Справа № 308/1292/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 про арешт майна у рамках кримінального провадження №0000360, відомості про яке внесені до єдиного реєстру досудових розслідувань 09.05.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 про арешт майна у рамках кримінального провадження №0000360, відомості про яке внесені до єдиного реєстру досудових розслідувань 09.05.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України.

З внесеного клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що 09.05.2025 до слідчого відділення відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області надійшли матеріали оперативних працівників про те, що в ході проведення оперативно-розшукових заходів в рамках оперативно-розшукової справи №48/55/106-2025 від 11.02.2025 встановлено, що на території Закарпатської області діє група осіб, які з метою матеріального збагачення та подальшого перепродажу, ввозять в Україну через митні пости транспортні засоби на іноземній реєстрації під виглядом гуманітарної допомоги, які в подальшому реалізовують з метою власного збагачення.

Відомості про вищевказану подію внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000360 від 09.05.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України.

У ході проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні було отримано відомості стосовно особи, причетної до функціонування протиправного механізму ввезення на митну територію України через пункти пропуску Закарпатської митниці, безкоштовно отриманої гуманітарної допомоги транспортних засобів, без сплати ввізного мита, для подальшої їх реалізації з метою отримання прибутку, а саме ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , зареєстрованого в установленому законом порядку як суб`єкта підприємницької діяльності, має у власності СТО та розборку ТЗ, яка знаходиться в Закарпатській області, Мукачівському район, с. Зняцево, дорога загального значення М06, з метою отримання прибутку від реалізації незаконно ввезених транспортних засобів під виглядом гуманітарної допомоги, який здійснює реалізацію як цілих ТЗ, так і їх окремих запчастин на різних платформах мережі Інтернет та соцмедійному застосунку «TikTok» під назвою сторінки «zakavtorozbor Закарпаття авторозбор» «https://www.tiktok.eom/@zak_avtorozbor», на якій вказані мобільні номери НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , якими користується ОСОБА_5 . У вказаному застосунку TikTok ОСОБА_4 знімає на мобільний пристрій короткі розмовні відео, де розповідає про автомобілі та запчастини, які наявні до продажу.

Для підтвердження вказаної інформації, 19.02.2026 в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем фактичного проживання та здійснення господарської діяльності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , що знаходиться на земельних ділянках з кадастровими номерами: :10:002:0124, :10:002:0125 та :10:002:0019, на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатська область (справа №308/1292/26, №1-кс/308/576/26) слідчий слідчого відділення відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області виявив та вилучив:

свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 на транспортний засіб марки «Skoda», моделі «Fabia», він-код: НОМЕР_4 , яке упаковано у паперовий конверт та скріплено підписами понятих та слідчого;

блокнот зеленого кольору з чорновими записами, який упаковано у спецпакет НПУ №NPU5732702;

накопичувач до камер відеоспостереження з серійним номером «WCC4E5JDJZEP», який упаковано у спецпакет НПУ №NPU5732701;

накопичувач до камер відеоспостереження з серійним номером «WCC4M6EATLZR», який упаковано у спецпакет НПУ №NPU5732706;

грошові кошти, а саме: 16 купюр номіналом по 1000 гривень, 48 купюр номіналом по 500 гривень, 4 купюри номіналом по 200 гривень, які упаковано у спецпакет НПУ №NPU5732704;

мобільний телефон марки «Motorola» у прозорому чохлі та у вимкненому стані, який упаковано у спецпакет НПУ №NPU5732705;

мобільний телефон марки «Iphone 12 Pro Max», IMEI 1: НОМЕР_5 , IMEI 2: НОМЕР_6 , який упаковано у спецпакет НПУ №NPU5732703.

19.02.2026 вказані речі на підставі постанови слідчого СВ відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області визнані речовими доказами.

Прокурор вказує, що дане клопотання подається з метою забезпечення збереження речових доказів, що відповідає положенням кримінального процесуального закону (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України).

З огляду на те, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні, а також те, що у разі задоволення даного клопотання може бути виконане завдання арешту, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України, з метою забезпечення збереження речових доказів, прокурор просить накласти арешт на вищевказане тимчасово вилучене майно в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем фактичного проживання та здійснення господарської діяльності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , який проводився на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області (справа №308/1292/26, №1-кс/308/576/26).

Прокурор подав заяву, згідно з якою просить розглянути клопотання про арешт майна без його участі, зазначивши, що подане клопотання підтримує та просить задовольнити.

Представник власника (володільця) майна ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 подав заяву про розгляд клопотання без участі, зазначивши, що під час ухвалення рішення просить врахувати письмові заперечення та копії документів, що спростовують доцільність накладання арешту на майно.

У поданих запереченнях на клопотання про арешт майна адвокат посилається на те, що у відповідності до змісту внесеного клопотання таке внесено у кримінальному провадженні №0000360 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України. У той же час залишається незрозумілим, яке відношення ОСОБА_4 має до гуманітарної допомоги, благодійних пожертв як безоплатної допомоги, оскільки останній здійснював виключно законну підприємницьку діяльність та жодного відношення до гуманітарної допомоги не має та не здійснював ввезення транспортних засобів на територію України, а також не був відповідальним за митне та податкове врегулювання під час імпортних операцій. Враховуючи наведене залишається не зрозумілим, яким критеріям речового доказу відповідає вилучене майно та вчинення якого злочину воно підтверджує. Згідно з фактичними обставинами справи ОСОБА_4 не має жодного відношення до інкримінованих злочинних діянь, йому невідомі обставини, що описаний у фабулі кримінального провадження. ОСОБА_4 не має жодного процесуального статусу, не є підозрюваним чи обвинуваченим, відтак накладення арешту на все вищеперераховане належне йому майно буде грубим порушенням його законного права на мирне володінням своїм майном, що гарантоване як вітчизняним законодавством, так і міжнародним. Слідчий, вилучаючи під час проведення обшуку грошові кошти ОСОБА_4 , визначив необхідність такого вилучення виключно відповідністю грошових коштів ознакам речового доказу у справі. У відповідності до представлених стороною захисту доказів чітко вбачається, що грошові кошти є власними заощадженнями ОСОБА_4 в результаті здійснення підприємницької діяльності, яка відображена в податковому обліку (декларації долучено до поданого заперечення). За таких обставин грошові кошти не відповідають критеріям речового доказу, визначеного ст. 98 КПК України, та не підлягають арешту у даному кримінальному провадженні, оскільки жодним чином не містять на собі будь-яких ознак кримінального правопорушення та не здобуті у результаті вчинення злочину. Адвокат зазнає, що клопотання не містить персоніфіковані підстави, мету та обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і вид майна, що належить арештувати; інформацію щодо власника чи володільця зазначеного майна, місце проживання фізичної особи, якій належить це майно. Крім того, клопотання про арешт майна з метою збереження речових доказів повинне містити не формальне посилання на ст. 98 КПК України, а конкретизацію того, яким саме ознакам речових доказів відповідає вилучене майно. У цьому контексті адвокат вважає, що клопотання в частинах, які стосуються обшуків, за наслідками яких вилучено не одну, а декілька позицій майна (грошові кошти, матеріальні цінності, службову документацію тощо) не містить обґрунтування того, яке саме майно та яким конкретно ознакам речових доказів відповідає, а отже, клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 КПК України. Безпідставною позицією прокурора є і щодо відповідності критеріям речового доказу вилучений накопичувач до камер відеоспостереження, вилучених з місця проживання ОСОБА_4 . Зокрема, ОСОБА_4 є зареєстрованим у встановленому законом порядку приватним підприємцем та здійснює статутну діяльність у відповідності до чинного законодавства, належним чином сплачує податки, про що свідчать додані декларації. Розглядаючи клопотання адвокат просить врахувати, що зазначена у клопотанні мотивація прокурора є формальною, належно необґрунтованою, не відповідає підставам для арешту майна, що передбачені приписами КПК України, та спрямована на порушення конституційних прав та інтересів ОСОБА_4 , який є третьою особою, не відповідає меті здійснення кримінального судочинства та загальним засадам кримінального процесуального законодавства. За таких обставин, внесене органом досудового розслідування клопотання про арешт майна суперечить приписам ст. 94, 132, 173 КПК України щодо правових підстав для арешту, а також принципам розумності та співмірності обмеження права власності.

На підставі наведеного, адвокат просить відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні №0000360 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України, за результатами проведеного обшуку в житловому будинку по АДРЕСА_2 , за місцем реєстрації та фактичного проживання ОСОБА_4 , під час якого вилучено грошові в сумі 40800 грн, блокнот зеленого кольору, два накопичувана до камер відеоспостереження, два мобільних телефони та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Розглянувши клопотання та дослідивши додані до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Як встановлено слідчим суддею, згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером кримінального провадження 0000360 органом досудового розслідування слідчим вiддiленням відділу поліції №1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.05.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України.

Досудове розслідування розпочато фактом того, що 09.05.2025 до СВ ВП №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області надійшли матеріали оперативних працівників про те, що в ході проведення оперативно-розшукових заходів в рамках оперативно-розшукової справи №48/55/106-2025 від 11.02.2025 встановлено, що на території Закарпатської області діє група осіб, які з метою матеріального збагачення та подальшого перепродажу ввозять в Україну через митні пости транспортні засоби на іноземній реєстрації під виглядом гуманітарної допомоги, які в подальшому реалізовують з метою власного збагачення.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.01.2026 (справа №308/1292/26, провадження №1-кс/308/576/26) задоволено клопотання заступника начальника слідчого вiддiлення відділу поліції №1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, капітана поліції ОСОБА_7 , погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_8 , про проведення обшуку в рамках кримінального провадження №0000360, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.05.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України. Постановлено надати стороні кримінального провадження №0000360 слідчим слідчого вiддiлення відділу поліції №1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області дозвіл на проведення обшуку у житлі та іншому володінні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що знаходиться на земельних ділянках з кадастровими номерами: :10:002:0124, :10:002:0125, :10:002:0019, за місцем фактичного проживання та здійснення господарської діяльності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою відшукання та вилучення транспортних засобів з VIN-кодами: НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_4 , НОМЕР_10 , свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів та ключі від вказаних транспортних засобів, мобільних телефонів з картками мобільного зв`язку НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , комп`ютерної техніки, технічних засобів відеоспостереження, на яких зафіксовано продаж транспортних засобів гуманітарного призначення, розрахунок за них, блокноти, записи, грошові кошти, а саме: 51 купюру номіналом по 1000 гривень з наступними серійними номерами: АС6648099, ВУ0462822, ГН5144380, ГК9330007, АЄ5353891, ВУ3995086, ЯБ2332931, ГМ6481798, АА9476363, ЗН8955207, ЕА5089033, ВТ2546889, ГК2895520, ВТ6090474, АЕ2935183, ГР8524941, БЛ6894419, ГП0172453, АР7154055, АР1198290, ГР6346263, АЖ6664175, АП3204649, БК2575980, БК4607106, БК0032875, БК1636627, АВ1236836, АП3596424, ЄР2982747, ГП1892937, ЕБ8235102, БМ9672647, БЛ5599353, ЕА7818033, ЯБ2872681, АН8414743, ЯБ5951504, ГК0167077, АН2849188, АЛ6730374, ГН4724966, ЕБ4786422, БР7019551, АЗ9202505, АГ4484835, ЕП0733858, ЕА8749217, ЗС4591267, АБ5967906, ЕТ7222356; 108 купюр номіналом по 500 гривень з наступними серійними номерами: ГН4914109, АЗ8424322, ЗН9281049, ЄЖ0145408, ВЕ7329610, ЦА8770670, ЕТ7773169, ЕГ0417322, ВУ6028067, ВЕ4226612, ЕН9666710, ВС5789312, ЄВ0727881, ЄГ6534312, АЛ6302019, ЄИ4558081, ЛЕ8223191, КА8010005, АЕ0996866, ВС7411505, АМ3560840, ЄН4264898, ЄЄ7280197, ЕГ5455012, ЛВ4009271, ЄА5745864, АЕ2145105, КД8050774, ВФ2442609, ЕС5429088, ЕС1870812, ВЗ1283321, КБ1229033, ЕУ1219716, ЄИ3546745, ЕИ7938331, ЕВ3820746, ЄЗ0880646, ЦА2907489, АА0878360, ХБ4200159, КА5907318, АН8631061, ВД3975061, КБ6678307, ЄМ7168126, ЄР0903026, ЕР1533489, ЄЕ0203918, ЄД3655412, ЄР0437450, ГВ1448891, ЄЖ4929328, ЕЖ0552178, ЕЗ9115815, ЕТ0802959, ЕН5917531, ГК0104225, ВЗ4316725, АБ2552882, ЕД5797928, АП7984529, ЄМ0965699, ЕБ5861241, ЄД9559280, ЕР7382289, ББ4287190, ГМ8275684, ЄЄ0246574, ЕГ9270141, ЛЕ6546039, АН4813333, ЕЕ6524543, ЦА001007, ХЕ0031357, ВТ8623113, ЕД3012160, АЕ7781348, ББ0888798, АИ6771038, КЕ9594712, ЕЄ8528105, ЕП2011809, АИ8991052, БА7921285, КВ0146969, ЄА4767327, БГ0602261, ЄД6072688, ВИ3269865, АЗ0405173, ВД7162625, АН3404550, ЄЗ7702513, ЗГ9665144, АЗ3447797, ВС4426112, ЄП2822131, ЗА0879537, ЕА3460710, ЕГ8071310, ХД7035223, ЕТ2726228, ЄЖ1413532, АК9837048, ЛЕ5496874, ЄД3910443, КА1679065; 45 купюр номіналом по 200 гривень з наступними серійними номерами: ЕИ6706973, ДВ7215870, АК3358639, ГЖ3797240, ЕГ3921380, ЄД6729553, АР0475550, АН1706498, ЕЕ5615213, ЕВ4007812, ЄЄ3964566, ЕЕ9002363, ЕВ4350407, ЕИ7408930, ГА2609975, ЕЕ9388491, ЕЖ5048399, АН7069347, ЄЗ0001398, ВД0090741, ЕВ3719843, ЄВ3686454, БП8570755, ЄЄ0493153, ЗГ1770054, ЕЖ7666327, ЗГ0910394, ЄЕ0929738, ЕГ0540152, ГЕ7365002, АК9014216, ЕВ6016633, ГБ4199421, БК8601781, ГЄ8536895, ЄД4030278, БН3803748, ВЛ9841594, ЕЄ6392877, БР3601129, ЕВ4790147, ЄЖ4954101, ЄВ4659286, ЗА7997178, ЕА2177825.

З протоколу обшуку від 19.02.2026 вбачається, що у рамках даного кримінального провадження заступником начальника СВ ВП №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області капітаном поліції ОСОБА_7 на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.01.2026 (справа №308/1292/26, провадження №1-кс/308/576/26) проведено обшук за місцем фактичного проживання та здійснення господарської діяльності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , що знаходиться на земельних ділянках з кадастровими номерами: :10:002:0124, :10:002:0125 та :10:002:0019, під час якого виявлено та вилучено:

свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 на транспортний засіб марки «Skoda», моделі «Fabia», він-код: НОМЕР_4 , яке упаковано у паперовий конверт та скріплено підписами понятих та слідчого;

блокнот зеленого кольору з чорновими записами, який упаковано у спецпакет НПУ №NPU5732702;

накопичувач до камер відеоспостереження з серійним номером «WCC4E5JDJZEP», який упаковано у спецпакет НПУ №NPU5732701;

накопичувач до камер відеоспостереження з серійним номером «WCC4M6EATLZR», який упаковано у спецпакет НПУ №NPU5732706;

грошові кошти, а саме: 16 купюр номіналом по 1000 гривень, 48 купюр номіналом по 500 гривень, 4 купюри номіналом по 200 гривень, які упаковано у спецпакет НПУ №NPU5732704;

мобільний телефон марки «Motorola» у прозорому чохлі та у вимкненому стані, який упаковано у спецпакет НПУ №NPU5732705;

мобільний телефон марки «Iphone 12 Pro Max», IMEI 1: НОМЕР_5 , IMEI 2: НОМЕР_6 , який упаковано у спецпакет НПУ №NPU5732703.

Постановою слідчого від 19.02.2026 вказані речі визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

При цьому за загальними правилами застосування заходів забезпечення кримінального провадження, визначеними ст. 132 КПК України, для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні, а застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 98 КПК України).

За приписами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Вирішуючи подане клопотання, слідчий суддя враховує практику Європейського суду з прав людини щодо можливості втручання за рішенням суду в права особи на мирне володіння майном, гарантованого ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у рішенні у справі «Узан та інші проти Туреччини» Європейський суд з прав людини, оцінюючи виправданість втручання відповідно до ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції, зробив висновок про те, щоб бути сумісним із положеннями Конвенції, втручання повинно відповідати трьом умовам, а саме: (1) бути передбачене національним законом, який в державі вважається необхідним для регулювання використання майна, (2) повинне відповідати загальним інтересам суспільства, (3) має забезпечуватися справедливий баланс між правами власника та загальносуспільними інтересами (п. 195). Крім того, у п. 203 рішення Європейський суд з прав людини, аналізуючи питання пропорційності втручання в право на мирне володіння майном, дійшов висновку, що стаття 1 Протоколу №1 до Конвенції передбачає, що втручання в право мирного володіння майном можливе за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби. Тобто, обмежити особу в праві мирно володіти майном можна не просто, коли наявний значний суспільний інтерес на здійснення такого втручання в право людини, а виключно, якщо виконати завдання кримінального провадження в інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних обставин неможливо.

Оцінивши наведене, враховуючи наявність сукупності розумних підозр вважати, що зазначене у клопотанні майно, виявлене та вилучене 19.02.2026 під час обшуку, а саме: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 на транспортний засіб марки «Skoda», моделі «Fabia», він-код: НОМЕР_4 ; блокнот зеленого кольору з чорновими записами; накопичувач до камер відеоспостереження з серійним номером «WCC4E5JDJZEP»; накопичувач до камер відеоспостереження з серійним номером «WCC4M6EATLZR»; мобільний телефон марки «Motorola» у прозорому чохлі та у вимкненому стані; мобільний телефон марки «Iphone 12 Pro Max», IMEI 1: НОМЕР_5 , IMEI 2: НОМЕР_6 , є доказом кримінального правопорушення та зберегло на собі його сліди, містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, беручи до уваги, що стороною обвинувачення доведено наявність достатніх підстав для накладення арешту на вказане майно, слідчий суддя дійшов до переконання про обґрунтованість та задоволення внесеного клопотання з підстав, визначених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Разом з тим, згідно зі ст. 7, 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2, 6 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно з приписами ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Тобто, з контекстного аналізу наведених норм слідує, що заявник при поданні певного клопотання зобов`язаний довести обставини, на які він посилається.

У даному випадку обов`язок доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на прокурора.

Водночас, стороною обвинувачення не доведено необхідність накладення арешту на майно, а саме: грошові кошти: 16 купюр номіналом по 1000 гривень, 48 купюр номіналом по 500 гривень, 4 купюри номіналом по 200 гривень. При цьому у поданому клопотанні не ідентифіковано грошові кошти (без фіксації серій та номерів), що вилучені під час обшуку та які є предметом арешту.

Слідчий суддя зазначає, що при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно зі ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

На переконання слідчого судді, сторона обвинувачення у розумінні вимог ст. 132 КПК України не надала достатніх і належних доказів тих обставин, на які послалася у клопотанні у частині накладення арешту на грошові кошти.

У даному випадку у поданому клопотанні стороною обвинувачення не доведено мету накладення арешту на зазначені грошові кошти.

Надані слідчому судді матеріали кримінального провадження, з урахуванням відомостей, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні та кримінального правопорушення, за яким здійснюється досудове розслідування, не містять даних, які б давали розумні підстави вважати, що грошові кошти, які є предметом арешту, відповідають критеріям ст. 98 КПК України, зокрема можуть бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є об`єктом кримінально протиправних дій, або набуті кримінально протиправним шляхом.

Посилання сторони обвинувачення у поданому клопотанні про накладення арешту майна з метою спеціальної конфіскації слідчий суддя вважає безпідставними.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Про обґрунтованість накладеного на майно арешту за п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України буде свідчити, по-перше те, що такий захід забезпечення кримінального провадження передбачений кримінальним процесуальним законом. По-друге, мають існувати факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 КК України.

Підставою застосування арешту майна з метою забезпечення можливої спеціальної конфіскації та відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди, є, зокрема, набуття особою статусу підозрюваного та наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 КПК України, повідомлено про підозру.

Згідно з матеріалами клопотання ОСОБА_4 не є підозрюваним чи обвинуваченим у рамках даного кримінального провадження.

Слідчий суддя відзначає, що тягар доведення необхідності застосування спеціальної конфіскації покладається на сторону обвинувачення, яка має обґрунтувати свої доводи і вказати які саме підстави для спеціальної конфіскації існують та надати докази на підтвердження наявності таких підстав.

Водночас, враховуючи, що прокурор обмежився виключно формальним посиланням на законодавчі положення, які передбачають можливість накладення арешту, однак без належного обґрунтування підстав застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя вважає недоведеним необхідність накладення арешту з метою забезпечення спеціальної конфіскації на майно, зазначене у клопотанні.

Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя дійшов висновку, що у задоволенні клопотання в частині накладення арешту на майно, що вилучене 19.02.2026 під час обшуку, а саме: грошові кошти: 16 купюр номіналом по 1000 гривень, 48 купюр номіналом по 500 гривень, 4 купюри номіналом по 200 гривень, які упаковано у спецпакет НПУ №NPU5732704, слід відмовити.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна.

Керуючись ст. 98, 131, 132, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, вилучене під час обшуку 19.02.2026 на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.01.2026 (справа №308/1292/26, провадження №1-кс/308/576/26) за місцем фактичного проживання та здійснення господарської діяльності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , що знаходиться на земельних ділянках з кадастровими номерами: :10:002:0124, :10:002:0125, :10:002:0019, а саме:

свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 на транспортний засіб марки «Skoda», моделі «Fabia», він-код: НОМЕР_4 , яке упаковано у паперовий конверт та скріплено підписами понятих та слідчого;

блокнот зеленого кольору з чорновими записами, який упаковано у спецпакет НПУ №NPU5732702;

накопичувач до камер відеоспостереження з серійним номером «WCC4E5JDJZEP», який упаковано у спецпакет НПУ №NPU5732701;

накопичувач до камер відеоспостереження з серійним номером «WCC4M6EATLZR», який упаковано у спецпакет НПУ №NPU5732706;

мобільний телефон марки «Motorola» у прозорому чохлі та у вимкненому стані, який упаковано у спецпакет НПУ №NPU5732705;

мобільний телефон марки «Iphone 12 Pro Max», IMEI 1: НОМЕР_5 , IMEI 2: НОМЕР_6 , який упаковано у спецпакет НПУ №NPU5732703.

Відмовити у задоволенні решти вимог клопотання про накладення арешту на майно, а саме: грошові кошти: 16 купюр номіналом по 1000 гривень, 48 купюр номіналом по 500 гривень, 4 купюри номіналом по 200 гривень, які упаковано у спецпакет НПУ №NPU5732704.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1