ОСОБА_7 , не визнання вини, відсутність щирого каяття та не відшкодування шкоди, колегія суддів не вбачає підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з встановленням іспитового строку.

Нових обставин, які б переконали колегію суддів у протилежному висновку ніж той, якого дійшов суд першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 та призначення йому покарання, в ході апеляційного розгляду колегії суддів наведено не було.

З огляду на викладене вище, підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для зміни чи скасування ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_7 , як про це ставиться в апеляційній скарзі обвинуваченого, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука від 23 вересня 2025 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, в той же строк з часу отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4