Номер провадження: 11-кп/813/338/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 29.12.2023року відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вознесенськ, Миколаївської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно не працевлаштований, з середньою освітою, не одружений,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України,

установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції

Вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 289 КК України та йому призначено покарання у виді семи років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Також даним вироком вирішено питання речових доказів, судових витрат та заходів забезпечення.

Згідно оскаржуваного вироку, ОСОБА_8 , 15.07.2015 року, о 03 годині 00 хвилин, перебуваючи за адресою: м. Одеса, вул. Старицького, 20/2, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, за допомогою ключа, відкрив ліві передній двері автомобіля та незаконно заволодів транспортним засобом «Mitsubishi L200», білого кольору, НОМЕР_1 , що належать ОСОБА_10 , завдавши матеріальну шкоду у сумі 263943 гривні 60 копійок.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 , не оспорюючи кваліфікацію дій зазначає, що вважає вирок у частині призначеного покарання є суворим для нього з урахуванням усіх обставин справи, його особистості, а також наявності пом`якшуючих обставин.

Так, ОСОБА_8 за останні три роки створив сім`ю, позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, щиро кається, усвідомив вчинені дії, працює.

За результатами розгляду апеляційної скарги захисник просить вирок суду відносно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання змінити, призначити ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 просили апеляційну скаргу задовольнити, вирок суду в частині призначеного покарання змінити.

Прокурор в судовому засіданні апеляційного суду просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок залишити без змін.

Судовий розгляд у суді апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.4 ст.405 КПК України, проведено також за відсутності потерпілої сторони, яка в судове засідання не з`явилась, клопотань про відкладення судового засідання не заявляла.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Системний аналіз вироку суду першої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення в повніймірі відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону.

Мотивуючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину, що йому інкримінується, суд першої інстанції послався у вироку на його показання, у яких він повністю визнав свою вину та підтвердив фактичні обставини справи, наведені у обвинувальному акті.

Дослідивши докази у кримінальному провадженні з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства та оцінивши їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, за обставин, наведених у вироку.

Суд 1-ої інстанції, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, прийшов до правильного висновку щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, правильно кваліфікувавши дії обвинуваченого за ч. 3 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, що завдало великої матеріальної шкоди.

Щодо встановлених фактичних обставин та кваліфікації дій обвинуваченого, апеляційні скарги не подавались, тому в цій частині вирок суду не перевіряється.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції, зазначив, що враховує ступінь тяжкості вчиненого, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, те, що, згідно ст. 12 КК України, злочин, передбачений ч.3 ст. 289 КК України відноситься до категорії особливо тяжких.

Так, суд врахував те, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше не судимий, його вік 33 роки та соціальне положення не одружений; характер, мотиви та обставини вчиненого кримінального правопорушення, які встановлені в ході судового розгляду кримінального провадження, вину за пред`явленим обвинуваченням визнав, щиро розкаявся.

Суд також прийняв до уваги поведінку обвинуваченого у судовому засіданні, яка свідчить про усвідомлення ним його дій, оскільки він розкаюється у вчиненому.

Обставинами, що згідно до вимог ст. 66 КК України пом`якшують покарання є щире каяття.

Обставини, що згідно до вимог ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого не встановлено.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та його ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд 1-ої інстанції прийшов до висновку про можливість обрання обвинуваченому покарання в межах санкції статті 289 ч. 3 КК України, наблизившись до нижчої межі санкції.

При цьому, апеляційний суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України, оскільки будь-яких обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину не встановлено, а призначення покарання нижче від нижчої межі не буде сприяти його виправленню та перевихованню.

Щоб бути справедливим, покарання не повинно перевищувати міру суворості, яка є достатньою для утримання людей від злочинів. Мета покарання полягає не в катуванні і муках людини і не в тому, щоб зробити неіснуючим вже скоєний злочин. Покарання не може бути марною жорстокістю і знаряддям злоби. Однією з головних складових мети покарання є прагнення перешкодити винному знову завдати шкоду суспільству й утримати інших від вчинення тих самих дій. Тому, на думку апеляційного суду, слід застосовувати тільки такі покарання, які при збереженні пропорційності зі злочинами залишали б найбільш сильне і найбільш тривале враження на душу людей і були б найменш болісними для тіла злочинця.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_8 за останні три роки створив сім`ю, позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, щиро кається, усвідомив вчинені дії, працює, апеляційний суд їх враховує, однак вважає, що всі ці дані про особу обвинуваченого не можуть виправдати жодні його дії щодо вчинення корисливого особливо тяжкого злочину та не свідчать про можливість застосування до обвинуваченого ст.ст. 69 КК України.

Надаючи оцінку обставинам даного кримінального провадження, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Окрім того, апеляційний суд враховує, що за правилами ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Злочин, передбачений статтею 289 КК України, становить підвищену суспільну небезпеку. В теперішній час законодавство щодо протидії незаконному заволодінню транспортним засобом змінено та відповідальність за дану категорію злочинів значно посилена.

Санкція ч.3 ст. 289 КК України (в редакції закону на час вчинення злочину) передбачала покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

Колегія суддів вважає, що призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі в найнижчій межі, передбаченій ч.3 ст. 289 КК України, а саме у виді позбавлення волі на строк семи років із конфіскацією майна, буде відповідати загальним засадам кримінального провадження, тяжкості скоєного злочину, його обставинам, особі обвинуваченого, а також не тільки меті покарання передбаченого ст. 50 КК України, а й меті правосуддя, невід`ємною частиною якого є справедливість та верховенство права.

Підстав вважати покарання, призначене обвинуваченому ОСОБА_8 , несправедливим внаслідок суворості, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляція від суспільства, тому підстави для пом`якшення призначеного йому покарання відсутні.

Апеляційний суд вважає, що при призначенні покарання, суд 1-ої інстанції прийшов до правильного висновку про неможливість виправлення і перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, а тому вважав можливим призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, що на переконання колегії судів відповідає тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого.

Таким чином, апеляційний суд вважає неможливим призначення ОСОБА_8 покарання, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України із застосуванням положень ст. 69 або ст. 75 КК України, оскільки колегія суддів враховує тяжкість вчиненого злочину, його наслідки, тому призначене йому покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції, буде достатнім для перевиховання особи та попередження скоєння нових правопорушень.

Відповідно до приписів п. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Разом з тим, ретельно перевіривши всі доводи апеляційної скарги сторони захисту, апеляційний суд вважає їх такими, що не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки 1-ої інстанції дослідив обставини справи в повному обсязі, обґрунтування у вироку основані на досліджених матеріалах кримінального провадження, тому підстави для зміни або скасування вироку відсутні.

Керуючись ст. 370, 404, 405, 407, 418, 420, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 29.12.2023року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4