Справа №701/1289/25
Провадження №1-кп/701/62/26
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2026 рокуМаньківський районний суд, Черкаської області
в складі: головуючого - судді -ОСОБА_1
за участю секретаря -ОСОБА_2
з участю прокурора - захисника - потерпілої - представника потерпілої -ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-ще Маньківка справу по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Світлодарськ Донецької області, зареєстрованої АДРЕСА_1 та жительки АДРЕСА_2 , українки, громадянки України, раніше не судимої, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення.

ОСОБА_7 , 08 серпня 2025 року, близько 21 години 20 хвилин, керуючи автомобілем "Citroen C1", реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись автодорогою М-05 сполученням "Київ-Одеса", на 188 км + 50 м, неподалік с. Подібна Уманського району Черкаської області в напрямку від м. Київ до м. Одеса в порушення вимог пунктів 2.3 б), 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, була неуважною, не стежила за дорожньою обстановкою та відповідно не реагувала на її зміну, не вибрала безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним, допустила виїзд на ліве узбіччя по напрямку свого руху, після чого допустила занос автомобіля та в некерованому стані здійснила виїзд на праве узбіччя по напрямку свого руху з подальшим падінням в придорожній кювет, де автомобіль перекинувся.

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди:

- пасажир автомобіля "Citroen C1", реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримав тяжкі тілесні ушкодження від яких помер;

- пасажир автомобіля "Citroen C1", реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Таким чином, за вказаних обставин ОСОБА_7 , обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого та заподіяли середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілому.

Вина обвинуваченої в скоєному нею кримінальному правопорушенні доведена в судовому засіданні такими доказами:

- показами обвинуваченої яка свою вину в скоєному нею правопорушенні визнала повністю і суду показала, що 8 серпня 2025 року вони компанією зібралися з Києва до Одеси, вона, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 на відпочинок. Виїхали вони ввечері, їхали все було добре і в якийсь момент вона зрозуміла, що автівку тягне до лівого узбіччя, вона намагалася повернути її в свою полосу, але в некерованому стані вона вже потрапила до правого узбіччя і перекинулася в кювет. Останнє що вона пам`ятає перед собою першу лінію дерев і більше нічого не пам`ятає, бо прийшла до тями коли її вже витягли з автівки. Що саме трапилось і чому вона досі не розуміє, але вона розуміє свою провину і визнає її. Вони їхали автомобілем "Citroen C1". Автомобіль її матері. Автівка була перевірена перед поїздкою і все було добре. Під час руху скарг на технічний стан автомобіля не було. ДТП трапилась близько дев`ятої години вечора. ОСОБА_8 сидів на задньому сидінні за водієм, а ОСОБА_9 на задньому сидінні за пасажиром. В зв`язку з чим відбулася ДТП вона не пам`ятає. Вона намагалася повернутися до своєї полоси з лівого узбіччя, а потім вона вже не могла нічого зробити, автівку просто почало розвертати до правого узбіччя. Алкоголь чи інші препарати вона не вживала. Іншим потерпілим шкоду відшкодувала в повному обсязі. ОСОБА_5 , шкоду не відшкодовувала, але була розмова з нею і вона пояснювала про те, що є страховий поліс і що там мають бути виплати по страховому випадку і казала, що якщо потрібна буде допомога, то може допомогти з цим. Вона рухалась зі швидкістю близько 90 км/год. Яке було дорожнє покриття вона не пам`ятає. Стаж водіння машиною чотири роки. Вона завжди пристібається ременем безпеки і своїм пасажирам каже пристібуватись, але не могла бачити ззаді чи вони пристебнуті. Машина реагує коли не пристебнутий водій і пасажир біля водія, вона і ОСОБА_11 були пристебнуті. Вона подала заяву в страхову і повідомила всі обставини ДТП.

Вина обвинуваченої підтверджена в суді і іншими зібраними, по цій справі доказами дослідження яких, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, учасниками судового процесу було визнано за недоцільне, про що було роз`яснено всім, під час судового слідства і сумнівів в добровільності їх позицій у суді не виникло.

Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, вважає докази належними, допустимими, достовірними й такими, що в своїй сукупності беззаперечно та поза розумним сумнівом доводять винуватість обвинуваченої та кваліфікує дії ОСОБА_7 :

- за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого та заподіяли середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілому.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченій покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України закон відносить кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченою, яке кваліфіковане судом за ч. 2 ст. 286 КК України до тяжких злочинів.

Обставиною, яка пом`якшує покарання згідно ст. 66 КК України є щире каяття.

Обставини, які обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлені.

Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту.

Обвинувачена є особою раніше не судимою, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Крім того суд також враховує дані, які характеризують ОСОБА_7 , спосіб її життя та її соціальні зв'язки.

З урахуванням наведеного, даних про особу обвинуваченої, суд вважає за необхідне призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки таке покарання є необхідним, достатнім, справедливим і пропорційним для її виправлення та попередження нових злочинів й таким, що відповідає принципу індивідуалізації та невідворотності кримінального покарання.

Визначаючи необхідність призначення також і додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд виходить з того, що ОСОБА_7 , вчинила грубе та очевидне порушення Правил дорожнього руху, її дії призвели до тяжких наслідків для потерпілого, тому, суд вважає, що обвинуваченій слід призначити і додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Суд вважає, що призначення саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченої, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і зважує на вимоги ст. 65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченої, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані.

Цивільний позов.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

За вимогами ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом та із застосуванням норм Цивільного процесуального кодексу України, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Ч. 1 ст. 129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до п. 3, 9 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

При розв`язанні цивільного позову потерпілої суд виходить з вимог ст. ст. 23, 1167 ЦК України та роз`яснень, що містяться у постанові Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та вважає, що незаконними діями обвинуваченої ОСОБА_7 , заподіяна моральна шкода.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд виходить із меж заявлених вимог та враховує, що внаслідок протиправних дій обвинуваченої потерпілій заподіяна шкода немайнового характеру, внаслідок якої потерпіла зазнала моральних та фізичних страждань. При цьому, суд також враховує те, що для останньої завдання обвинуваченю моральної шкоди як наслідок стала зміна життєвого циклу, що підвищило внутрішнє емоційне напруження, знизило її емоційну стійкість та призвело до душевних переживань, які порушили звичайне функціонування потерпілої як особистості та вимагало додаткових зусиль для продовження звичайної життєдіяльності.

Потерпілою ОСОБА_5 , подано позовну заяву про стягнення з цивільного відповідача ОСОБА_7 (зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 та жительки АДРЕСА_2 ) на її користь як цивільного позивача, ОСОБА_5 (зареєстрованої та жительки АДРЕСА_3 ), 41 584,00 (сорок одна тисяча п`ятсот вісімдесят чотири) гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди пов`язаної з витратами на поховання, 40 000,00 (сорок тисяч) гривень витрат на правову (правничу) допомогу та про стягнення з цивільного відповідача Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АСКО ДС" (місцезнаходження: м. Київ, вул. Новокостянтинівська, буд. 1-В, 4 поверх) на її користь як цивільного позивача, ОСОБА_5 (зареєстрованої та жительки АДРЕСА_3 ), 52 900,00 (п`ятдесят дві тисячі девятсот) гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди пов`язаної з витратами на поховання, 200 000,00 (двісті тисяч) гривень в рахунок моральної шкоди.

В обгрунтування вимог зазначено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, спричиненої винними діями обвинуваченої ОСОБА_7 , загинув ОСОБА_8 , син позивачки. Смерть сина завдала позивачці значних моральних страждань та призвела до необхідності здійснення матеріальних витрат на поховання. Матір`ю померлого є ОСОБА_5 , яка здійснила всі необхідні витрати, пов`язані з похованням сина, а саме: витрати на транспортування тіла померлого згідно з накладною № 10 від 08 серпня 2025 року - 4 000,00 грн., (чотири тисячі гривень 00 копійок); витрати на обслуговування поховання згідно з накладною від 11.08.2025 року - 7 900,00 грн., (сім тисяч дев`ятсот гривень 00 копійок); витрати на поминальний обід згідно з видатковою накладною № 20 від 12.08.2025 року 16 250 грн., (шістнадцять тисяч двісті п`ятдесят гривень 00 копійок); витрати на поминальний обід (сорок днів) згідно з видатковою накладною № 21 від 15.09.2025 року - 16 250 грн., (шістнадцять тисяч двісті п`ятдесят гривень 00 копійок); витрати на придбання ритуальних товарів (домовина, труна, вінки, пам`ятник тощо) згідно з товарним чеком № 228/1 від 11.08.2025 року до договору - 41 000,00 грн., (сорок одна тисяча гривень 00 копійок); благодійник внесок до Носівської міської ради (в порядку положення 3,5. рішення від 11 квітня 2025 року № 13/61/УІІІ) - 9 084,00 грн., (дев`ять тисяч вісімдесят чотири гривні 00 копійок). Витрати на благодійний внесок до Носівської міської ради в розмірі 9 084,00 грн. Ці витрати були здійснені бабусею померлого ОСОБА_13 , матір`ю потерпілої ОСОБА_5 , на виконання вимог Положення про порядок поховання померлих та утримання кладовищ в населених пунктах Носівської територіальної громади, затвердженого рішенням Носівської міської ради від 11 квітня 2025 року № 13/61/УШ. Це фактично був платіж за місце для поховання. Відповідно до пункту 3.6. зазначеного Положення, виконавці поховання для покращення благоустрою кладовищ вносять на спеціальний рахунок Носівської міської ради благодійний внесок у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб при похованні осіб, які народилися в населених пунктах Носівської міської територіальної громади, але на момент смерті не були зареєстровані або не проживали на території громади. Оскільки поховання сина позивачки здійснювалося на території Носівської громади, а він не був зареєстрований на її території, такий внесок був обов`язковою умовою для виділення місця поховання. Зазначені витрати є об`єктивно необхідними та безпосередньо пов`язаними з похованням померлого, оскільки без сплати благодійного внеску відповідно до місцевого Положення неможливо було отримати місце для поховання на кладовищі. Тому ці витрати підлягають відшкодуванню обвинуваченою у повному обсязі як складова частина матеріальної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення. Загальна сума понесених матеріальних витрат на поховання становить 94 484,00 гри (дев`яносто чотири тисячі чотириста вісімдесят чотири гривні 00 копійок), що підтверджується відповідними платіжними документами. На дату настання ДТП цивільно-правова відповідальність власника забезпеченого транспортного засобу "Сitroen С1" реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_14 , була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «АСКО ДС» за полісом № 228171415 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Строк дії полісу з 01.04.2025 року по 31.03.2026 року. Відповідно до підпунктів 8.1.1. та 8.1.2. пункту 8.1 Полісу ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю потерпілих осіб на один страховий випадок незалежно від кількості потерпілих 5 000 000,00 грн., (п`ять мільйонів гривень 00 коп.); на одну потерпілу особу 500 000,00 (п`ятсот тисяч грн. 00 коп.). Потерпіла ОСОБА_5 , звернулась до ПрАТ «СК «АСКО ДС» із заявою-повідомленням про настання події та надала копії документів для виплати страхового відшкодування. Станом на 24 січня 2026 року виплата страхового відшкодування ОСОБА_5 , не здійснена. На адвокатський запит представника позивача була надана відповідь, в якій ПрАТ «СК «АСКО ДС» інформує про те, що в межах дії Закону може відшкодувати понесені збитки в розмірі: витрати на транспортування тіла померлого згідно з накладною № 10 від 08 серпня 2025 року - 4 000,00 грн., (чотири тисячі гривень 00 копійок); витрати на обслуговування поховання згідно з накладною від 11.08.2025 року - 7 900,00 грн., (сім тисяч дев`ятсот гривень 00 копійок); витрати на придбання ритуальних товарів (домовина, труна, вінки, пам`ятник тощо) згідно з товарним чеком № 228/1 від 11.08.2025 року до договору - 41 000,00 грн., (сорок одна тисяча гривень 00 копійок). Разом з тим зауважує, що «розрахунок можливих страхових (регламентних) виплат, наведений у цьому листі, є попереднім, здійсненим виключно на підставі документів, наданих разом із запитом, та може бути уточнений або змінений за результатами розгляду заяви про страхову виплату та додаткових документів (у разі їх подання).» Внаслідок смерті сина ОСОБА_8 , позивачка зазнала непоправних моральних страждань. Втрата дитини є найтяжчим горем для будь-якої матері. Позивачка пережила та продовжує переживати глибокі душевні страждання, відчуває біль від втрати сина, якого ростила сама без батька, виховувала та любила. Смерть сина внаслідок протиправних дій обвинуваченої ОСОБА_7 , порушила звичний спосіб життя позивачки, позбавила її можливості спілкуватися з сином, отримувати від нього підтримку та допомогу. Позивачка постійно переживає через втрату сина, погано спить, відчуває постійний стрес та пригніченість, що негативно впливає на її психічне та фізичне здоров`я. Втрата сина призвела до загострення хронічних хвороб, погіршення загального стану здоров`я. Позивачка змушена звертатися за медичною допомогою до лікарів, приймати заспокійливі препарати. Окремо слід зазначити, що померлий ОСОБА_8 був інвалідом третьої групи з народження. Протягом усього життя сина позивачка ОСОБА_5 самостійно виховувала його та здійснювала постійний догляд за ним. Батько ОСОБА_8 , був позбавлений батьківських прав, і подружжя були розлучені, тому вся відповідальність за виховання та утримання сина лежала виключно на матері. Позивачка присвятила все своє життя догляду за сином, забезпечувала його потреби, надавала йому необхідну підтримку та допомогу з огляду на його стан здоров`я. Між матір`ю та сином склалися особливо близькі та довірливі стосунки, оскільки позивачка була для нього єдиною опорою та підтримкою. Втрата сина, якому вона присвятила все своє життя, за яким доглядала з народження, є для позивачки непоправною втратою та джерелом найглибших моральних страждань.

У відповідності до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, окрім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Статтею 1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю.

В свою чергу, страхування це вид цивільно правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осібу разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1 Закону України «Про страхування»).

Правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV (далі Закон).

Статтею 22 Закону визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно ст. 23 цього Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого, шкода, пов`язна з тимчасовою втратою працездатності, потерпілим, шкода, пов`язана з стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, смертю потерпілого.

Відповідно до статті 27 Закону України, страхове відшкодування за шкоду, пов`язану із смертю потерпілого (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Отже, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Такий правовий висновок викладений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, провадження № 14-176цс18.

Розмір відшкодування моральної немайнової шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України.

За змістом ст. 23 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч. 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків, в тому числі смерті. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Так, у відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р., у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Суд керується також рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Ромашов проти України" від 27.07.2004 р., і вважає, що завдана позивачу моральна шкода не може бути виправлена лише шляхом Констатації Судом факту порушення.

Крім того, в даному рішенні Європейський суд констатує, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

У відповідності до статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» від 10 липня 2003 року під похованням померлого слід розуміти комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення витрат на проведення поминальних обідів, які проводяться після поховання не підлягать задоволенню, оскільки зазначені витрати не підлягають відшкодуванню згідно з вимогами закону.

Як вбачається з матеріалів справи (т. 1, а.с. 162) згідно квитанції стороною потерпілого внесені 9 084,00 грн., благодійного внеску. Суд відхиляє вимоги позивача в частині стягнення коштів, витрачених нею на благодійність відповідно до наданої копії квитанції, як такі, що не пов`язані із завданою майновою шкодою. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації» благодійна діяльність - добровільна особиста та/або майнова допомога для досягнення визначених цим Законом цілей, що не передбачає одержання благодійником прибутку, а також сплати будь-якої винагороди або компенсації благодійнику від імені або за дорученням бенефіціара. Отже внесена потерпілим сума цих коштів не відноситься до процесуальних витрат та не є завданою шкодою потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, а тому не підлягає до стягнення.

При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ПАТ "Страхова компанія "АСКО ДС" суд виходить із меж заявлених вимог та враховує, що внаслідок протиправних дій обвинуваченої потерпілій заподіяна шкода немайнового характеру, внаслідок якої потерпіла зазнала моральних та фізичних страждань. При цьому, суд також враховує те, що для останньої завдання обвинуваченою моральної шкоди як наслідок стала зміна життєвого циклу, що підвищило внутрішнє емоційне напруження, знизило її емоційну стійкість та призвело до душевних переживань, які порушили звичайне функціонування потерпілої як особистості та вимагало додаткових зусиль для продовження звичайної життєдіяльності.

З огляду на викладене, виваженим і справедливим розмір заподіяної потерпілій моральної шкоди суд оцінює в сумі 200 000,00 грн., та матеріальної шкоди в сумі 52 900,00 грн., з ПАТ "Страхова компанія "АСКО ДС" на користь потерпілої.

Як передбачено ст. 118 КПК України, процесуальні витрати складаються, зокрема, з витрат на правову допомогу.

Частиною 2 ст. 120 КПК України визначено, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, який надає правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий.

Згідно з ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Отже, на підозрюваного, обвинуваченого покладається обов`язок відшкодування документально підтверджених процесуальних витрат, зокрема, і виплати, пов`язані з правовою допомогою представника потерпілого.

У випадку вирішення питання щодо процесуальних витрат суд має чітко дотримуватися вимог гл. 8 КПК України, яка регламентує поняття процесуальних витрат у кримінальному процесі, їх види та порядок відшкодування, а також зважати на те, що відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом, а якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Суд дослівши копію додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги від 04.11.2025 року, копію акту № 1 здачі-приймання фактично наданих правових послуг до додаткової угоди від 28.01.2026 року, квитанції до платіжної інструкції № ПН28564С1 від 18.03.2026 року та № ПН22310С1 від 02.03.2026 року, які додані до справи, вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн., підлягає стягненню з ОСОБА_7 , на користь ОСОБА_5 .

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 , частково визнала цивільний позов ОСОБА_5 .

Приймаючи до уваги викладене, при визначенні розміру матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченої, аналізуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, повне визнання обвинуваченою своєї провини у здійсненій ДТП, часткове визнання позовних вимог, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_5 , слід задовольнити частково, а саме стягнути з ОСОБА_7 , на користь ОСОБА_5 , 16 250,00 грн., в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 40 000,00 грн., витрати на правову (правничу) допомогу.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

За відсутності заборон визначених зазначеною нормою, з огляду на те, що арешт майна було застосовано лише з метою збереження речових доказів, а також з метою запобігання подальшого незаконного відчуження майна третім особам, суд вважає за можливе скасувати раніше обраний захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

Суд вважає, що захід забезпечення кримінального провадження у виді арешту автомобіля марки "Citroen C1", реєстраційний номер НОМЕР_1 на який було накладено відповідно до ухвали слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.08.2025 року підлягає скасуванню, оскільки відпала підстава для арешту зазначеного автомобіля.

Відповідно до ст. 124 КПК України, у зв`язку із проведенням експертиз стягнути з обвинуваченої на користь держави процесуальні витрати.

Долю речових доказів вирішити згідно вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 370, 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_7 визнати винною в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з дня її затримання та приведення вироку до виконання.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 серпня 2025 року, на автомобіль марки "Citroen C1", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_14 (зареєстрованій АДРЕСА_1 ) - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави 7 131 грн. 20 коп, за проведення експертиз, а саме: 4 457,00 грн., за проведення експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/124-25/11984-ТР від 22.08.2025 року; 2 674,20 грн., за проведення автотехнічної експертизи № СЕ-19/124-25/15080-ІТ від 28.10.2025 року.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 до ОСОБА_7 та Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АСКО ДС" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 16 250,00 грн., (шістнадцять тисяч двісті п`ятдесят гривень 00 копійок) та витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 40 000,00 грн., (сорок тисяч гривень 00 копійок).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АСКО ДС" на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 52 900,00 грн., (п`ятдесят дві тисячі дев`ятсот гривень 00 копійок) та моральну шкоду в розмірі 200 000,00 грн., (двісті тисяч гривень 00 копійок).

Речові докази:

- автомобіль марки "Citroen C1", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зберігається на території ТСЦ 7142 МВС України за адресою: м. Умань, вул. Степана Бандери, 12 - повернути власнику ОСОБА_14 ;

- медична картка стаціонарного № 6942, яка повернута до КНП "Уманська центральна районна лікарня - залишити у їх повному розпорядженні;

- медична картка стаціонарного № 6937, яка повернута до КНП "Уманська центральна районна лікарня - залишити у їх повному розпорядженні;

- медична картка стаціонарного № 6943, яка повернута до КНП "Уманська центральна районна лікарня - залишити у їх повному розпорядженні.

Вирок може бути оскаржено з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Черкаського апеляційного суду впродовж тридцяти днів з дня його проголошення через Маньківський районний суд Черкаської області.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору.

Роз`яснити учасникам процесу їх право подавати клопотання про помилування, право на ознайомлення із журналом судового засідання і подачу на нього письмових зауважень.

СуддяОСОБА_1