Справа № 939/1229/24
УХВАЛА

Іменем України

26 березня 2026 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 , в режимі відеоконференції з приміщення ДУ «Київський слідчий ізолятор»,

захисника адвоката ОСОБА_5 , дистанційно в режимі відеоконференцзв`язку,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Бородянського районного суду в селищі Бородянка Бучанського району Київської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000541 від 16 лютого 2024 року, про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки селища Пісківки Бородянського району Київської області, громадянки України, яка зареєстрована та проживає у АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

04 лютого 2024 року, в точно невстановлений час, ОСОБА_4 перебувала разом із своєю бабусею ОСОБА_6 на території домоволодіння по АДРЕСА_1 , де між ними на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин відбувся конфлікт, під час якого в ОСОБА_4 виник кримінально протиправний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій кримінально протиправний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , перебуваючи в тому ж місці в той же час, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті потерпілої, взяла до рук невстановлений тупий предмет з обмеженою контактуючою поверхнею та умисно і цілеспрямовано нанесла ним невстановлену кількість, але не менше 15, ударів по голові ОСОБА_6 , чим спричинила їй наступні тілесні ушкодження: більше 15 забійних ран голови, а саме 2 рани в лівій тім`яній ділянці волосяної частини голови, 3 рани в правій тім`яній ділянці волосяної частини голови та 10 ран у потиличній ділянці волосяної частини голови, масивний крововилив у м`які тканини потилично-тім`яних ділянок голови, множинні переломи кісток склепіння черепу, а саме 2 переломи правої тім`яної кістки та 1 перелом лівої тім`яної кістки, масивні крововиливи під тверду мозкову оболонку (субдуральна гематома), крововиливи під м`яку мозкову оболонку та в тканину головного мозку в ділянці правої лобної долі головного мозку, крововилив у шлуночки головного мозку, явища набряку-набухання головного мозку.

Внаслідок спричиненої відкритої черепно-мозкової травми у вигляді множинних ран м`яких тканин голови, відкритих переломів кісток склепіння черепа, масивних крововиливів під оболонки, в тканину та в шлуночки головного мозку з явищами набряку-набухання головного мозку, ОСОБА_6 померла на місці.

За ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 лютого 2024 року відносно обвинуваченої ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 19 квітня 2024 року (включно).

За ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 квітня 2024 року відносно обвинуваченої ОСОБА_4 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 20 травня 2024 року (включно).

За ухвалою підготовчого судового засідання Бородянського районного суду Київської області від 17 травня 2024 року відносно обвинуваченої ОСОБА_4 була продовжена дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 16 липня 2024 року.

За ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 12 липня 2024 року відносно обвинуваченої ОСОБА_4 була продовжена дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 11 вересня 2024 року.

За ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 09 вересня 2024 року відносно обвинуваченої ОСОБА_4 була продовжена дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 08 листопада 2024 року.

За ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 29 жовтня 2024 року відносно обвинуваченої ОСОБА_4 була продовжена дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 28 грудня 2024 року.

За ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 18 грудня 2024 року відносно обвинуваченої ОСОБА_4 була продовжена дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 17 лютого 2025 року.

За ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 10 лютого 2025 року відносно обвинуваченої ОСОБА_4 була продовжена дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 09 квітня 2025 року.

За ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 31 березня 2025 року відносно обвинуваченої ОСОБА_4 була продовжена дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 30 травня 2025 року.

За ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 21 травня 2025 року відносно обвинуваченої ОСОБА_4 була продовжена дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 20 липня 2025 року.

За ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 16 липня 2025 року відносно обвинуваченої ОСОБА_4 була продовжена дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 15 вересня 2025 року.

За ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 08 вересня 2025 року відносно обвинуваченої ОСОБА_4 була продовжена дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 07 листопада 2025 року.

За ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 27 жовтня 2025 року відносно обвинуваченої ОСОБА_4 була продовжена дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 25 грудня 2025 року.

За ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 15 грудня 2025 року відносно обвинуваченої ОСОБА_4 була продовжена дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 12 лютого 2026 року.

За ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 02 лютого 2026 року відносно обвинуваченої ОСОБА_4 була продовжена дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 01 квітня 2026 року.

До суду надійшло клопотання прокурора Бородянського відділу Бучанської окружної прокуратури Київської області про продовження відносно обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке обґрунтоване тим, що ризики, які були наявні при продовженні дії запобіжного заходу під час судового розгляду, на даний час не зменшилися. ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років, а тому знаючи про тяжкість покарання, що їй загрожує у разі визнання її судом винуватою, обвинувачена, яка після вчинення інкримінованих їй діянь покинула місце проживання, а також вчиняла активні дії, спрямовані на перетин кордону України, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Крім того існує реальний ризик того, що у разі не продовження тримання під вартою обвинувачена умисно не виконуватиме покладені на неї процесуальні обов`язки, чим перешкоджатиме кримінальному провадженню. Тому, враховуючи вказані обставини, на думку прокурора, застосування менш суворого запобіжного заходу, не зможе запобігти вказаним ризикам і забезпечити виконання обвинуваченою покладених на неї обов`язків, у зв`язку з чим є достатні підстави для продовження дії обраного відносно обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник адвокат ОСОБА_5 заперечували проти клопотання прокурора. Захисник адвокат ОСОБА_5 просив застосувати до обвинуваченої запобіжний захід у вигляді домашнього арешту

Вислухавши думки сторін, оглянувши матеріали кримінального провадження, суд приходить до такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення "Лабіта проти Італії" від 06 квітня 2000 року, тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.

У справі "Ілійков проти Болгарії" від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після вчинення злочину з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, постала перед компетентними органами.

Оцінюючи викладене, суд вважає, що тяжкість та обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , яка на даному етапі судового розгляду показань суду не давала, тяжкість покарання, що їй загрожує у разі визнання її винуватою, враховуючи дані про особу обвинуваченої, яка не має тісних соціальних зв`язків, не одружена, малолітніх дітей на утриманні немає, ніде не працює, свідчать про наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачена, перебуваючи на волі, з метою уникнути кримінальної відповідальності, може переховуватися від суду і застосування більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім, а тому суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та продовжити обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у межах двох місяців.

У даному випадку продовження обвинуваченій строку тримання під вартою у повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовій позиції, викладеній у рішенні ЄСПЛ у справах "Летельє проти Франції".

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визнавати розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Задовольняючи клопотання про продовження відносно обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає за необхідне, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, не визначати обвинуваченій ОСОБА_4 розмір застави, оскільки вона обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке спричинило загибель людини.

Керуючись ст. 176, 177, 178, 183, 197, 199, 331 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити дію обраного відносно обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі "Київський слідчий ізолятор" до 24 травня 2026 року.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Копії ухвали негайно після її проголошення вручити сторонам.

СуддяОСОБА_7