УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року

м. Київ

справа № 749/97/18

провадження № 51-303 ск 26

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 , на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 09 січня 2025 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 09 грудня 2025 року,

Короткий зміст оскаржених судових рішень та встановлені обставини

За вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 09 січня 2025 року, залишеним без зміни ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 09 грудня 2025 року, ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 289 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців із конфіскацією майна.

Цим же вироком ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 289 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією майна. На підставі ч. 4 ст. 309 КК ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 309 КК.

Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні.

Суд визнав ОСОБА_4 винуватим у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя потерпілого.

Також суд визнав ОСОБА_5 винуватим у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя потерпілого, та кримінальне правопорушення (проступок) та незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні наркотичних засобів без мети збуту.

За обставин, детально викладених у вироку, близько 20:37 год. 25 вересня 2017 року ОСОБА_4 , перебуваючи за кермом автомобіля марки «BMW-X5», д.н.з. НОМЕР_1 , із ОСОБА_5 рухався на автодорозі з`єднанням м. Сновськ - с. Березне Чернігівської області та, знаходячись на відрізку шляху між с. В. Щимель і с. Кучинівка Сновського району Чернігівської області, під час руху навмисно пошкодив ліве бокове дзеркало заднього огляду на автомобілі марки «Mercedes-Benz Sprinter 515 CDI», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , який рухався в зустрічному напрямку, чим змусив його зупинитися. В цей час у ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_5 виник умисел на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом, що належить ОСОБА_6 . Після цього, коли з автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 515 CDI», д.н.з. НОМЕР_2 , вийшли водій ОСОБА_6 із пасажирами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, розпочав висловлювати на адресу ОСОБА_6 погрози застосування насильства, небезпечного для життя, яке виразилось у висловлюванні погроз про вбивство потерпілого. При цьому, ОСОБА_4 , тримаючи праву руку за спиною, викликав у ОСОБА_6 явне усвідомлення наявності зброї та сприйняття реальної загрози своєму життю. Після висловлення погроз на адресу ОСОБА_6 , ОСОБА_4 надав вказівку ОСОБА_5 сісти за кермо автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 515 CDI», д.н.з. НОМЕР_2 , та рухатись у напрямку м. Чернігова, що останній і виконав.

Таким чином, ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_5 незаконно заволоділи транспортним засобом «Mercedes-Benz Sprinter 515 CDI», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_6 на праві приватної власності, вартість якого згідно з висновком експерта № 154 від 20 листопада 2017 року, з урахуванням зносу, станом на 25 вересня 2017 року становить 361 218,40 грн.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на підставу передбачену п. 1 ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) просить скасувати судові рішення щодо нього.

На обґрунтування своїх вимог засуджений ОСОБА_4 стверджує, що він не є суб`єктом кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 289 КК. Зазначає, що в судовому засіданні, зокрема із показань потерпілого, було встановлено він потерпілому не погрожував, належний останньому транспортний засіб не викрадав, вимог про його передачу з погрозою насильства на його адресу не спрямовував, а належний потерпілому транспортний засіб був добровільно переданий засудженому ОСОБА_5 для усунення наслідків дорожньо-транспортної пригоди. Потерпілий жодних претензій до нього не має.

Стверджує, що судом першої інстанції було порушено його право на захист, оскільки в мотивувальній частині оскаржуваного вироку не сформульовано обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням форми вини засудженого, мотивів вчинення ним кримінального правопорушення, у вчиненні якого визнано його винним.

Зазначає, що місцевий суд не навів переліку речових доказів та не вказав, які саме речові докази доводять винуватість засудженого з урахуванням того, що жодні речові докази під час судового розгляду безпосередньо судом не досліджувались.

У порушення вимог ч. 3 ст. 373 КПК, суд в оскаржуваному рішенні допустив припущення, вказавши на доведеність його вини у пред`явленому обвинуваченні за відсутності доказів, що підтверджують такий висновок суду.

Також засуджений зазначає, що суд апеляційної інстанції порушив його право на захист, оскільки не розв`язав клопотання потерпілого ОСОБА_6 про повторне дослідження доказів та допит свідків, безпідставно надав оцінку показанням потерпілого та свідків, пославшись на них як на докази вини, за відсутності підстав для цього, обмежився формальним посилання на щодо достатності та повноти перевірки місцевим судом доводів сторін у судовому засіданні.

Вважає, що судові рішення не відповідають вимогам КПК.

Мотиви Суду

Так, згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з положеннями ст. 438 вказаного Кодексу суд касаційної інстанції не вправі скасувати чи змінити оскаржені рішення через неповноту слідства, невідповідність висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, а при його перегляді виходить з обставин, установлених судами нижчих інстанцій.

Завданням суду першої інстанції є оцінка доказів, на підставі яких він вирішує питання про те, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону про кримінальну відповідальність він передбачений та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення (пункти 1 - 3 ч. 1 ст. 368 КПК).

За змістом ч. 1 ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Наведені положення свідчать про те, що суд оцінює висунуте обвинувачення з позиції підтвердження (не підтвердження) доказами обставин, які за ст. 91 КПК підлягають доказуванню, і за встановленими фактичними обставинами застосовує закон про кримінальну відповідальність, чим підтверджує або спростовує твердження слідчого (прокурора), викладене в обвинувальному акті щодо юридичної оцінки діяння.

Як убачається зі змісту вироку, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК, було зроблено з додержанням ст. 23 КПК на підставі з`ясування всіх обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 зазначеного Кодексу.

Висновку про винуватість засудженого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК, суд дійшов на підставі аналізу, зокрема, показань свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Так, свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у судовому засіданні повідомили, що після дорожньо-транспортної пригоди саме ОСОБА_4 дав вказівку ОСОБА_5 щоб той сів за кермо автомобіля потерпілого та їхав за ним. Потерпілий ОСОБА_6 не давав дозволу забирати його автомобіль та сказав, що необхідно їхати до поліції писати заяву. Після цього ОСОБА_6 написав заяву про викрадення його автомобіля.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні повідомив, що наприкінці вересня - початку жовтня 2017 року, він, як поліцейський, знаходився на чергуванні у Сновському відділенні поліції. До нього звернувся черговий і повідомив про те, що прийшли троє осіб, які хочуть написати заяву. Тоді був потерпілий і двоє чоловіків, вони були злякані та повідомили, що їздили збирати гриби на мікроавтобусі у напрямку Великого Щимеля і не розминулися з позашляховиком. Із автомобіля вийшли двоє чоловіків та почали конфліктувати. Чоловік назвався ім`ям - ОСОБА_10 . Про подію доповів керівникові. Був перехват і чоловіків затримали. Цю історію розказав потерпілий ОСОБА_6 , він був схвильований, у нього тремтіли руки та просив щоб зафіксували заяву і повернули автомобіль. Потерпілий називав прізвище - ОСОБА_11 . Заяву друкували, бо чоловік не зміг сам її написати. Заяву потерпілий затвердив своїм підписом. Текст цієї заяви набирав він або слідчий ОСОБА_12 , а підписував заяву ОСОБА_6 при ньому. Іншу заяву потерпілого не бачив.

Визнаючи ОСОБА_4 винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення місцевий суд також послався на фактичні дані, які містяться, зокрема, у:

- заяві від 25 вересня 2017 року потерпілого ОСОБА_6 на ім`я начальника Сновського ВП Менського ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_13 , зі змісту якої вбачається, що о 20:37 год 25 вересня 2017 року двоє невідомих чоловіків на автомобілі Лексус, темного кольору, типу Джип, зупинили його автомобіль марки «Мерседес», моделі «Спринтер-515», д.н.з. НОМЕР_2 , шляхом виїзду на зустрічну смугу руху на автомобільній дорозі між с. В. Щимель і с. Кучинівка, та, погрожуючи застосуванням фізичного насильства, незаконно заволоділи його автомобілем. Орієнтована вартість викраденого майна становить 17 000 доларів США. Просить притягнути винних в угоні його автомобіля до відповідальності згідно чинного законодавства. Про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про злочин ОСОБА_6 попереджений, положення ст. 383 КК йому роз`яснені;

- заяві від 25 вересня 2017 року потерпілого ОСОБА_6 на ім`я начальника ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_14 , про притягнення до кримінальної відповідальності двох чоловіків, які приблизно о 20:30 год 25 вересня 2017 року у районі с. Великий Щимель незаконно заволоділи його автомобілем Мерседес Спринтер, д.н.з. НОМЕР_2 ;

- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 вересня 2017 року де потерпілий ОСОБА_6 на фотознімку за № 2 впізнав чоловіка, який 25 вересня 2017 року, перебуваючи на дорозі між с. В. Щимель і с. Кучинівка Сновського району Чернігівської області, погрожуючи застосуванням насильства, разом із іншим чоловіком заволоділи автомобілем марки «Мерседес» моделі «Спрінтер», д.н.з НОМЕР_2 , що йому належить. Згідно з довідкою до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 вересня 2017 року на фотознімку під № 2 розміщений фотознімок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 вересня 2017 року де потерпілий ОСОБА_6 на фотознімку за № 4 впізнав чоловіка, який 25 вересня 2017 року, перебуваючи на дорозі між с. В. Щимель і с. Кучинівка Сновського району Чернігівської області, погрожуючи застосуванням насильства, разом із іншим чоловіком заволоділи автомобілем марки «Мерседес» моделі «Спрінтер», д.н.з НОМЕР_2 , що йому належить. Згідно з довідкою до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 вересня 2017 року на фотознімку під № 4 розміщений фотознімок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 вересня 2017 року де свідок ОСОБА_8 на фотознімку за № 2 впізнав чоловіка, який 25 вересня 2017 року, перебуваючи на дорозі між с. В. Щимель і с. Кучинівка Сновського району Чернігівської області, погрожуючи застосуванням насильства, разом із іншим чоловіком заволоділи автомобілем марки «Мерседес» моделі «Спрінтер», що належить ОСОБА_6 . Згідно з довідкою до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 вересня 2017 року на фотознімку під № 2 розміщений фотознімок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 вересня 2017 року де свідок ОСОБА_8 на фотознімку за № 3 впізнав чоловіка, який 25 вересня 2017 року, перебуваючи на дорозі між с. В. Щимель і с. Кучинівка Сновського району Чернігівської області, погрожуючи застосуванням насильства, разом із іншим чоловіком заволоділи автомобілем марки «Мерседес» моделі «Спрінтер», що належить ОСОБА_6 . Згідно з довідкою до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 вересня 2017 року на фотознімку під № 3 розміщений фотознімок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 вересня 2017 року де свідок ОСОБА_7 на фотознімку за № 4 впізнав чоловіка, який 25 вересня 2017 року, перебуваючи на дорозі між с. В. Щимель і с. Кучинівка Сновського району Чернігівської області, погрожуючи застосуванням насильства, разом із іншим чоловіком заволоділи автомобілем марки «Мерседес» моделі «Спрінтер», що належить ОСОБА_6 . Згідно з довідкою до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 вересня 2017 року на фотознімку під № 4 розміщений фотознімок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 вересня 2017 року де свідок ОСОБА_7 на фотознімку за № 3 впізнав чоловіка, який 25 вересня 2017 року, перебуваючи на дорозі між с. В. Щимель і с. Кучинівка Сновського району Чернігівської області, погрожуючи застосуванням насильства, разом із іншим чоловіком заволоділи автомобілем марки «Мерседес» моделі «Спрінтер», що належить ОСОБА_6 . Згідно з довідкою до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 вересня 2017 року на фотознімку під № 3 розміщений фотознімок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- протоколі проведення слідчого експерименту від 29 вересня 2017 року та відеозапису до нього, за участю свідка ОСОБА_7 , на місці вчинення події біля с. В. Щимель Сновського району показав, як він разом з водієм ОСОБА_15 та іншим пасажиром їхали на автомобілі Мерседес та неподалік с. В. Щимель Сновського району зустрічний автомобіль марки БМВ зачепив у їхньому автомобілі дзеркало заднього виду. Після зупинки обох автомобілів, вони вийшли із свого автомобіля, а з автомобіля БМВ вийшло два чоловіки, водій якого тримав руку за спиною та висловлював у їх сторону погрози: «Ідіть до мене поговоримо, або «завалю», а якщо не підійдете, заберемо ваш автомобіль», від чого вони (свідки та потерпілий) почали відходити від свого автомобіля. Після цього водій БМВ представився ОСОБА_16 та сказав їм (свідкам та потерпілому) підійти до нього, однак вони не виконали цієї вказівки. Після чого чоловік на ім`я ОСОБА_10 вказав чоловіку який перебував разом з ним та вийшов з пасажирської сторони автомобіля БМВ, сідати за кермо автомобіля Мерседес та їхати за ним. Після чого належний ОСОБА_6 автомобіль Мерседес було викрадено та він поїхав у напрямку м. Чернігів. Свідок ознайомився з вказаним протоколом та у нього не було зауважень.

Також місцевий суд під час дослідження доказів послався й на речові докази у цій справі з посиланням на відповідні аркуші матеріалів кримінального провадження.

Виконуючи законодавчі положення, суд першої інстанції також допитав обвинуваченого ОСОБА_4 , який категорично заперечив наявність складу злочину та стверджував, що потерпілому не погрожував, зброї при собі не мав. ОСОБА_5 не давав указівку їхати. Водночас місцевий суд невизнання обвинуваченим ОСОБА_4 вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК розцінив як намагання уникнути кримінальної відповідальності.

Суд першої інстанції також критично поставився до показань потерпілого наданих у судовому засіданні, вказавши, що вони не є логічними та послідовними, не узгоджуються із показаннями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Суд зазначив, що у темну пору доби потерпілий ОСОБА_17 , залишаючись разом із ОСОБА_8 і ОСОБА_7 на дорозі, що заходиться у лісі, у телефонній розмові просив свого знайомого підвезти їх до м. Чернігова, де вони проживали. Крім того, подавав до поліції дві заяви про незаконне заволодіння його автомобілем. У одній із них просив притягнути винних осіб до відповідальності, при цьому був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про злочин та розумів, що винних осіб буде притягнуто до відповідальності, або ж він сам може нести кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про злочин.

Проаналізувавши вказані обставини, суд дійшов висновку, що потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні повідомив про обставини, що не відповідають дійсності щодо добровільного надання обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 належного йому транспортного засобу та відсутності погроз з боку обвинувачених. Крім того, місцевий суд слушно вказав на досліджені ним протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 вересня 2017 року, за змістом яких, потерпілий ОСОБА_6 впізнав на фотознімках обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які 25 вересня 2017 року на дорозі між с. В. Щимель і с. Кучинівка Сновського району Чернігівської області, погрожуючи застосуванням насильства, заволоділи автомобілем марки «Мерседес» моделі «Спрінтер», д.н.з НОМЕР_2 , що належить йому.

Колегія суддів зауважує, що суд касаційної інстанції є судом права, та з огляду на вимоги ст. 433 КПК не вправі здійснювати переоцінку здобутих судами першої та апеляційної інстанцій доказів, у тому числі й показань потерпілого та свідків, вирішувати питання про їх достовірність. Під час касаційного розгляду суд має оперувати тими фактичними обставинами та доказовою базою, які встановлені судами попередніх інстанцій. Щодо оцінки доказів у справі з погляду їх достовірності, то це перш за все є завданням судів попередніх інстанцій.

Таким чином, дослідивши і перевіривши показання учасників кримінального провадження, наявні у справі письмові докази, оцінивши їх в сукупності, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК.

При цьому суд зазначив формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, із зазначенням форми вини засудженого, навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК, підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів з зазначенням підстав, з яких приймає одні докази та відкидає інші, врахувавши при цьому позицію сторони захисту та надавши їм відповідну оцінку із викладеним обґрунтуванням. Мотив не є обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони складу інкримінованого кримінального правопорушення.

Апеляційний суд, переглядаючи вказаний вирок, зокрема, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_18 , перевірив доводи, які за змістом аналогічні доводам касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 , та обґрунтовано спростував їх, виклавши в ухвалі мотиви прийнятого рішення, з якими погоджується і суд касаційної інстанції. При цьому, зазначив, що судом першої інстанції з достатньою повнотою перевірено всі доводи обвинуваченого та його захисника в судовому засіданні, зроблено аналіз доказів, а у своїх висновках місцевий суд навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відхилив інші. Фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_4 , отримано в порядку, визначеному КПК, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення.

Спростовуючи доводи апеляційної скарги щодо відсутності в діях обвинувачених складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК, суд апеляційної інстанції, проаналізувавши фактичні обставини, зазначив, що початок досліджуваних подій відбувся на неосвітленій дорозі між населеними пунктами в межах лісової території. Свідки, які безпосередньо допитувались судом, хоча і знаходилися на певній відстані від обвинувачених та потерпілого під час їхньої розмови, після зупинки транспортних засобів, однак мали змогу спостерігати за перебігом подій. Телефони свідка ОСОБА_7 та потерпілого залишилися в автомобілі останнього, на якому обвинувачений ОСОБА_5 залишив місце події. Дана обставина підтверджується протоколом огляду місця події - транспортного засобу, в ході якого були виявлені вказані телефони. При цьому, суд зазначив, що залишення потерпілого та двох свідків в темну пору доби, на дорозі за межами населених пунктів, в лісовій місцевості, майже без можливості зв`язку, та змоги вільно дістатися пункту призначення, не може сприйматися, як добровільне ухвалення такого рішення. Навіть можливе надання автомобіля для проведення ремонтних робіт не може враховуватися на спростування вказаних висновків з огляду на отримані транспортними засобами пошкодження, які були незначними.

На спростування доводів апеляційних скарг, в тому числі і потерпілого ОСОБА_6 , що він не писав заяви до правоохоронних органів, суд урахував показання свідка ОСОБА_9 , який приймав першочергову заяву потерпілого та повідомив обставини її написання, та показання свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , які підтвердили звернення потерпілого із заявою до правоохоронних органів.

Ураховуючи зазначене вище, не є слушними твердження засудженого ОСОБА_4 в касаційній скарзі щодо відсутності належної правової мотивації прийнятих судами першої та апеляційної інстанції рішень.

Колегія суддів зауважує, що норми ч. 3 ст. 404 КПК зобов`язують суд апеляційної інстанції провести повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, лише коли місцевий суд дослідив ці обставини неповно або з порушеннями. Сама по собі незгода сторони із висновками суду, зробленим на підставі досліджених доказів, не може бути безумовною підставою для повторного дослідження тих самих доказів апеляційним судом за відсутності обставин, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК.

Для повторного дослідження судом апеляційної інстанції обставин, встановлених під час кримінального провадження, кримінальний процесуальний закон визнає обов`язковою наявність (сукупність) як відповідного процесуального приводу (клопотання учасника судового провадження), так і однієї із закріплених у законі умов (неповнота дослідження зазначених обставин або наявність певних порушень у ході їх дослідження), які можна розглядати як фактичну підставу для такого дослідження.

Водночас апеляційний суд зазначив, що те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази та дав їм у сукупності належну оцінку, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів.

З огляду на що, апеляційний суд погодився з наданою оцінкою доказам та з висновками суду першої інстанції в цілому, а тому підстав для повторного безпосереднього дослідження доказів у цього суду не було.

Покарання призначене ОСОБА_4 є справедливим, відповідає його меті й загальним засадам, визначеним у статтях 50, 65 КК.

Судами попередніх інстанцій дотримано вимоги матеріального та процесуального закону під час розгляду вказаного кримінального провадження. Вирок та ухвала відповідають положенням статей 370, 419 КПК.

Обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 , на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 09 січня 2025 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 09 грудня 2025 року.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3