ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1931/26 Справа № 243/2200/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області у складі:

судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпра від 07.05.2026р., якою щодо обвинуваченого за п.1,6,12 ч.2 ст.115, 4 ст.187 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів

за участю захисника (в режимі ВКЗ) ОСОБА_6

прокурора(в режимі ВКЗ) ОСОБА_8

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції щодо обвинуваченого за п.1,6,12 ч.2 ст.115, 4 ст.187 КК України ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, тобто до 06.07.2026р., включно.

Ухвалу суду першої інстанції оскаржено захисником ОСОБА_6 , яка в апеляційній скарзі:

-вважає, що ухвала суду першої інстанції є необгрунтованою, невмотивованою та підлягає скасуванню;

-зазначає, що обвинувачений тримається під вартою з 24.12.2021р., обвинувачення є безпідставним, ризики, визначені ст. 177 КПК України, є недоведе ними, та тривалий розгляд справи не пов`язаний з недотриманням обвинуваченим ОСОБА_7 своїх процесуальних обов`язків;

-вказує, що обвинувачений має місце постійного проживання, усталенісоціальні зв`язки, запевняє, що буде виконувати покладені на нього обов`язки, з`являтися за викликом до суду, правоохоронних органів, уникати спілкування зі свідками, потерпілими, не вчиняти ніяких правопорушень, має родину та трьох малолітніх дітей, які знаходяться на його утриманні;

-прохає скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та змінити запобіжний захід з тримання під варти на більш м`який у виді домашнього арешту на нічну пору доби, або на особисте зобов`язання, з покладенням на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язків, передбачених ст.176 КПК України.

Про дату, час та місце апеляційного розгляду обвинувачений повідомлений належним чином, клопотань про відкладення не надходило.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи захисника, який підтримав подану апеляційну скаргу, позицію прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника та прохав залишити без змін рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, дійшов висновку про залишення апеляційної скарги захисника без задоволення за таких підстав.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом та ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в обґрунтування прийнятого рішення про продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції зазначив, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п.п.1,3,5 ст.177 КПК України, які стали підставою для продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_7 з огляду на наступне.

Обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин, який відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна у випадку, передбаченому п.6 ч.2 цієї статті, тому є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватим у інкримінованому злочині обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість обвинуваченого ОСОБА_7 незаконно впливати на потерпілого та свідків у вказаному кримінальному провадженні, котрі наразі в суді не допитані, теж неможливо повністю виключити, оскільки, як вбачається із додатків до обвинувального акта, стороною обвинувачення зібрані певні докази по кримінальному провадженню. Однак ці докази мають бути досліджені на більш пізніх етапах судового розгляду справи. Допит потерпілого та свідків судом ще не розпочато.

Крім того, ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість обвинуваченого вчинити інше кримінальне правопорушення також продовжує існувати, оскільки обвинувачений вже притягувався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, не має сталого заробітку, офіційного джерела доходів та міцних соціальних зв`язків.

Разом із цим наявність доведених прокурором ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України дають достатньо підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 у разі зміни запобіжного заходу, може переховуватися від суду та перешкоджати розгляду справи по суті.

Враховуючи вищевикладене, у суду першої інстанції відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, передбачені ст.176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України та забезпечити їх належну поведінку.

Суд першої інстанції дійшов висновку про продовження бвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб. При цьому, відповідно до ч.4 ст.183 КПК України при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, а також те, що ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні злочину, який спричинив загибель людей, суд вважав за необхідне не визначати розмір застави у кримінальному провадженні.

Суд апеляційної інстанції при перевірці висновків суду першої інстанції щодо обґрунтованості та законності продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, встановив, що він обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених п.п.1, 6, 12, ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, а саме в умисному протиправному заподіянні смерті двом і більше особам (вбивство), з корисливих мотивів, вчиненого за попередньою змовою групи осіб та за напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний з проникненням у житло, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень. Злочин відноситься до категорії особливо тяжких, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна у випадку, передбаченому пунктом 6 частини другої цієї статті, усвідомлюючи відповідальність, яка йому загрожує у випадку доведеності його вини, може переховуватися від суду. Судовий розгляд кримінального провадження не закінчено, у зв`язку з чим, враховуючи принцип безпосереднього дослідження доказів судом, обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності, а також незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.

Суд апеляційної інстанції вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належного виконання обвинуваченим ОСОБА_7 своїх процесуальних обов`язків.

Продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 відповідає вимогам ст.183 КПК України, вік та стан здоров`я обвинуваченого не перешкоджають застосування щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Тяжкість, характер та обставини інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень підтверджують вагомість заявлених ризиків, які на теперішній час не зменшились, і яким не здатні запобігти більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою.

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України, належним дослідив у судовому засіданні сукупність обставин, які стали підставою для продовження обвинуваченим строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме існування ризиків, визначених ст. 177 КПК України, фактичні обставини, за якими щодо обвинуваченого складено обвинувальний акт на підставі раніше оголошеної підозри, відомості про його особу, та погоджується із рішенням суду першої інстанції, та вважає його законним та обґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції, досліджуючи наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які у своєму клопотанні послався прокурор, окрім недоведеного ризику п.4 ч.1 ст.177 КПК України, встановив їх наявність, та погоджується із висновками суду першої інстанції щодо їх існування,

Зокрема слід наголосити, що ризиками, крім іншого, слід рахувати передбачувану небезпеку вчинення обвинуваченим протиправних дій, зазначених у ч. 1 ст. 177 КПК України, та дозволять суду на основі закону та внутрішнього переконання зробити висновок про необхідність обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу.

Суд апеляційної інстанції досліджуючи можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, не вбачає достатніх та належних підстав для зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки вважає, що тримання під вартою, у даному випадку, є тим заходом забезпечення кримінального провадження, який здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого на відміну від інших, більш м`яких запобіжних заходів.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції вважає, що на даний час ризики та обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого у даному кримінальному провадженні, не зменшилися та продовжують існувати, а тому доводи апеляційної скарги захисника, що ухвала суду першої інстанції є необгрунтованою, невмотивованою та підлягає скасуванню, є безпідставними та не підлягають задоволенню. При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що у обвинуваченого ОСОБА_7 відсутні будь-які стримуючі фактори для забезпечення належної, законної поведінки у разі обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, що беззаперечно свідчить про наявність ризиків переховуватись від суду та незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інші кримінальні правопорушення.

Доводи апеляційної скарги захисника, що обвинувачений має місце постійного проживання, усталені соціальні зв`язки, запевняє, що буде виконувати покладені на нього обов`язки, з`являтися за викликом до суду, правоохоронних органів, уникати спілкування зі свідками, потерпілими, не вчиняти ніяких правопорушень, має родину та трьох малолітніх дітей, які знаходяться на його утриманні, не містять під собою підгрунття, та не зменшують існуючих ризиків, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень вчинених 20.12.2021р., тобто у той період часу в який обвинувачений ОСОБА_7 вказує про наявність у нього цих соціальних зв`язків, та які не перешкодили йому вчинити інкриміноване йому кримінальне правопорушення, тому зазначені доводи не можуть бути підставою для зміни йому запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги захисника, що обвинувачений тримається під вартою з 24.12.2021р., обвинувачення є безпідставним, ризики, визначені ст. 177 КПК України, є недоведеними, та тривалий розгляд справи не пов`язаний з недотриманням обвинуваченим ОСОБА_7 своїх процесуальних обов`язків, є також безпідставними та не підлягають задоволенню. Надмірна тривалість тримання обвинуваченого під вартою, пов`язана з тяжкістю пред`явленого обвинувачення з сукупністю з іншими ризиками, встановленими судом першої інстанції. Таке обмеження права обвинуваченого на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Недоведеність заявлених ризиків є безпідставними, оскільки з огляду на особу обвинуваченого ОСОБА_7 заявлені ризики є вкрай вірогідними та на даний час дають беззаперечні підстави для продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та неможливості обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що виправданість подальшого тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , підтверджується наявністю ризиків, які передбачені п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України та той факт, що жоден із вказаних ризиків за час проведення судового розгляду не зменшився, що свідчить про неможливість обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, оскільки він не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження.

Крім цього, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, враховуючи вимоги ст. ст. 177, 178 КПК України, та те, що обвинувачення ОСОБА_7 пред`явлено у вчиненні злочинів вчинених із застосуванням насильства.

Суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги щодо можливості зміни запобіжного заходу на домашній арешт на нічну годину, або особисте зобов`язання, з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст.176 КПК України, є необгрунтованими та безпідставними.

Таким чином, суд апеляційної інстанції перевіривши ухвалу суду першої інстанції щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою вважає, що підстави для її скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпра від 07.05.2026р., якою щодо обвинуваченого за п.1,6,12 ч.2 ст.115, 4 ст.187 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів залишити без задоволення.

Ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпра від 07.05.2026р., якою щодо обвинуваченого за п.1,6,12 ч.2 ст.115, 4 ст.187 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною, та набирає законної сили після її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: