Справа № 474/137/26
Провадження № 1-кс/474/21/26
УХВАЛА

Іменем України

03.03.26р. с-ще Врадіївка

Слідчий суддя Врадіївського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурорки ОСОБА_3

розглянув скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність прокурорки Врадіївського відділу Первомайської окружної прокуратури ОСОБА_3 щодо невнесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, -

встановив:

26.02.2026р. до слідчого судді Врадіївського районного суду Миколаївської області, в порядку ст. 303 КПК України, надійшла скарга ОСОБА_4 (далі - скаржник), в якій останній просить:

- визнати протиправною бездіяльність прокурорки Врадіївського відділу Первомайської окружної прокуратури ОСОБА_3 , яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 25.02.2026р.;

- зобов`язати прокурорку невідкладно внести відомості до ЄРДР та розпочати досудове розслідування.

Скарга мотивована тим, що 25.02.2026р. скаржник подав до Врадіївського відділу Первомайської окружної прокуратури та до Офісу Генерального прокурора заяву про вчинення кримінального правопорушення керівниками Врадіївської селищної ради та її депутатами.

Заява до Врадіївського відділу Первомайської окружної прокуратури була подана власноручно на ім`я керівника Врадіївського відділу Первомайської окружної прокуратури ОСОБА_3 , що підтверджується копією заяви із відповідною позначкою про її реєстрацію.

Водночас, станом на час звернення до слідчого судді зі скаргою, прокуроркою ОСОБА_3 не виконано приписи ст. 214 КПК України, та не внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, хоча заява містить зазначення конкретних фактів:

- про дії голови Врадіївської селищної ради ОСОБА_5 , секретаря ОСОБА_6 а групи депутатів ради, які суперечать вимогам чинного законодавства;

- було вказано, що діями всіх цих осіб нанесено значних збитків громадянам, які виготовляли проектну документацію та бюджету Врадіївської селищної ради;

- вказано час і місце злочину та конкретні прізвища осіб, які є фігурантами, вказаного в заяві, правопорушення, що вчиняється ними систематично.

Скаржником були дотримані всі пункти, які передбачені протоколом повідомлення про злочин:

- було чітко зазначено дату, час та місце подання заяви, яка була подана особисто та завірена особистим підписом скаржника та вказані всі дані про заявника;

- зазначено особу, до якої було направлено заяву - ОСОБА_3 (керівник Врадіївського відділу Первомайської окружної прокуратури);

- відомості про заявника вказані в заяві;

- детально описано події та вказано осіб, які причетні до скоєння злочину. Того, що скаржнику невідомо він має право дізнатися під час досудового розслідування;

- вказано, що громаді нанесено шкоду - ненадходження до бюджету податків протягом 4 років;

- подаючи заяву до правоохоронних органів та засвідчуючи її своїм підписом, скаржник чітко розуміє та підтверджує, що несе відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про злочин (ст. 383 КК України);

- свою заяву скаржник підписав особистим підписом та заніс особисто до Врадіївського відділу Первомайської окружної прокуратури, яку отримала особисто ОСОБА_3 , яка несе повну відповідальність за свою діяльність.

Скаржник в судове засідання не з`явився, хоча належним чином в порядку, визначеному ст. 135 КПК України, повідомлений про час, дату та місце судового розгляду, про причини неявки не повідомив. Водночас у заяві поданій до суду 26.02.2026р. підтримує вимоги скарги та просить проводити судовий розгляд за його відсутності, оскільки є військовослужбовцем та 27.02.2026р. відправляється до місця дислокації. До заяви долучено довідку Військової частини НОМЕР_1 від 24.04.2023р. за № 1909.

Згідно приписів ч. 3 ст. 306 КПК України хоча і передбачено, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника, однак оскільки кримінальне процесуальне законодавство не передбачає наслідків неявки цих осіб в судове засідання, вважаю за можливе розглянути скаргу за відсутності скаржника.

В судовому засіданні прокурорка ОСОБА_3 заперечила проти задоволення скарги вказуючи, що скарга перенасичена загальними формулюваннями та в ній не вказано дій, які б свідчили про вчинення будь-якого кримінального правопорушення.

Заслухав пояснення скаржника, дослідив матеріали судової справи, вважаю встановленим наступне.

25.02.2026р. скаржник подав до Врадіївського відділу Первомайської окружної прокуратури та до Офісу Генерального прокурора заяву про вчинення кримінального правопорушення керівниками Врадіївської селищної ради та її депутатами. Заява скаржника зареєстрована 25.02.2026р. за № 1257-56.

В заяві скаржник зазначив наступне: ...Я, ОСОБА_4 , являюсь депутатом Врадіївської селищної ради, 17.02.2026 року, із відеозапису засідання земельної комісії Врадіївської селищної ради, дізнався про надходження до комісії депутатського запиту депутата ОСОБА_7 щодо грубого порушення головою ради ОСОБА_5 , секретарем ради - ОСОБА_6 та більшістю депутатів ради, процедури голосування та неприйняття рішення щодо затвердження 273 проектів технічної документації на земельні ділянки.

Мені стало відомо, що 20 січня 2022 року на 19 сесії депутати Врадіївської селищної ради не затвердили 273 техдокументації, чим порушили право громадян на приватизацію землі згідно Земельного кодексу України (ст. 186). На наступну сесію в лютому 2022 року планувалося винести на 20 сесію питання про затвердження технічних документацій громадян.

28 лютого 2022 року відбулася сесія, на якій депутати розглянули чотири питання, але чомусь не було розглянуто питання про затвердження технічної документації та передачу у власність земельних ділянок громадянам Врадіївщини, хоч і була в залі достатня кількість депутатів (18) для прийняття даного рішення. Можна було б якось пояснити тим, що почалася війна, і є заборона на приватизацію комунальної землі, але закон про заборону вступив в дію лише 7 квітня 2022 року.

Отже, 273 проекти вже чотири роки не затверджені та земельні ділянки не передані у власність громадян по вині депутатів Врадіївської селищної ради. Все це можна виправити, якби у керівництва селищної ради було бажання діяти в інтересах громадян і Закону. Адже, це, і надходження грошей до бюджету, і люди могли б займатися вирощуванням сільгоспкультур на своїй землі. Громадяни, свою частину роботи про приватизацію землі, згідно Закону, виконали, а от Врадіївський місцевий орган самоврядування не виконав умов Закону, чим порушив право людей на законне отримання землі.

Відповідно до статей 118, 186-1 Земельного кодексу України, орган місцевого самоврядування зобов`язаний розглянути подану документацію та прийняти одне з двох рішень: про затвердження документації, або про мотивовану відмову виключно з підстав, прямо передбачених законом.

Земельним кодексом України не передбачено такого варіанту поведінки, як ухилення від голосування, неприйняття жодного рішення або безпідставне затягування розгляду питання. Правова позиція з цього питання є усталеною та неодноразово підтверджена Верховним Судом, зокрема:

Верховний Суд зазначає, що неприйняття рішення за результатами розгляду документації із землеустрою є протиправною бездіяльністю органу місцевого самоврядування;

орган місцевого самоврядування не мас дискреційних повноважень вирішувати, приймати рішення чи ні - він зобов`язаний діяти у спосіб, визначений Законом;

відмова або бездіяльність, без належного правового обґрунтування, порушує право особи на мирне володіння майном та принцип правової визначеності.

Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що відсутність голосів депутатів, або політичної згоди, не є законною підставою для неприйняття рішення, якщо подана документація відповідає вимогам Законодавства.

Таким чином, фактичне блокування затвердження технічної документації та проектів землеустрою, виготовлених ще у довоєнний період, є прямим порушенням вимог Земельного кодексу України та усталеної судової практики Верховного Суду України.

Наголошую, що систематична бездіяльність селищної ради в цьому питанні створює підстави для: звернення до суду з вимогою визнати таку бездіяльність протиправною; покладення на раду обов`язку прийняти відповідне рішення; притягнення винних осіб до відповідальності у межах чинного законодавства.

Із вказаних вище тверджень випливає, що депутати Врадіївської селищної ради та чолі із ОСОБА_5 та ОСОБА_6 грубо порушують Законодавство України та діють в збиток місцевому бюджету та в інтересах осіб, які користуються земельними ділянками на які не винесли рішення....

Листом № 54/2-881вих-26 від 26.02.2026р. керівником Первомайською окружної прокуратури ОСОБА_8 надано відповідь скаржнику, що з його заяви не вбачається у чому саме полягало кримінальне правопорушення, не викладено його обставини, які б свідчили про наявність саме ознак злочину.

Водночас матеріали справи не містять доказів на підтвердження направлення скаржнику вказаного листа чи вручення його в інший спосіб.

Наявні в матеріалах судової справи докази не містять інформації про внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР.

Встановив вказані обставини, приходжу до такого висновку.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частинами 1 та 2 ст. 9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Статтею 36 КПК України та Законом України Про прокуратуру визначено повноваження та обов`язки прокурорів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення затверджуються Офісом Генерального прокурора за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, Державним бюро розслідувань, органом Бюро економічної безпеки України.

Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

До Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про:

1) дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення;

2) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника;

3) інше джерело, з якого виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення;

4) короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела;

5) попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;

6) прізвище, ім`я, по батькові та посада службової особи, яка внесла відомості до реєстру, а також слідчого, прокурора, який вніс відомості до реєстру та/або розпочав досудове розслідування;

7) інші обставини, передбачені положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань.

У Єдиному реєстрі досудових розслідувань автоматично фіксується дата внесення інформації та присвоюється номер кримінального провадження.

Згідно п.п. 1 та 8 розділу 1 Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого Наказом Генерального прокурора № 298 від 30.06.2020р. (далі - Положення), це Положення визначає порядок формування та ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - Реєстр), а також надання відомостей з нього.

Реєстраторами Реєстру (далі - Реєстратор) є:

- прокурори, у тому числі керівники органів прокуратури;

- керівники органів досудового розслідування;

- керівники органів дізнання;

- слідчі органів поліції, безпеки, органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства, та органів Державного бюро розслідувань; детективи підрозділів детективів та внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України (далі - Національне бюро), уповноважені здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень;

- дізнавачі підрозділів дізнання органів поліції, безпеки, органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства, та органів Державного бюро розслідувань, а також уповноважені особи інших підрозділів зазначених органів, уповноважені в межах компетенції, передбаченої КПК України, здійснювати досудове розслідування кримінальних проступків (далі - уповноважені особи інших підрозділів).

Відповідно до п. 1 розділу 2 Положення до Реєстру, зокрема, вносяться відомості про:

час та дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення;

прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника;

інше джерело, з якого виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення;

короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела;

попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;

прізвище, ім`я, по батькові керівника прокуратури, органу досудового розслідування, слідчого, прокурора, який вніс відомості до Реєстру та/або розпочав досудове розслідування та/або здійснює досудове розслідування чи процесуальне керівництво;

прізвище, ім`я, по батькові керівника органу прокуратури, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, детектива, керівника органу дізнання, дізнавача (уповноваженої особи інших підрозділів), який вніс відомості до Реєстру та/або розпочав досудове розслідування та/або здійснює досудове розслідування чи процесуальне керівництво.

При цьому слід зазначити, що ч. 5 ст. 214 КПК України та п. 1 розділу 2 Положення визначають перелік відомостей, які необхідно вносити до ЄРДР, однак жодним чином не визначають, що такі відомості обов`язково мають бути зазначені у заяві про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, фактично ст. 214 КПК України закріплено обов`язок прокурора, слідчого, дізнавача, а також уповноваженої особи іншого підрозділу органу Національної поліції, уповноваженої в межах компетенції, передбаченої КПК України, здійснювати досудове розслідування кримінальних проступків, невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати досудове розслідування/дізнання. Таким чином, на відміну від процесуального порядку реагування на заяви та повідомлення про злочин, який було встановлено в КПК 1960 року, згаданий обов`язок слідчого, дізнавача або прокурора не вимагає оцінки цими суб`єктами такої заяви (повідомлення) на предмет наявності ознак складу злочину для того, щоб учинити процесуальну дію, яка полягає у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. Наведене підтверджується імперативними положеннями ч. 4 ст. 214 КПК, згідно з якою відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Тобто чинним КПК України закріплено спрощену процедуру початку досудового розслідування (без проведення дослідчої перевірки). Проте така спрощена процедура не означає, що взагалі відсутні критерії для внесення чи невнесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Її спрощеність виражається у тому, що для перевірки наявності зазначених вище критеріїв не потрібно проводити попередню перевірку викладених у заяві відомостей, а необхідно лише перевірити зміст самої заяви.

Внесення до ЄРДР неконкретних тверджень (у тому числі припущень) заявника про вчинення кримінального правопорушення за відсутності будь-яких об`єктивних відомостей про обставини його вчинення призвело б до:

- розпорошення обмежених сил і засобів правоохоронної системи держави на перевірку значної кількості безпідставних та абстрактних повідомлень про кримінальні правопорушення, що в свою чергу не дозволило б концентрувати зусилля на розслідуванні дійсно суспільно-небезпечних діянь, що неминуче знизило б ефективність захисту особи, суспільства та держави від цих кримінальних правопорушень, ускладнило б охорону прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, які зазнали шкоди від таких правопорушень;

- порушення прав та законних інтересів осіб, згаданих в таких повідомленнях;

- використання інструментів ст. 214 КПК України не для ініціювання початку досудового розслідування щодо конкретного кримінального правопорушення, а для спрямування сил і засобів правоохоронних органів загалом на всю діяльність визначеного заявником підприємства, установи чи організації або окремої людини з метою вже самостійного виявлення слідчим, дізнавачем, прокурором обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (а це вже є іншим приводом для початку досудового розслідування за ст. 214 КПК України);

- унеможливлення застосування механізму притягнення заявників до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві повідомлення про кримінальні правопорушення (ст. 383 КК України). Зазначене не відповідає завданням кримінального провадження, які визначені в статті 2 КПК України.

Таким чином у заяві про вчинення кримінального правопорушення заявник має викласти обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

З огляду на вищевикладене слід зазначити, що зі змісту заяви скаржника від 25.02.2026р., з урахуванням контексту в якому у ній подана інформація, слід дійти висновку, що фактично скаржник вказує про зловживання посадовими особами та депутатами Врадіївської селищної ради службовим становищем на користь третіх осіб та завдання значних збитків громадянам, територіальній громаді та державі.

Таким чином, слід припустити, що, вданому випадку, скаржник вказує на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 364 КК України.

Статтею 364 КК України передбачена відповідальність за:

- зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб (ч. 1);

- те саме діяння, якщо воно спричинило тяжкі наслідки (ч. 2).

Згідно примітки до ст. 364 КК України, службовими особами у статтях 364, 368, 368-5, 369 цього Кодексу є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Для цілей статей 364, 368, 368-5, 369 цього Кодексу до державних та комунальних підприємств прирівнюються юридичні особи, у статутному фонді яких відповідно державна чи комунальна частка перевищує 50 відсотків або становить величину, що забезпечує державі чи територіальній громаді право вирішального впливу на господарську діяльність такого підприємства.

Службовими особами також визнаються посадові особи іноземних держав (особи, які обіймають посади в законодавчому, виконавчому або судовому органі іноземної держави, у тому числі присяжні засідателі, інші особи, які здійснюють функції держави для іноземної держави, зокрема для державного органу або державного підприємства), а також іноземні третейські судді, особи, уповноважені вирішувати цивільні, комерційні або трудові спори в іноземних державах у порядку, альтернативному судовому, посадові особи міжнародних організацій (працівники міжнародної організації чи будь-які інші особи, уповноважені такою організацією діяти від її імені), члени міжнародних парламентських асамблей, учасником яких є Україна, та судді і посадові особи міжнародних судів.

Істотною шкодою у статтях 364, 364-1, 365, 365-2, 367 вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Тяжкими наслідками у статтях 364-367 вважаються такі наслідки, які у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Отже службове зловживання належить до злочинів із матеріальним складом і за ч. 1 ст. 364 КК України визнається закінченим із моменту заподіяння істотної шкоди правам, свободам та інтересам фізичних чи юридичних осіб або державним чи громадським інтересам. Відсутність таких наслідків має оцінюватися за спрямованістю умислу винного і може свідчити про наявність або незакінченого злочину, або дисциплінарного проступку.

Суб`єктивна сторона службового зловживання характеризується умисною чи змішаною формою вини. При цьому діяння вчинюється лише з прямим умислом, а щодо наслідків вина може бути як у формі умислу, так і необережності. У цілому злочин визнається умисним.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони службового зловживання є мотив: а) корисливі мотиви; б) інші особисті інтереси; в) інтереси третіх осіб. Корисливі мотиви полягають у прагненні особи шляхом зловживання своїм службовим становищем одержати матеріальні блага для себе чи інших осіб, одержати або зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат, досягти іншої матеріальної вигоди. Інші особисті інтереси виявляються у прагненні шляхом використання службового становища здобути різноманітні вигоди нематеріального характеру (просунутися за службою, одержати нагороду, уникнути відповідальності за недоліки в роботі тощо). Особисті інтереси можуть бути обумовлені такими спонуканнями, як кар`єризм, протекціонізм, помста, заздрість, пихатість тощо. Інтереси третіх осіб можуть мати як матеріальний, так і нематеріальний характер і полягають, наприклад, у прагненні догодити начальству, надати переваги, пільги та привілеї або звільнити від обов`язків родичів, членів сім`ї, знайомих та інших осіб. Третіми особами, в інтересах яких особа зловживає своїм службовим становищем, можуть бути як фізичні, так і юридичні особи.

При кваліфікації діяння за ст. 364 КК України достатньо встановити наявність у поведінці службової особи хоча б одного із зазначених мотивів. Можливе і поєднання різних мотивів при вчиненні цього злочину. Відсутність зазначених мотивів виключає кваліфікацію вчиненого за ст. 364 КК України і свідчить лише про наявність адміністративного чи дисциплінарного проступку.

Водночас в заяві від 25.02.2026р. скаржник вказуючи про вчинення кримінального правопорушення, оперує загальними формулюваннями не зазначаючи, жодних конкретних фактів, які б свідчили, що службові особи та депутатів Врадіївської селищної ради діяли з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самих себе чи іншої фізичної або юридичної особи та не називає вказаних осіб.

Вказуючи про наявність значних збитків скаржник не вказує розміру вказаних збитків в грошовому еквівалентів, як і не зазначає жодних даних за допомогою яких, шляхом простих арифметичних дій, можливо визначити приблизний розмір збитків.

Отже, інформація зазначена у заяві не містить достатніх підстав стверджувати про ймовірність вчинення певними особами дій, які мають ознаки складу кримінального правопорушення, про яке вказує скаржник або інших кримінальних правопорушень.

Частиною 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України заявнику надано право на досудовому провадженні оскаржити бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, з сукупності вищевикладеного слідує, що скарга є необґрунтованою, а відтак не підлягає задоволенню.

Керуючись вимогами ст.ст. 303-307, 372, 376 КПК України, -

ухвалив:

В задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність прокурорки Врадіївського відділу Первомайської окружної прокуратури ОСОБА_3 щодо невнесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена на протязі п`яти днів з дня її оголошення сторонами кримінального провадження безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складений та підписаний 06 березня 2026 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1