Номер провадження: 11-кп/813/1961/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні виділені матеріали кримінального провадження №0000149 від 01.02.2023 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 08.04.2026 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполь, Донецької області, громадянина України, з вищою освітою, маючого на утриманні неповнолітню дитину, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.262, ч.1 ст.263 КК України,

встановив:

На розгляді Приморського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження №0000149 від 01.02.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.262, ч.1 ст.263 КК України.

Оскарженою ухвалою суду задоволено клопотання прокурора та в порядку ст.331 КПК України обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком до 06.06.2026 року, з визначенням застави 1500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 4992000 (чотири мільйони дев`ятсот дев`яносто дві тисячі) грн, та покладено обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України у разі внесення застави.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою обрати обвинуваченому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, або зменшити розмір застави до 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник посилається на відсутність ризиків, неврахування судом особи обвинуваченого, даних про майновий стан останнього та визначення непомірного розміру застави.

Відео зв`язок з обвинуваченим з приміщення ДУ «Одеський слідчий ізолятор» не відбувся з технічних причин. Захисник не заперечувала проти розгляду її апеляційної скарги без участі обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст.422-1 КПК України (далі КПК) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

За наведених обставин, враховуючи думку захисника та положення ч.4 ст.405, ч.4 ст.422-1 КПК, апеляційний розгляд проведено за відсутності обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, яка підтримала доводи апеляційної скарги; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша статті 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч.1 ст.331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому Главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Колегія суддів вважає, що розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , місцевий суд дотримався вимог ст.ст. 199, 331 КПК.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, з огляду на те, що раніше існуючі ризики в більшості не знизились і не відпали, оскільки обвинувачений не може не розуміти тяжкість інкримінованих злочинів, в тому числі, передбаченого п.6 ч.2 ст.115 КК України, за який, у разі визнання його винуватим, йому може бути призначене покарання у виді позбавлення волі від десяти до п`ятнадцяти років або довічного позбавлення волі, з конфіскацією майна.

Наведені обставини, на думку апеляційного суду, в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Обставини даного кримінального провадження, характер вчинення інкримінованого обвинуваченому злочину, на думку колегії суддів, дають достатні підстави припускати, що обвинувачений може здійснити спробу переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на потерпілих та свідків в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_8 на свідків у кримінальному провадженні, які ще не були допитані місцевим судом, оскільки покази вказаних осіб мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого судового розгляду. За таких обставин не можна повністю виключати спроби обвинуваченого здійснювати незаконний вплив на вказаних осіб, схиляючи їх до зміни показів, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Незважаючи на те, що з моменту притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності стороною обвинувачення не встановлено фактів тиску на потерпілих та свідків, наведений вище ризик не можна повністю виключати.

З огляду на наведені обставини, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про наявність підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченому тяжкого та особливо тяжких злочинів, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, з великою ймовірністю, не зможе запобігти ризикам в даному кримінальному провадженні, зокрема можливому переховуванню обвинуваченого від суду, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.

Колегія суддів вважає, що тяжкість пред`явленого обвинувачення ОСОБА_8 , а також існування вище вказаних ризиків, виправдовують продовження застосування найсуворішого запобіжного заходу та дають апеляційному суду можливість прийти до висновку про обґрунтованість ухвали суду першої інстанції.

Крім того, колегія суддів вважає, що з урахуванням особи обвинуваченого, конкретних обставин кримінального провадження та пред`явленого обвинувачення у скоєнні тяжкого та особливо тяжких злочинів, визначений місцевим судом розмір застави є достатнім і прийнятним відповідно до ст.182 КПК України, а також із урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Таким чином, доводи захисника щодо непомірного розміру застави колегія суддів визнає неспроможними, з урахуванням кваліфікації злочинів, які інкримінуються ОСОБА_8 та високого рівня існуючих ризиків.

При цьому, оцінюючи доводи сторони захисту щодо непомірності розміру застави, колегія суддів зауважує, що застава може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною та/або юридичною особою (заставодавцем), що передбачено ч.2 ст.182 КПК.

Враховуючи вище зазначене, доводи захисника про можливість застосування обвинуваченому запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, або зменшення розміру застави, колегія суддів на даний час визнає безпідставними.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які унеможливлюють перебування обвинуваченого під вартою. Стороною захисту апеляційному суду не надано документів, які б свідчили про неможливість перебування обвинуваченого під вартою.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання обвинуваченого під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК, а сторона захисту не позбавлена можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо неможливості подальшого утримання обвинуваченого під вартою, або зміни обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 08.04.2026 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0000149 від 01.02.2023 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4